Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.11.2006 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.11.2006 року і до повноліття дитини. В зв'язку з тим, що зазначених коштів на утримання дитини не вистачає та з 2017 року законодавством змінений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, вона просить збільшити розмір аліментів і стягувати їх в частці від заробітку в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача адвокат [PERSON] в підготовче засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначаючи про визнання позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.5). Син проживає з позивачкою та знаходиться на її утримані. Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.11.2006 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.11.20006 року і до повноліття дитини (а.с.7). 07.02.2007 року шлюб між сторонами розірвано та після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON] (копія свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с.6). Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з довідки про доходи позивача [PERSON] (а.с.8), остання працює в ТОВ «ПІЦА 111» та отримує мінімальну заробітну плату, що є недостатнім для утримання її та неповнолітньої дитини, зокрема розмір її заробітку не дозволяє позивачці повністю забезпечити дитину всім необхідними - продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, медикаментами тощо. А сума аліментів, яка стягується з відповідача з його доходів в розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суперечить ст. 182 СК України, де мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням прав дитини. З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивачка згідно законодавства звільнена від його сплати.

Outcome: approved