Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку у майні подружжя, визнання заяви про відмову від спадщини недійсною. Позов мотивує наступним. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. За час спільного проживання у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON], як подружжя, вони придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS], який був зареєстрований за [PERSON] Отже, їй та її чоловіку [PERSON], як колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. На підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 01.08.2012 року серія [NUMBER] їй належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування вказаного вище жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1500 га. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку 01.08.2012 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.12.2017 року. [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації смертей 13.02.2015 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 13, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області серія [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS]. Наявність спадкового майна підтверджується копією договору купівлі-продажу вказаного об'єкта нерухомості від 06.07.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Іваничівської держнотконтори Кононенко Л.С. 06.07.1993 року. Тому просить визнати вказаний житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку. Згідно отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 761577707211 об'єкт житлової нерухомості: житловий будинок загальна площа 51,9 кв.м., житлова площа 35,2 кв.м., за адресою [ADDRESS], зареєстрований 28.10.2015 року державним нотаріусом Кононенко Л.С. на праві приватної власності за власником [PERSON] Підставою виникнення права власності значиться свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2418, виданий 28.10.2015 року. Вона вважає , що нотаріус помилково включила її 1/2 частину майна в спільному майні подружжя до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON]За даних обставин просить визнати недійсним вказане свідоцтво про право на спадщину. Важливим для вирішення справи є той факт, що відповідач [PERSON] фактично вигнала її з будинку, співвласником якого вона є на законних підставах та де зареєстрована на законних підставах. Будь-які спроби врегулювати спір мирним шляхом виявились неможливим. Відповідач перешкоджає їй в користуванні і новозбудованим нею об'єктом нерухомості, що знаходиться на її приватній земельній ділянці, тому вона позбавлена можливості у встановленому законом порядку зареєструвати об'єкт самочинного будівництва. Таким чином, вчинення нотаріальної дії, а саме видача свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2015 року серія та номер 2418, згідно якого відповідач [PERSON] являється одноосібним власником спірного домоволодіння порушують її права, як співвласника нерухомого майна за вказаною адресою. Крім того, вона як колишня дружина померлого вказує, що [PERSON], скориставшись її пригніченим станом, користуючись довірою, шляхом обману прийняла спадщину самостійно, обманним шляхом вмовила написати відмову від спадщини, обіцяючи передати їй частину спадкового майна добровільно після оформлення. Таким чином, на теперішній час виникла необхідність визнати відмову від спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки вона не прийняла спадщину лише через обман відповідача [PERSON], якій довіряла і яка ввела її в оману шляхом відвертого обману Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Заперечує факт належності [PERSON] до спадкоємців першої черги за законом, оскільки на день смерті [PERSON] шлюб між ним та позивачем було розірвано. Також заперечує факт помилкового включення нотаріусом до складу спадщини Ѕ частини майна в спільному майні подружжя - частки позивача, так як згідно ст.. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Введення в оману позивача та зловживання його довірою при відмові від прийняття спадщини також не визнає, оскільки позивач була в нормальному стані, розуміла значення своїх дій , наслідки відмови від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та відмови від спадщини були роз'яснені нотаріусом позивачу при оформленні та підписанні заяви про відмову від спадкового майна. Жодний тиск з її сторони на позивача не здійснювався, жодних домовленостей між сторонами щодо передачі спадкового майна не було. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання спірного майна - житлового будинку, що знаходиться об'єктом спільної сумісної власності подружжя, відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності позивача на Ѕ частину об'єкту нерухомого майна, відмовити у визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину та в частині визнання недійсною відмови від прийняття спадщини. Представник відповідача підтримав свого довірителя. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю. Суд, заслухавши учасників процесу,дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі . Шлюб розірвано 20 серпня 1996 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ( а.с. 15). Під час шлюбу вони придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS], який був зареєстрований за [PERSON] Факт купівлі житлового будинку підтверджується договором купівлі-продажу від 06.07.1993 року ( а. с. 16) . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], про що в книзі реєстрації смертей 13.02.2015 року був зроблений виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області відповідний актовий запис про смерть за № 13. ( а.с. 17) Оскільки спірні правовідносини щодо власності на майно подружжя, нажите [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України, до них слід застосовувати норми КпШС 1969 р. Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування розпорядження цим майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно ч ч. 2, 3 ст. 13 КпШС України, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, суд приходить до висновку, що житловий будинок , що знаходиться по [ADDRESS] необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , тому [PERSON] належить на праві власності Ѕ вказаного житлового будинку. За час спільного проживання у подружжя народилось троє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 761577707211 об'єкт житлової нерухомості: житловий будинок загальна площа 51,9 кв.м., житлова площа 35,2 кв.м., за адресою [ADDRESS], зареєстрований 28.10.2015 року державним нотаріусом Кононенко Л.С. на праві приватної власності за власником [PERSON] Підставою виникнення права власності значиться свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2418, виданий 28.10.2015 року. Враховуючи, що спірний житловий будинок являється спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], і [PERSON] належна на праві власності його Ѕ частина , то нотаріус помилково включила 1/2 частину майна в спільному майні подружжя до складу спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. За даних обставин суд приходить до висновку, що підлягає визнанню частково недійсним свідоцтво про право на спадщину , видане 28.10.2015 року [PERSON] державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Кононенко Л.С. за реєстровим номером № 2418, в частині успадкування нею після смерті [PERSON] 1/2 частини будинку [ADDRESS]. Таким чином, за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частини житлового будинку : загальна площа 51,9 кв.м., житлова площа 35,2 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами : сіни-а, сходи-аи, хлів з літньою кухнею-б1, льох з шийкою -В1, вбиральня -Г, огорожа - 1-2, ворота -3, хвіртка -4, , що знаходяться за адресою : [ADDRESS], реєстраційний номер : 761577707211. Позовна вимога про визнання недійсною відмови ( заяви) [PERSON] № 381 від 11.08.2015 року, поданої в Іваничівську державну нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини не підлягає до задоволення в зв'язку з безпідставністю, оскільки доказів на підтвердження в обґрунтування того, що факт смерті [PERSON] вплинув на психологічний стан позивача в судовому засіданні не здобуто. Крім того, на момент смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO] , позивач не відносилася до спадкоємців, які б мали право на спадкування, оскільки шлюб між ними було розірвано 20 серпня 1996 року.

Outcome: partial