Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2012 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач з часу розірвання шлюбу участі у вихованні доньки не бере, коштів на її утримання не надає, місце роботи та свій дохід приховує, утримання та виховання дитини на даний час лежить повністю на позивачу. Крім цього, позивач вказує, що спільна дитина з народження страждає тяжкою хворобою, стан її здоров'я лікарі відзначають як відносно задовільний, але для припинення розвитку хвороби їй необхідно кожного дня приймати призначені ліки. Враховуючи, що відповідач має задовільний стан здоров'я, не має інших дітей чи інших осіб на утриманні, володіє на праві власності нерухомим майном, гаражем, автомобілями, працює за кордоном, а тому позивач вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання спільної дитини. На підставі викладеного, позивач просила стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], в сумі 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а у випадку продовження навчання - до досягнення дитиною 23 років, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового рівня для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] подав відзив на пред'явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема, відповідач зазначив, що наведені в позові факти є необ'єктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи. Так, зокрема вказує, що постійно надає матеріальну допомогу та приділяє належну увагу вихованню дочки. Крім цього, відповідач вказує, що забезпечив дитину житлом, в якому проживає і позивач. Відповідач також вказує, що на його утриманні перебувають батьки непрацездатного віку, які хворіють, зокрема - батько [PERSON], інвалід 2 групи довічно, та матір [PERSON] Позивач вказує, що постійного місця роботи він немає та його доходи є мізерними. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідача просив задовольнити позов частково та визначити розмір аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайоного суду від 25.05.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07.11.2007 року Ружинською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис № 1 - розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що фактично визнав відповідача у поданому на позов відзиві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] працює за кордоном та отримує стабільний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 45 років, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі по 2027 грн. щомісячно, тобто в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений розмір аліментів в сумі 2027 грн. щомісячно зважаючи на обставини справи, на переконання суду, буде об'єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Доводи відповідача про його незадовільний матеріальний стан, не впливають на першочерговий висновок суду про розмір аліментів, оскільки відповідно до вимог ст. 182 СК України, рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, зважаючи на всі обставини справи та стан здоров'я дитини, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2027 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 01.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. В той же час, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів у випадку продовження навчання до досягнення дитиною 23 років до задоволення не підлягає, оскільки суд не вправі встановлювати наперед порушення прав чи законних інтересів позивача, а тому така вимога позивача є передчасною, та судом не вирішується. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial