Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами 17 грудня 2014 року. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач вказала різні обставини, життєві інтереси та цілі, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, з 14 лютого 2020 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу позивач виявила бажання залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином особисто, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, особа вважається повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 17 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 17.12.2014 складений відповідний актовий запис № 713, на підтвердження чого надане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається зі змісту позову, сімейне життя не склалося через різні обставини, життєві інтереси та цілі, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, з 14 лютого 2020 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Після відкриття провадження у справі позивачем [PERSON] подана заява про перенесення розгляду справи на більш ближчу дату, оскільки відносини погіршилися, до якої додані висновок судово-медичної експертизи від 23.03.2020 про наявність у [PERSON] легких тілесних ушкоджень та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020220440000338 від 23.03.2020 за ч. 1 ст. 125 КК України, в яких зазначено, що у заподіяні тілесних ушкоджень [PERSON] обвинувачує її чоловіка [PERSON] . Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що дає підстави вважати, що саме спричинення тілесних ушкоджень та фізичного болю з боку відповідача стало причиною припинення сімейних відносин, та враховуючи інтереси малолітньої дитини, і приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, почуття любові та взаємоповаги між ними втрачені, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги, що в своїй заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, прийняте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову.

Outcome: approved