Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 09 січня 1993 року Вільхуватським сільським ЗАГС Великобурлуцького району Харківської області, запис № 1. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину. На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що з 2001 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, оскільки відповідач покинув позивача та припинив шлюбні відносини та ведення спільного господарства. В звязку із цим [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить їхній із відповідачем шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся за адресою місця проживання. Судом за даною адресою було направлено судову повістку про виклик до суду, яку отримано 15 липня 2016 року, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.21), але до суду дана особа не зявилась і не повідомила суд про причини своєї неявки. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав,\~та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~\~ Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Кузьменко) О.В. та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 січня 1993 року Вільхуватським сільським ЗАГС Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 1 (а.с.04). Від спільного життя сторони мають повнолітню дитину [PERSON] Гулу-гизи [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-ВЛ № 489603 (а.с.06). Оскільки сторони від спільного життя на даний час неповнолітніх дітей не мають, позивач зверталась до районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про розірвання шлюбу за взаємною згодою сторін, проте позивачеві було у цьому відмовлено, відповідно до ст.106 СК України, через відсутність її чоловіка [PERSON] (а.с.09). Судом встановлено, що з 2001 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, на даний момент сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Примирення між сторонами та подальше спільне життя є неможливим, [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу. В зв'язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін і впливати на їх психоемоційний стан, а тому шлюб слід розірвати. \~\~ За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сімї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох і згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем - «Гулуєва».

Outcome: approved