Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третьої особи: [PERSON], в якій просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування своєю власністю, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS]; позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаним адресом. Позивач посилається на те, що вона є власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.09.1999 року. На час укладання договору купівлі-продажу у житловому будинку був зареєстрований [PERSON], відповідач по справі, який за спірною адресою ніколи фактично не мешкав та відповідно не має у вказаному житловому будинку а ні особистих речей, а ні будь-яких інших предметів вжитку. Також у належному їй будинку зареєстрований, але фактично не мешкає її брат - [PERSON], проте останнього буде знято з реєстрації у найближчий час. Відповідач протягом всього часу реєстрації за вказаною адресою відсутній, ніколи за зазначеною адресою не з'являвся, не намагався оселитися в ньому, не виявляє бажання з'явитися у спірному приміщенні, витрати по утриманню житла не несе, його реєстрація в будинку перешкоджає позивачу здійснити намір відчуження будинку, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 16.09.1999 року [PERSON], позивач по справі, придбала спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Станом на 01.11.2016 року в спірному будинку зареєстровані [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], третя особа по справі, що підтверджується актом Лозівського міського кварталу № 40 про обстеження будинку № 59 за зазначеною адресою (а.с.8) та копією домової книги (а.с.14-23). Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Конституція України ( ст. 47) проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до приватного життя. Складовою права на приватне життя є недоторканість житла. В протоколі 1 до Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. В довідці Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області № 37 від 13.10.2016 року зазначено, що станом на 31.12.2012 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] оформлено та зареєстровано право власності за гр. [PERSON] на підставі договору купівля-продажу житлового будинку від 16.09.1999 року № 2901, що також підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок. Отже, не зняття з реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у розпорядженні його майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає уточнений позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved