Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в її інтересах до [PERSON], третьої особи орган опіки і піклування Кам'янець - Подільської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для дитини [PERSON], [INFO] та на виїзд його за кордон на період до досягнення ним 18 років у супроводі матері [PERSON] без згоди батька. В обгрунування позовних вимог пояснила, що після розірвання шлюбу проживають окремо, діти проживають з нею і перебувають на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення і розширення світогляду сина, позивач має намір вивезти дитину на відпочинок за кордон. Проте для оформлення документів на виїзд сина за кордон та для тимчасового виїзду за кордон потрібна згода обох батьків. Але такої згоди батько дитини не дає, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову він не наводить. Тому позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, судовими повістками. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову не заперечив. Із згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08.07.1995 року позивачка зареєструвала з відповідачем шлюб. [INFO] у них народилися донька [PERSON] та син [PERSON], [INFO]. [PERSON] з метою відпочинку, оздоровлення і розширення світогляду сина має намір вивезти дитину на відпочинок за кордон. Згідно заключення ЛКК від 28.04.2014 року виданого на ім'я [PERSON] встановлено, що дитина потребує санаторно-курортного лікування та реабілітації. Проте для оформлення документів на виїзд сина за кордон та для тимчасового виїзду за кордон потрібна згода обох батьків. Але такої згоди батько дитини не дає, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову він не наводить. Така позиція [PERSON] шкодить інтересам малолітнього [PERSON] та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно копії нотаріально посвідченої заяви відповідача від 03.08.2013 року по 03.10.2013 року відповідач надав згоду на тимчасовий виїзд з позивачкою за кордон до Словакії та у зворотньому напрямку їхніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію ФОП від 28.01.2004 року, свідоцтва платника єдиного податку [NUMBER], дозволу на розміщення об'єкту надання послуг [NUMBER] займається підприємницькою роботою, тому наміру виїзду на постійне місце проживання з дітьми не має. Відповідно до довідки №21 від 28.04.2014 року із дошкільного навчального закладу №20, [PERSON] відвідує старшу групу «Б» ДНЗ «Дзвіночок» з 10.09.2011 року. Вихованням дитини займається мати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», документом, що дає право дитині на виїзду з України та в'їзд в Україну є проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документу дитини, відповідно до ст. 4 цього ж Закону, проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Згідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженій Постановою КМУ від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дітей за кордон, а лише встановлений певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи ч. 21 ст. 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги як найкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує права [PERSON], як батька дитини. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині [PERSON] за кордон без згоди батька, протягом 5 (п'яти) років з дня набрання рішенням суду законної сили. Судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial