Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] 1 314 895,40 грн боргу за договором займу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 16.06.2018 року по 21.01.2020 року позичила відповідачу грошові кошти на загальну суму 49 000,00 доларів США, а саме: 16.06.2018 року - 2000,00 доларів США, строком на один рік, до 01.07.2019 року, 04.08.2018 року - 4000,00 доларів США, строком на один рік, до 04.08.2019 року, 23.09.2018 року - 4000,00 доларів США, строком на один рік, до 23.09.2019 року, 11.11.2018 року - 4000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 11.11.2019 року, 11.11.2018 року - 2000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 11.11.2019 року, 11.11.2018 року - 1000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 11.11.2019 року, 29.11.2018 року - 5000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 29.11.2019 року, 12.12.2018 року - 6000,00 доларів США, строком на один рік, до 12.12.2019 року, 12.12.2018 року - 1000,00 доларів США, строком на 2 місяці, 10.01.2019 року - 3000,00 доларів США, строком на один рік, до 10.01.2020 року, 22.01.2019 року - 2000,00 доларів США, строком на один рік, 04.12.2019 року - 5000,00 доларів США, строком на 1 місяць, до 10.01.2020 року, 25.12.2019 року - 2000,00 доларів США, строком на 4 місяці, до квітня 2020 року, 21.01.2020 року - 5000,00 доларів США, строком до 01.05.2020 року, 07.02.2020 року - 3000,00 доларів США, строком до 07.02.2021 року, про що остання власноруч написала боргові розписки. Незважаючи на ту обставину, що строк повернення позики сплив, відповідач умов договору позики не виконала, повну суму позики позивачеві не повернула, звернення позивача, щодо повернення боргу - ігнорує. Оскільки у добровільному порядку відповідач повертати борг за договором позики не бажає, позивач, з посиланням на норми ст.ст. 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму боргу. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що у розписках відсутні паспортні дані [PERSON] та [PERSON] . Вказані розписки складені за відсутності свідків. Відповідач змушена була написати ці розписки, оскільки за час роботи у [PERSON] було виявлено нестачу коштів, а збитки від такої нестачі покладено на [PERSON] . Передачі коштів від позивача до відповідача не відбувалось. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві і просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідачка заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що при написанні нею вказаних розписок свідки були відсутні, кошти фактично по ним вона не отримувала. Ці кошти отримували інші особи, назвати на сьогодні їх не може, треба все згадати. З підстав шахрайських дій щодо неї до правоохоронних органів вона не зверталася. В судовому засіданні представниця відповідачки також заперечила проти задоволення позовних вимог. Під час розгляду цивільної справи по суті просила допитати свідків, яких згадає відповідачка на наступному судовому засіданні. Суд на підставі ч.2 ст. 222 ЦПК України залишив без розгляду клопотання представника відповідачки про допит свідків, оскільки воно не було заявлено у підготовчому судовому засіданні без поважних причин; відповідачка не змогла згадати у судовому засіданні жодного прізвища такого свідка; покази таких свідків, на думку суду, не мають вирішального значення для розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступного. Згідно боргових документів від: 1) 16.06.2018 року [PERSON] взяла позику у розмірі 2000 доларів США у [PERSON] до 01.07.2019 року, 2) 04.08.2018 року - 4000,00 доларів США, строком на один рік, до 04.08.2019 року, 3) 23.09.2018 року - 4000,00 доларів США, строком на один рік, до 23.09.2019 року, 4) 11.11.2018 року - 4000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 11.11.2019 року, 5) 11.11.2018 року - 2000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 11.11.2019 року, 6) 11.11.2018 року - 1000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 11.11.2019 року, 7) 29.11.2018 року - 5000,00 доларів США, строком на 1 рік, до 29.11.2019 року, 8) 12.12.2018 року - 6000,00 доларів США, строком на один рік, до 12.12.2019 року, 9) 12.12.2018 року - 1000,00 доларів США, строком на 2 місяці, 10) 10.01.2019 року - 3000,00 доларів США, строком на один рік, до 10.01.2020 року, 11) 22.01.2019 року - 2000,00 доларів США, строком на один рік, 12) 04.12.2019 року - 5000,00 доларів США, строком на 1 місяць, до 10.01.2020 року, 13) 25.12.2019 року - 2000,00 доларів США, строком на 4 місяці, до квітня 2020 року, 14) 21.01.2020 року - 5000,00 доларів США, строком до 01.05.2020 року, 15) 07.02.2020 року - 3000,00 доларів США, строком до 07.02.2021 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України передбачено обов`язкову письмову форму договору позики у випадку перевищення суми позики не менш як у десять разів встановленого законом розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У ч. 1 ст. 76, ч. 1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Обґрунтованість заявлених позовних вимог підтверджується і положеннями постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18 грудня 2018 року ( справа №686/21857/16-ц ) за якими відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка посилаючись на те, що зобов`язання за всіма договорами позики визначено у доларах США, просить стягнути грошовий еквівалент зобов`язання у грошовій одиниці України, тобто у гривневому еквіваленті, за курсом НБУ станом на 09.08.2021 року. Проте, суд звертає увагу на те, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором займу було здано позивачем на відділення поштового зв`язку 13.08.2021 року. Згідно офіційно встановленого НБУ курсу гривні щодо іноземних валют станом на 13.08.2021 року, курс гривні по відношенню до долара США становив 26,7686 грн. за 1 долар США. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу зобов`язання не виконала, грошові кошти позивачу не повернула, тому слід стягнути з неї на користь позивача 1 311 661,40 грн., що є еквівалентом 49 000,00 доларів США. Аналізуючи надані суду письмові докази, а також те, що позивачка повністю обґрунтувала свої вимоги та підтвердила їх належними доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позиції відповідачки про те, що вона реально не отримувала вказаних вище коштів, суд зазначає, що позивачкою у відповідно до вимог ч. 1 ст. 76, ч. 1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80, 81 ЦПК України доведено наявність боргу перед нею з боку відповідачки, одночасно відповідачкою і її представником не надано жодних доказів на спростування пред`явлених позовних вимог. Також у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Outcome: approved