Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, у якому просить суд визнати [PERSON], 1989 року народження та [PERSON], 1971 року народження такими, що втратили право користування буд. [ADDRESS], а виконавчий комітет Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області зобов'язати зняти відповідачів з реєстрації у вказаному будинку. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2016 року позов [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку залишено без розгляду. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. В даному домоволодінні зареєстрований [PERSON], який понад семи років мешкає за іншою адресою. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації, перешкоджає позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй домоволодінням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представник відповідача - виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності домоволодіння [ADDRESS], позивачу [PERSON] підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.07.2013 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Те, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному в позові будинку підтверджується довідкою виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області від 02.08.2016 року. Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 2 ст. 401 ЦК України передбачає, що сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до ч.3 ст. 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, в спірному жилому приміщенні не проживає понад сім років, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв, суд дійшов висновку про наявність обставин для припинення сервітуту відповідача. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, він може бути знятий з реєстрації за вищевказаною адресою. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р.- зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням. Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивача позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388, 401, 402, 403, 404, 406 ЦК України,

Outcome: approved