Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 27 квітня 2012 року виконавчим комітетом Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народилася діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вони з відповідачем з листопада 2018 року спільний побут та господарство не ведуть, як сім`я не проживають. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. У зв`язку із чим, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2012 року виконавчим комітетом Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.04.2012 виданого Кочерівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] надано прізвище - [PERSON] . Сторони мають спільних дитей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.08.2012) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.05.2017). На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтуєтьсяна вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно дост.160 Сімейного кодексу Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що відсутні заперечення відповідача з даного приводу, суд вважає за необхідне визначити місцем проживання дитини разом із матір`ю.

Outcome: approved