Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,04 га, що знаходиться на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 029288, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] . 06 березня 2001 складений заповіт, який посвідчений секретарем Трепівської сільської ради, Знам`янського району, Кіровоградської області Чернявською Т.В. зареєстрований за № 242, згідно якого [PERSON] заповідала все належне її майно [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 01 липня 2003 серії [NUMBER] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 4,04 га, яка знаходиться на території Суботцівської (колишня Трепівська) сільської ради, Кропивницького району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 30 червня 2002 року серії І-КР 029288. [PERSON] фактичними діями прийняв спадщину після смерті [PERSON] постійно проживаючи з останньою та вступив в управління та володіння майном. [INFO] [PERSON] помер. Позивач як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, де їй роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначення кола спадкоємців, відсутність документу, який посвідчує право власності на земельну ділянку, рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої підтримала вимоги позову та просить їх задовольнити, просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до довідки Трепівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області № 386 від 07 квітня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . На день її смерті разом із нею був зареєстрований та проживав племінник [PERSON] , [INFO] . Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР №029288, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,04 га, кадастровий номер 3522287400:02:000:0567, розташована на території Трепівської сільської ради, на підставі рішення сесії Трепівської сільської ради від 16 листопада 2001 року № 230. 6 березня 2001 року [PERSON] заповіла все майно де б воно не було і з чого б не складалось, і все що буде їй належати на час смерті і на що за законом вона матиме право [PERSON] , [INFO] . Померла [PERSON] [INFO] . Відповідно до до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті тітки [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком, в якому вони проживали, іншими правами спадкодавця, а також те, що спадкодавець заповіла все своє майно [PERSON] суд вважає його таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця відповідно до ст.549 ЦК УРСР. [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки Казарнянської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області №126 від 15 березня 2021 року, [PERSON] на день смерті проживав без реєстрації в [ADDRESS] з 2012 року по день смерті. Разом з померлим на день його смерті проживала двоюрідна сестра [PERSON] . Відповідно до наданих інформаційних довідок встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва ніхто не звертався та спадкові справи не заводилися. Приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І. надано роз`яснення позивачеві про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину через неможливість визначення кола спадкоємців, відсутність документу, який посвідчує право власності на земельну ділянку, рекомендовано звернутися до суду. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.» Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Позивач підтвердила наданими суду доказами, що спадкодавець є її двоюрідним братом. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Знам`янським Райбюро ЗАГС Кіровоградської області батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 09 лютого 2016 р. № 00016297030 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016297030 від 09 лютого 2016 р. матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 лютого 2016 року № 00016299316 та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03 квітня 1992 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат», підп.4.14.-4.15, 4.18, 4.20 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зазначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, а нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може зареєструвати право на спадщину на земельну ділянку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved