Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на те, що 12 квітня 2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 210, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2014 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 19 травня 2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей аліменти у розмірі 1 400 грн., але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку починаючи стягнення з 28 квітня 2014 року. 23 вересня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська судом видано виконавчий лист № 201/5532/14ц. В зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду виникла заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу № 201/5532/14 за період з 28 квітня 2014 року по 12 жовтня 2015 рік становить 19 467,32 грн.. Сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 28 квітня 2014 рік по 12 жовтня 2015 рік становить 46 366,26 грн., яку позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача. В судовому засіданні позивач судову витрати підтримала в повному обсязі та просило їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі пояснивши що на даний час не має заборгованості по сплаті аліментів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони в період з 13 квітня 2003 року по 20 травня 2014 рік перебували в шлюбних відносинах /а.с. 8, 11/. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с. 8,9/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року , яким вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на користь матері [PERSON], [INFO], в розмірі 1 400 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідно віку, до досягнення [PERSON] та [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2014 року. /а.с. 11,13/ 23 вересня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 201/5532/14. Згідно довідки - розрахунку державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 21 жовтня 2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання його малолітніх дітей станом на 12 жовтня 2015 рік становить 19 467,32 грн. Позивач звернулася з позовними вимогами про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 28 квітня 2014 року по 12 жовтня 2015 рік, а саме: 46 366,26 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] був обізнаний про обов'язок сплачувати аліменти на користь позивача за рішенням суду, оскільки був присутнім при винесенні рішення про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Виходячи з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, суд вважає необхідним зазначити наступний розрахунок неустойки ( пені) по аліментам: Період нарахуванняНарахова не (грн)Сплачено (грн)Борг (грн)РозрахунокНеустойка (пеня), грн. 28 квітня 2014140,000140,00140,00* 1%*533 дні746,20 Травень 20141400,0001400,001400,00*1%*502дні7028,00 Червень 20141400,0001400,001400,00* 1%*472 дні6608,00 Липень 2014*1400,0001400,001400,00* 1%*441 дні6174,00 Серпень 20141400,00700700,00700*1%*410дні2870,00 Вересень 20141400,00700700,00700*1%*380дні2660,00 Жовтень 20141400,00703,52696,48696,48*1%* 349 дні2430,76 Листопад 20141400,00703,55696,45696,45* 1%*319 дні2221,68 Грудень 20141400,00703,55696,45696,45*1%*288 дні2005,78 Січень 20151400,00800600,00600,00* 1%*257 дні1542,00 Лютий 20151400,00704696,00696,00* 1%*229 дні1593,84 Березень 20151400,00001400,00*1%* 198 дні2772,00 Квітень 20151400,00001400,00*1%* 168 дні2352,00 Травень 20151400,00001400,00*1%*137дні1918,00 Червень 20151400,00001400,00*1%* 107 дні1498,00 Липень 20151400,00001400,00*1%* 76 дні1064,00 Серпень 20151400,00001400,00* 1%*45 дні630,00 Вересень 20151400,00001400,00*1%* 15 дні210,00 Жовтень 2015541,94001400,00*1%*3 дні42,00 Усього46 366,26 Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved