Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна. В обґрунтування вимог вказувала в позові, що З 17.10.2013 року вона та Відповідач, [PERSON] , почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою реєстрації її місця проживання, тобто в житловому будинку [ADDRESS] . Під час спільного проживання однією сім`єю вели спільне господарство, мали спільний бюджет тощо. За час спільного проживання однією сім`єю, а саме 04.03.2019 року вони придбали в кредит мотоцикл моделі ІТ175-2Е (рама [NUMBER] # [NUMBER] , двигун [NUMBER] ; синього кольору, 2018 року випуску), вартість якого на час придбання становила 31 000 (тридцять одну тисячу) гривень. Так, 04.03.2019 року шляхом підписання заяви № 3001260485801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб між нею, [PERSON] , та АТ «ПУМБ» було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) і отримано споживчий кредит Стандарт (РL) у сумі 29300 (Двадцять дев`ять тисяч триста) грн. зі сплатою першого внеску в сумі 2000,00 грн. строком на 12 місяців. Вказаний мотоцикл був зареєстрований на ім`я [PERSON] , попри те, що договір споживчого кредиту був оформлений на ім`я позивачки. Оскільки цільовим призначенням споживчого кредиту була оплата товару у суб`єкта господарювання, необхідною умовою отримання коштів було надання інформації про такий товар (специфікації, рахунку, накладної, договору). На виконання даної умови сторонами була надана вся необхідна інформація про мотоцикл моделі ЬР175 -2Е, однак внаслідок помилки працівника банку при оформленні заяви замість «мотоцикл» було вказано «культиватор». Така помилка була помічена вже після укладення договору, що в подальшому унеможливило її виправлення у відповідних документах. Однак, як вбачається з пояснень працівниці банку [PERSON] від 02.08.2019 року, а також офіційної відповіді АТ «ПУМБ» від 08.08.2019 року № КНО-33/90432, споживчий кредит на суму 29 300,00 грн. було отримано позивачкою на купівлю мотоцикла моделі ЬБ 175. Того ж дня у магазині « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сторонам було видано вищезгаданий мотоцикл та всі необхідні для реєстрації в органах МВС даного транспортного засобу документи, що підтверджується накладною № 720 від 04.03.2019 року та гарантійним талоном на двигун, виданим продавцем магазину 04.03.2019 року. За усною домовленістю сторін з урахуванням того, що вони вважали себе повноцінною сім`єю, а також те, що на момент здійснення купівлі товару ці питання не мали для них жодного принципового значення, документи на мотоцикл, в т.ч. накладна № 720 були видані на ім`я [PERSON] . Цей мотоцикл перебував у спільному користуванні сторін, а всі платежі за кредитним договором № 3001260485801 здійснювались позивачкою особисто, що підтверджується відповідними квитанціями. Погашення кредиту за договором № 3001260485801 відбулося достроково і останній платіж в сумі 13 937,49 (Тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 49 коп., було сплачено [PERSON] 22 травня 2019 року. Невдовзі після цього, стосунки сторін погіршились і подальше спільне проживання однією сім`єю стало неможливим. З 25.06.2019 року вони розірвали свої стосунки та не проживають разом. Цього ж дня, тобто 25.06.2019 року [PERSON] відправив мотоцикл за місцем свого нинішнього проживання (с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області) «Новою поштою», про що повідомив позивачку лише 26.06.2019 року. Згода на привласнення [PERSON] вказаного мотоцикла і одноосібне його використання останнім [PERSON] не надавалася. З даного приводу у сторін виник спір із відповідачем, конструктивного вирішення якого, окрім судового порядку, знайти не вдалося через небажання відповідача визнавати набутий ними за час спільного проживання однією сім`ю мотоцикл спільним сумісним майном. Тому, позивачка звернулась до суду з даним позовом. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про наступне. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплено в ч. З ст. 368 ЦК України вказує на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Порядок здійснення права спільної сумісної власності визначено ст. 63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ч. 2 ст. 69 СК України). Як зазначалося вище, вирішувати питання поділу спільного майна в позасудовому порядку не представляється можливим. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Окрім цього, з вищенаведеного вбачається, що ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та спільних витрат є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю (наявності фактичних шлюбних відносин), а відтак і визнання майна, придбаного за час таких фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю. Оскільки, на час проживання однією сім`єю ні я, ні відповідач, не перебували в будь-якому іншому шлюбі, а також з урахуванням того, що набуте за час існування фактичних шлюбних відносин майно, придбавалось нами за спільні кошти (за кошти нашого сімейного бюджету), на даний час існують всі підстави, передбачені СК України, для визнання такого майна спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частиною першою ст. 71 СК України визначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, ч. 4 ст. 71 СК України передбачена можливість сплати грошової компенсації за частку у майні у випадку присудження одному із подружжя неподільної речі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 СК України). Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

Outcome: approved