Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в обгрунтування якого вказала, що вона є власницею 1/6 частини квартири 114, по вул.Східній,66 в м.Житомирі. Власником іншої частини квартири є відповідач, яка чинить їй перешкоди в користуванні квартирою та не допускає до неї. Просить зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення позивачки із донькою, а також встановити порядок користування спірною квартирою. [PERSON], в свою чергу, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, вимоги якої уточнювала (а.с.133), та в якій просила припинити право власності [PERSON] на належну останній 1/6 частини спірної квартири, визнати за позивачкою право власності на 1/6 частини квартири, стягнувши на користь [PERSON] компенсацію вартості цієї частини, внесених на депозитний рахунок суду 56 680 грн. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та її представник первісний позов не визнали та заперечили проти його задоволення, а зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач за первісним позовом та її представник в останнє судове засідання не з»явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи беї її участі, первісний позов підтримала та просила його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири 114, по вул.Східній,66 в м.Житомирі, при чому [PERSON] належить 1/6 частини цієї квартири (а саме: 7,23 кв. м. загальної площі, в тому числі 4,6 кв.м. житлової) (а.с.110,). Решта квартири, а саме 5/6 частини, належить [PERSON] на підставі договору дарування від 06.05.2009р. (а.с. 46) У квартирі постійно проживає [PERSON] та її хворий батько, [PERSON], 01.01.1926р.н., інвалід Великої Вітчизняної війни 1-ї групи, який потребує стороннього догляду (а.с. 112-113). Як вказує позивач за зустрічним позовом, відповідач ніколи не проживала у спірній квартирі, її речей там не було і немає, що стверджується Актом обстеження житлового приміщення від 10.09.2013р. (а.с.51), однак, незважаючи на заперечення позивача як власника, відповідач разом із своєю неповнолітньою донькою 06.04.2013р. зареєструвалася у спірній квартирі. Відповідно до положень ст. ст. 355, 358, 364 ЦК України, майно, що є у власності. двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності... право спільної часткової власності: здійснюється співвласниками за їх спільною згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють та користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки. Як вбачається з висновку №530/03.14 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2014р., площа двокімнатної спірної квартири складає 43,4 кв.м., та є недостатньою для виділення двом співвласникам, тому з технічної точки зору розподіл у натурі квартири [ADDRESS] у Житомирі між сторонами не представляється можливим (а.с. 80-96). Крім того в судовому засіданні наведено достатньо підстав, які вказують на неможливість спільного володіння та користування квартирою, зокрема: проживання у квартирі літньої людини, інваліда ВВВ 1-ї групи, якому необхідний сторонній догляд, який забезпечує його донька позивач за зустрічним позовом, неприязні стосунки між сторонами, конфлікти, існування яких підтверджується матеріалами справи (а.с. 72-75). Положеннями ч. 1 ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оскільки частка квартири 114, по вул. Східній,66 в м.Житомирі, що належить [PERSON] (а саме. 1/6 її частини) є незначною, неможливість виділення частки спірної квартири в натурі підтверджено висновком №530/03.14 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2014р., спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим, та те, що позивач за первісним позовом не надала суду доказів того, що припинення її права власності на 1/6 частини цієї квартири завдасть істотної шкоди їй та членам її родини, а також те, що позивачем за зустрічним позовом внесено на депозитний рахунок суду 56 680 грн. 00 коп., що становить суму ринкової вартості належної [PERSON] 1/6 ід. ч. квартири, суд приходить до висновку про обгрунтованість зустрічного позову шляхом припинення права приватної власності [PERSON] на 1/6 частку квартири [ADDRESS] та визнання права власності на цю квартиру за [PERSON], а також стягує із останньої на користь [PERSON] 56 680 грн. грошової компенсації вартості 1/6 частки цієї квартири, внесених на депозитний рахунок суду. Що стосується первісного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи те, що [PERSON] є власником 1/6 частини квартири 114, по вул. Східній,66 в м.Житомирі, вона має право на користування 7, 23 кв. м. загальної площі цієї квартири, в тому числі 4,6 кв.м. житлової. Задоволення позовної вимоги про вселення та виділення у користування їй та її неповнолітній дочці кімнату №4 площею 10,7 кв.м. та залишення у спільному користуванні коридор, ванну кімнату та кухню, грубо та безповоротно порушить права та законні інтереси співвласника цієї ж квартири [PERSON] та позбавить її права користування належною їй на праві приватної власності 5/6 частини спірної квартири. Крім того, виділення [PERSON] разом із її неповнолітньою донькою житлової кімнати площею 10,7 кв.м. потягне за собою погіршення їх житлових умов, оскільки вони потребуватимуть постановки на облік в органах місцевого самоврядування для забезпечення їх житлом, так як житлова площа, яка припадатиме на кожну з них, становитиме всього 5,35 кв.м. Враховуючи викладене, а також те, що суд прийшов до висновку про обгрунтованість зустрічного позову, позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України , -

Outcome: approved