Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 02 червня 2010 року. В обґрунтування позову позивач зазначила, що зазначений житловий будинок відповідно до відомостей, наданих Слатинським КПТІ «Інвентаризатор» на запит державного нотаріуса у жовтні 2015 року, належить померлому [PERSON], на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Козачолопанської селищної ради від 14.06.1994 року. У встановлений законодавством шестимісячний строк після смерті спадкодавця, а саме 06.07.2010 року його донька [PERSON]С.(позивач) звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви Дергачівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №49580425 (номер у нотаріуса 468/2010). 23 листопада 2015 року державний нотаріус Дергачівської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у звязку із тим, що правовстановлюючий документ знаходиться у іншого спадкоємця та не наданий позивачкою для оформлення спадщини. Із постанови вбачається, що на даний час спадщину прийняли двоє осіб, а саме позивач [PERSON] (як донька спадкодавця) та відповідач [PERSON] (як онука спадкодавця). Відповідач передати правовстановлюючий документ на спірний будинок категорично відмовилась, мотивуючи тим, що не визнає позивача спадкоємцем. У судове засідання 11 травня 2016 року відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 16 квітня 2016 року. У судове засідання 23 червня 2016 року відповідач [PERSON] повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 17 травня 2016 року. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, її представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки відповідача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача до суду (другої підряд). Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 157 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася. Враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідно до якої суд не враховує поважність/неповажність явки відповідача до суду, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача, а також враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, суд не зясовує причини неявки відповідача та відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії I-ВЛ №534306, [PERSON] помер 02 червня 2010 року. Згідно свідоцтва про народження серія ЯЦ №797626, [PERSON], народилася 05.12.1950 року, її батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно постанови від 23.11.2015 року №2143/02-31 державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на житловий будинок № 26 по вул. Калініні в с. Грани Дергачівського району Харківської області, так як [PERSON] не надала правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок. Відповідно до довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 09.10.2015 року №29, житловий будинок з надвірними побудовами розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26 належить [PERSON], на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Козачолопанської селищної ради від 14.06.1994 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2011 року, спадкова справа №468/2010, зареєстрованого в реєстрі за №1-42, спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка [PERSON] на 1/3 частку, та згідно ст.1266 ЦК України онука [PERSON] на 2/3 частки. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки видане [PERSON] Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів. Пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив судам, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Так як [PERSON] помер 02 червня 2010 року, то підлягають застосуванню правила ЦК України. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з копії спадкової справи №468/2010, наданої Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 27 жовтня 2010 року [PERSON] подала до Дергачівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 02 червня2010 року. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, видане [PERSON], оскільки син померлого - [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON], донька померлого [PERSON], яка є матірю [PERSON], померла 13.07.2008 року. Таким чином, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, але не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки нотаріус відмовила в оформленні права на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», розяснив судам, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Так як, спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його діти, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то частка у спадщині кожного із спадкоємців складає 1/3. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд визнає право власності за [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Грани вул. Калініна №26, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 02 червня 2010 року. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, \~на \~які \~вона посилається \~як \~на \~підставу \~своїх \~вимог \~або заперечень, \~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як \~за \~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін \~та \~інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial