Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що з 06.08.2004 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу з відповідачем у них народилась донька [PERSON] [INFO] . Зараз їй повних 15 років. Після реєстрації другого шлюбу її прізвище було змінено на [PERSON] . У повторному шлюбі у неї народились двоє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . В службі у справах дітей виконавчого комітету Мелітопольської міської ради їй зазначили, що відповідно до п.3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 р. № 209, з метою отримання посвідчення батьків багатодітної сім`ї у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу їй необхідно надати копію рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу. Однак, під час розірвання першого шлюбу питання визначення місця проживання доньки не розглядалось. Їй на праві власності належить впорядкований житловий будинок загальною площею 182,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У цьому будинку створені всі необхідні умови для проживання, виховання та утримання дитини. В будинку обладнана окрема дитяча кімната. Зараз донька фактично проживає разом із нею. Таким чином, проживання доньки разом із нею відповідає її інтересам. На підставі викладеного, вона просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , разом з її матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням за останнім відомим та зареєстрованим місцем проживання. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома та він не отримує поштове повідомлення. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Мелітопольської міської ради - надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, та надала пояснення, згідно яких орган опіки не має можливості надати висновок щодо вирішення спору між батьками, оскільки дитина [PERSON] [INFO] досягла 14 років та є неповнолітньою особою, яка згідно ст.160 СК України самостійно визначає місце свого проживання. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 06.08.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.11.2007 року, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5-6). Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно матеріалів справи позивач [PERSON] після реєстрації другого шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , та від вказаного шлюбу вона має двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.9-11). У відповідності до ч.1,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до довідки Голови квартального комітету від 12.03.2021 року, [PERSON] [INFO] мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.04.2011 року та має наступний склад сім`ї: чоловік [PERSON] 1983р.н., діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с.12-19). Згідно ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Судом згідно позовної заяви встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Мелітопольської міської ради де їй зазначили, що відповідно до п. 3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 р. №209, з метою отримання посвідчення батьків багатодітної сім`ї у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу необхідно надати копію рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, після розірвання шлюбу 29.11.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не ставилося та не вирішувалося питання щодо місця проживання спільної дитини [PERSON] [INFO] , якій на той час було 2 роки. Станом на час розгляду справи [PERSON] [INFO] виповнилося 16 років. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Так, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи викладене,

Outcome: approved