Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Вказуючи на те, що починаючи з 24.04.2004 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. В свою чергу, відповідач проживає окремо, стосунків з ними не підтримує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2018 р. прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. На виконання вимог вищевказаної ухвали, відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістка про час та місце розгляду справи та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Від відповідача 19.03.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній, з урахуванням того, що він є інвалідом другої групи, потребує постійного лікування та має незначний дохід (пенсія по інвалідністю), просив суд визначити розмір аліментів на утримання його доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на місяць. При цьому, компенсацію різниці між твердою грошовою сумою та 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідач просив здійснювати за рахунок Державного бюджету України. Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідача не скористався. В свою чергу, відповідач клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що починаючи з 24.04.2004 р. сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2008 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та пребуває на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В силу вимог п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р. вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181СКаліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд вважає доведеним факт того, що неповнолітня донька сторін по справі, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, домовленості між сторонами щодо її утримання не досягнуто,а батько дитини у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на її утримання, тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Заперечення відповідача проти позову в частині стягнення аліментів на дитину суд вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки доводи про відсутність доходу не можуть слугувати підставою для звільнення батька від передбаченого законом обов'язку утримувати дитину до її повноліття. Крім того, відповідачем не доведено належними доказами обставини відсутності у нього інших заробітків (доходів). При цьому, заперечення позивача щодо мінімального розміру аліментів та компенсацію різниці за рахунок Державного бюджету України суд вважає безпідставними, входячи з наступного. В силу вимог ч. 1,2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, постановляючи рішення про стягнення аліментів, суд має забезпечувати реалізацію даного права дитини на утримання аліментів у розмірі, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В силу вимог ч. 8 ст. 181 СК України, на яку посилається відповідач при подачі відзиву на позов - якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 181 СК України). Механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме (далі - тимчасова допомога) встановлюється Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 189 від 22.02.2006 р. В силу вимог п. 2 вищевказаного Порядку тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; Тимчасова допомога призначається та виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину (далі - одержувач), управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органами соціального захисту населення) ( п. 5 Порядку). Для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) відповідну заяву та документи за переліком, передбаченим п. 6 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги. Отже, з системного аналізу положень Порядку вбачається, що нарахування та виплата тимчасової державної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення лише за ініціативою одержувача аліментів з підстав зазначених вище. Інших обставин, які б звільняли відповідача від сплати аліментів судом не встановлено. Таким чином, з урахуванням вимог Порядку та існуючих спірних правовідносин, суд позбавлений можливості призначення компенсації різниці між твердою грошовою сумою та 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за рахунок Державного бюджету України. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.182,183 СК України, а саме: матеріальне становище платника податків, стан його здоров'я, відсутність на його утриманні інших утриманців, та враховуючи матеріальне становище дитини, яка на даний час утримується лише за рахунок матері, якій тяжко утримувати та забезпечувати доньку всім необхідним самостійно та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки цей розмір є доцільним та буде відповідати потребам дитини. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу вимог п. 3, 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів та інваліди ІІ групи. Відповідно до положень ч.6 ст 141 ЦПк України - якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України вони мають бути компенсовані за держави.

Outcome: partial