Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання права власності, в якому просить суд розділити між нею, [PERSON] та [PERSON] 10/1000 частин будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складаються з кімнати №123 житловою площею 17,9 кв.м., 5-го поверху, що позначена в технічному паспорті №37 і кімнати №124, житловою площею 17,4 кв.м., що позначена в технічному паспорті №38, виділивши їй, [PERSON] кімнату №123 та 20/1000 частин підсобних приміщень; виділити [PERSON] кімнату №124 житловою площею 17,4 кв.м., що позначена в технічному паспорті №38 та 20/1000 частин підсобних приміщень; визнати за нею, [PERSON] право власності на 20/1000 частин будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з кімнати №123 житловою площею 17,9 кв.м., 5-го поверху, що позначена в технічному паспорті №37, 20/1000 частин сходів І-Х, 20/1000 частин коридору 1-І поверху, 20/1000 частин коридору 1-ІІ поверху, 20/1000 частин коридору 1-ІІІ поверху, 20/1000 частин коридору 1-VІ, 20/1000 частин коридору 1-V поверху, 20/1000 частин кухні -25, 39-V поверху, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 січня 1991 року по 30 січня 2014 року. Під час спільного проживання подружжям було придбано 10/1000 частин будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складаються з кімнати №123, житловою площею 17,9 кв.м., 5-го поверху, що позначена в технічному паспорті №37 і кімнати №124, житловою площею 17,4 кв.м., що позначена в технічному паспорті №38 та 10/1000 підсобних приміщень гуртожитку, які оформлені на [PERSON]. Крім того на утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина, тому позивачка вважає, що обґрунтованим буде поділ спірної нерухомості з виділом їй, [PERSON] у приватну власність кімнати №123, яка є більшою по житловій площі і має окремий санвузол, що є необхідним для малолітньої дитини та 20/1000 частин підсобних приміщень. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється, визнавати за [PERSON] право власності на 20/1000 частин спірного нерухомого майна, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу за місцем його реєстрації згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 19991 року. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 січня 2014 року, шлюб, зареєстрований, згідно Свідоцтва про укладання шлюбу, виданого 24 січня 1991 року Палацом урочистих подій, серія [NUMBER], актовий запис № 81, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - розірвано. Рішення набрало чинності 10.02.2014 року. В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2009 року, між громадянкою [PERSON], що проживає [ADDRESS], названа в подальшому «Продавець», з однієї сторони, та громадянином [PERSON], що проживає [ADDRESS], названий в подальшому «Покупець», з другої сторони, складено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] продала, а громадянин [PERSON] купив 10/1000 (десять тисячних) частин будівлі гуртожитку, що знаходиться в [ADDRESS], та складається в цілому з будівлі гуртожитку, загальною площею 3708,2 кв.м.. У власність покупця переходить: кімната №123 V-го поверху, що означена у технічному паспорті №37, житловою площею 17,9 кв.м., кімната №124, що означена у технічному паспорті №38, житловою площею 17,4 кв.м., 10/1000 частин сходів І-Х, 10/1000 частин коридору - 1 І поверху, 10/1000 частин коридору 1-ІІ поверху, 10/1000 частин коридору 1-ІІІ поверху, 10/1000 частин коридору 1-ІV поверху, 10/1000 частин коридору 1-V поверху, 10/1000 частин кухні-25, 39-V поверху. Згідно з договором вказана нерухомість належить продавцю [PERSON] на праві власності на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси (справа №2-3984/08) від 12.05.2008 року, яке набрало чинності 23.05.2008 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» у книзі 87неж на стор.4, номер запису 3326, реєстраційний №6433440. Продаж здійснено за 3 232 гривні, які гроші у вказаній сумі, продавець отримала від покупця повністю до підписання вказаного договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за відчужувану нерухомість здійснені повністю та про відсутність претензій до покупця по оплаті з боку продавця. Загальна вартість відчужуваної нерухомості згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно складає 3 232 гривні. У відповідності до пункту 4 договору Продавець свідчить, що вказана нерухомість на момент відчуження боргом за комунальні послуги не обтяжена, раніше нікому другому не продана, не подарована, не заставлена, в оренду на найм не здана, заборона та арешт на неї не накладено, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не внесена, прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України не має, обов'язками щодо третіх осіб продавець не зв'язаний, а також що вказаний правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей. 04 листопада 2009 року, цей договір посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] частини будівлі гуртожитку перевірено. Даний договір зареєстровано у реєстрі за № 5171. Згідно ст. 22 КпШС України, чинної на момент придбання частини житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Крім того, пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», чинної до 21 грудня 2007 р. передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому, належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З роз'яснень п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбанні чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, оскільки вищевказане майно було придбано сторонами у період шлюбу, то дане майно є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема у спільній сумісній власності перебуває майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї. На теперішній час право власності на спірні 10/1000 частин будівлі гуртожитку зареєстровано за відповідачем. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, тому позивачка має право власності на 1/2 частину спільного майна, а саме на 10/1000 частин будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved