Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житлом в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання та користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог [PERSON] зазначає, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , також в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: її мати [PERSON] , син - [PERSON] та її колишній цивільний чоловік [PERSON] . [PERSON] вказує, що її колишній чоловік [PERSON] , з яким вона перебувала в цивільному шлюбі з лютого 2005 року став проживати в її квартирі, а в 2006 році [PERSON] зареєструвала його в квартирі [ADDRESS] . В 2008 році у них народився спільний син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось і в 2016 pоці [PERSON] зібрав свої особисті речі та пішов з квартири. [PERSON] вказує, що саме з 2016 року по сьогоднішній день [PERSON] в квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає, замки на вхідних дверях не змінювалися. Позивач зазначає, що не перешкоджала в проживанні відповідача і це його особисте рішення піти з квартири. Участі в оплаті за комунальні послуги відповідач не приймає. [PERSON] вказує, що просила [PERSON] добровільно знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS] , але він на її прохання не реагує. У зв`язку з зазначеним [PERSON] звернулася до суду. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. В судовому засіданні відповідач - [PERSON] позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що також прикладав зусиль до пошуку та придбання спірної квартири. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради, в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримала. Суд, заслухавши позивача, відповідача, третю особу, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини. Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 13 листопада 2004 року, посвідченим державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим у реєстрові за № 2-5571, витягом з Державного реєстру правочинів № 309330 від 13 листопада 204 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5517353 від 20 листопада 2004 року - [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-18). Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15 грудня 2020 року вих. № 2301, виданої відділом реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1974 року народження; [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] 1973 року народження; [PERSON] 1949 року народження (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконкомом Бучнської міської ради Київської області: [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] [INFO] (а.с. 14). Відповідно до копії паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , який належить [PERSON] , в графі місце проживання зазначено адресу: [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до Акта депутата Бучанської міської ради від 16 грудня 2020 року та від 31 серпня 2020 року, посвідченого депутатом Бучанської міської ради у присутності двох свідків, [PERSON] з 2016 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідно до Акта депутата Бучанської міської ради від 14 липня 2021 року, посвідченого депутатом Бучанської міської ради у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з 2016 року не проживає за адресою: [ADDRESS] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , що є сусідкою, підтвердила, що [PERSON] вже більше п`яти років не проживає і не з`являється за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є родичем позивача, підтвердила, що [PERSON] з 2018 року не проживає і не з`являється за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою проживає свідок зі своєю дитиною та [PERSON] . Згідно ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1ст. 393 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідност.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 2 ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11). Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Відповідно до ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved