Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зміну черговості прав на спадкування, усунення від права на спадкування і просила встановити факт проживання однією сімє'ю, як чоловіка та жінки без шлюбу її - [PERSON] та [PERSON] з 1995 року по час смерті останнього ([INFO]), визнати її спадкоємицею четвертої черги спадкоємців [PERSON], визнати її право на спадкування після померлого [PERSON] як спадкоємиці третьої черги. Справа розглядається Дніпровським районним судом м. Києва повторно, адже ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року справу направлено на новий розгляд. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з наступних підстав. З 30.12.1980 р. - одразу ж після розлучення зі своєю першою дружиною [PERSON], [PERSON] почав проживати в [ADDRESS]. Позивач на той час проживала по сусідству - в квартирі [ADDRESS], що підтверджується відповідними довідками ЖРЕО. Познайомившись у 1994 році, між [PERSON] та [PERSON] виникли стосунки, які можуть бути між чоловіком та дружиною, а з 1995 року вони почали разом проживати в квартирі позивача однією сім'єю, як чоловік та дружина. У них була повноцінна сім'я і, тільки з огляду на їх вік, вони не замислювалися та не задавалися метою зареєструвати свої відносини. Перед сусідами, родичами, друзями та знайомими [PERSON] представляв [PERSON] як свою законну дружину, яка і його представляла своїм чоловіком. Позивач зазначає, що з [PERSON] вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом. Друзі та знайомі на всі свята запрошували їх як одну сім'ю. [PERSON] відносився до неї, як чоловік до дружини, розділяв з нею всі гористі та радості, усі події життя. Вона, як дружина, готувала для [PERSON] їжу, прала його одяг, виконувала за нього всю роботу, яку він не міг виконати самостійно через свою важку хворобу. За всі п'ятнадцять років між ними не було жодного конфлікту, вони любили один одного та підтримували найкращі стосунки, які тільки можуть бути в сім'ї. Свідками цих обставин є всі спільні знайомі, друзі, сусіди, які весь цей час з ними спілкувались і товаришували та яким відомо багато фактів з життя сім'ї. Також, позивач зазначила, що за час їх спільного проживання [PERSON] важко хворів на різні хвороби: хворобу легенів, хворобу шлунку, хворобу печінки, хворобу хребта, хворобу серця, хворобу очей та інші хвороби. З 1996 року по момент смерті [PERSON] важко хворів на хворобу очей, катастрофічно швидко втрачав зір. Позивач зауважила, що у [PERSON] в 2012 р. була практично абсолютна сліпота, що підтверджується довідками медичних закладів. У 1996 році [PERSON] проходив оперативне лікування очей, що підтверджується записами в медичній документації. Весь час, необхідний для реабілітації після оперативного втручання, позивач сумлінно доглядала [PERSON], надавала йому різного роду допомогу. Крім того, [PERSON] проходив численні стаціонарні лікування, під час яких вона також постійно доглядала, навідувала його та приносила необхідні ліки, їжу, одежу. Таким чином, позивач зауважила, що [PERSON] приблизно через чотири роки (з 2000 року) з моменту спільного проживання однією сім'єю з позивачем, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Оскільки [PERSON] хворів на важкі хронічні хвороби, він потребував постійного щоденного прийому різних ліків. На підтвердження факту надання [PERSON] матеріальної, моральної та іншої допомоги позивач надала письмові докази постійного придбання саме нею ліків [PERSON] в аптеці біля їх будинку. Позивач зазначила, що протягом усього часу спільного проживання з [PERSON] без її матеріальної допомоги, останній не зміг би нормально жити та просто існувати. Окрім неї [PERSON] ніхто не допомагав морально, матеріально та в побуті. Зі слів [PERSON], позивачці було відомо, що у [PERSON] є дві дочки - [PERSON] та [PERSON] За всі п'ятнадцять років спільного проживання з [PERSON] позивач їх не бачила і не була з ними знайома. Дочку [PERSON] - [PERSON] вона бачила тільки на його похованні. З моменту розірвання шлюбу з їхньої матір'ю, [PERSON] з доньками спілкувався рідко, а приблизно в 2001 - 2003 роках останні стали черницями при одному з монастирів в м. Києві, де проживають на даний час. [INFO] [PERSON] помер. Витрати на поховання, поминальний обід та організацію поховання понесла позивач, що підтверджується відповідними чеками, квитанціями та договорами. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, а саме - квартира [ADDRESS]. ? спірної квартири належала [PERSON] на праві приватної власності, інша ? частина спірної квартири належала матері [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. В грудні 1993 року матір'ю [PERSON] - [PERSON] було складено заповіти на належні їм частки спірної квартири на користь третьої особи - [PERSON], що підтверджується копіями заповітів. 16.05.1996 року померла [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на ? частину належної їй спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Так, третя особа-1 [PERSON], яка на той час являлась спадкоємцем за заповітом, не прийняла спадщину. Тому, [PERSON] прийняв у спадщину від своєї матері ? частину квартири та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також в подальшому зареєстрував своє право на спадщину за законом, а також в подальшому зареєстрував своє право власності в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». На вищевказану ? частину спірної квартири [PERSON] заповіту на будь-чию користь не складено, а тому, ця частина повинна спадкуватися за законом між усіма спадкоємцями. На іншу ? частину спірної квартири [PERSON] до моменту смерті заповіт на користь третьої особи-1 [PERSON] не відмінено. Однак, після спливу шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини треті особи - [PERSON] та [PERSON] не зверталися до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом. Таким чином, вся спірна квартира повинна спадкуватися між спадкоємцями тієї черги, яка має право спадкування за законом. Позивач вважає, що має право на спадкування після померлого [PERSON] Так, в березні місяці 2011 року нею подано заяву про прийняття спадщини до 10-ої Київської державної нотаріальної контори. Звернувшись до нотаріальної контори Позивач дізналася про те, що незважаючи на той факт, що рідні діти спадкодавця (треті особи) спеціально не прийняли спадщину для того, щоб прийняла її позивач, як спадкоємиця четвертої черги, заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 20.08.2011 року подала зовсім стороння померлому особа - відповідач [PERSON] Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначенні у заповіті. У разі відсутності заповіту, неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. [PERSON] є спадкоємцем за законом третьої черги за правом представлення. За час спільного проживання з [PERSON], останній представив позивачу [PERSON], як свого двоюрідного брата, з ким 15 років вони бачились один раз. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, крім випадків, встановлених ст. 1250 цього Кодексу. В свою чергу, частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Посилаючись на вказані правові підстави, представник позивача, підтримавши у судовому засіданні позов, просив встановити факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 1995 року по час смерті [PERSON] - [INFO], визнати її спадкоємицею четвертої черги спадкоємців [PERSON], а також визнати за нею право на спадкування після померлого [INFO] [PERSON], як спадкоємиці третьої черги на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, як особи, яка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально-забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. Відповідач разом зі своїм представником щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість та на невідповідність дійсним обставинам справи. Треті особи - [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, крім того, відповідач підтвердив, що вони перебувають в жіночому монастирі протягом тривалого часу. Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві направило лист про розгляд справи за відсутності представника, на підставі наданих сторонами доказів. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS]. ? спірної квартири належала [PERSON] на праві приватної власності, інша ? частина спірної квартири належала матері [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. В грудні 1993 року [PERSON] та його матір'ю [PERSON] було складено заповіти на належні їм частки спірної квартири на користь третьої особи [PERSON], що підтверджується копіями заповітів. 16.05.1996 року [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на ? частину належної їй спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Третя особа [PERSON], яка на той час являлась спадкоємцем за заповітом, спадщину не прийняла. [PERSON] прийняв спадщину від своєї матері ? частину квартири та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також в подальшому зареєстрував своє право власності в КП «Київське міське БТІ». На вищевказану ? частину спірної квартири [PERSON] заповіту на будь-чию користь не складено, відповідно, ця частина повинна спадкуватися за законом між усіма спадкоємцями. На іншу ? частину спірної квартири [PERSON] до моменту смерті заповіт на користь [PERSON] не відмінено, однак з матеріалів спадкової справи вбачається, що після спливу 6-місячного строку з моменту відкриття спадщини, третя особа [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом. Третя особа [PERSON] також не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Таким чином, вся спірна квартира має спадкуватися між спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Однак суд вважає, що вимоги в частині встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] з 1995 року по день смерті [PERSON] ([INFO].) є недоведеними. Зокрема, що стосується періоду можливого спільного проживання позивача з [PERSON] з 1995 року по 01.01.2004 рік, слід зауважити, що положення статей 60 та 74 Сімейного кодексу України, які передбачають можливість встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, набули чинності разом з Сімейним кодексом України лише 01.01.2004 року. Щодо періоду можливого спільного проживання позивача з [PERSON] з 01.01.2004 року по день його смерті - [INFO]., слід зауважити, що позивач підтверджує ці обставини показами свідків. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язку доказів у їх сукупності. Так, допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача які є сусідами Позивача, пояснили суду наступне, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вони бачили [PERSON] і [PERSON] разом, вони постійно ходили один з одним, на їх думку, [PERSON] без допомоги [PERSON] не міг самостійно себе доглядати, зазначивши при цьому, що помер [PERSON], квартирі за місця проживання позивача - [ADDRESS]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є племінницею [PERSON] та останній раз бачила його живим на новорічні свята у 2011 році, зокрема вона приїздила до його в гості, він накрив стіл, був привітливим та в гарному настрої, спілкувався зі своїми рідними, [PERSON] в той час та раніше, коли вона бачила [PERSON], не було, про наявність будь-яких сімейних відносин у [PERSON] з [PERSON] свідок заперечила, також, свідок зазначила, що [PERSON] в безпорадному стані не перебував та сторонньої допомоги не потребував, міг самостійно себе забезпечити як матеріально так і доглядати за собою. Свідок [PERSON] повідомив, що він бачив [PERSON] останній раз у листопаді місяці 2010 року, коли він приїжджав до Відповідача в гості. На час зустрічі [PERSON] був у гарному настрої, спілкувалися на різні теми, крім того, [PERSON] повідомив, що проживає один в своїй квартирі. Будь-яких ознак, які б вказували на безпорадність [PERSON] свідок не помітив. Згідно з матеріалами Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 222-с від 03.03.2011 р. повідомлено, що в день смерті [PERSON] - [INFO] був здійснений виїзд працівників міліції за адресою: [ADDRESS], яка є відмінною від адреси, про яку вказали свідки та позивач. Згодом, після витребування судом інформації від Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо місця смерті [PERSON], представник позивача пояснення в цій частині змінив та зазначив, що [PERSON] помер у своїй особистій квартирі сам (без присутності сторонніх осіб), вказуючи лише, що перед смертю його туди провела позивач на прохання [PERSON]. так - як останньому стало зле. Покази свідків в тому, що [PERSON] перебував у безпорадному стані (не міг самостійно себе забезпечувати в побуті), суд не враховує, оскільки вони не є фахівцями у сфері медицини, письмових доказів щодо цього в матеріалах справи відсутні та свідки сторони відповідача повідомили протилежне. Наявна в матеріалах справи інформація щодо хвороби [PERSON] на глаукому - не може братися до уваги судом в якості того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, будь-яких інших доказів, які б в вказували на безпорадний стан [PERSON], суду надано не було. Твердження Позивача в тому, що [PERSON] не міг існувати без її матеріальної допомоги - спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою, виданою Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 18.03.2014 р. де зазначено, що [PERSON] в період з січня місяця 2010 року по січень місяць 2011 року отримував пенсію у розмірі від 1959 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. до 2016 (дві тисячі шістнадцять) грн. кожного місяця, що дає суду підстави вважати, що [PERSON] мав можливість самостійно себе забезпечувати матеріально. В свою чергу позивач належних та допустимих доказів, які б підтверджували її можливість надавати матеріальну допомогу [PERSON], суду не надала. Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для застосування до даних правовідносин частини 2 статті 1259 ЦК України, адже дана стаття може бути застосована у разі, якщо позивач буде спадкоємцем наступної черги після [PERSON], та доведеності тверджень позивача в тому, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим позивач надавала померлому матеріальну допомогу та опікувалася ним. За викладених обставин та

Outcome: dismissed