Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту, складеного 12.11.2012 року [PERSON], недійсним, мотивуючи тим, що вона є рідною сестрою [PERSON], яка померла 22.05.2014 року у віці 82 років. Після смерті сестри звернулась до Першої Івано-Франківської державної ноторіальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки, чоловік сестри помер у 2013 році, а дітей у них не було. Позивачка є спадкоємцем І черги спадкування за законом. Та довідалась, що за життя сестра у листопаді 2012 році склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться [ADDRESS] своєму племіннику. Позивачка протягом всього літнього життя соєї сестри постійно займалась її утриманням та постійно допомагала їй. Проте, після смерті її чоловіка відповідач племінник [PERSON] забрав її до себе додому в с. Тязів. Позивачка намагалась переконати відповідача привезти сестру до м. Івано-Франківська та дати їй можливість доглядати за нею. Проте, [PERSON] впустив до квартири проживати чужих людей. [PERSON] за життя пообіцяла, що її квартира після смерті перейде у спадок позивачці, оскільки, крім неї сестрою ніхто не опікувався останні роки її життя. Позивачка впевнена, що у [PERSON] не було підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь відповідача, а тому вважає, що даний заповіт складений під впливом обману, помилки або ж її сестра [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З 80 року життя у її сестри постійно проявлялися порушення її психічного стану, у звязку з чим в подальшому до кінця її життя в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та памяті, постійно змінювалися відношення до життя, суспільства та самої себе. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні прти позову заперечили, суду повідомили, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами матері відповідача. Заповідач [PERSON] проживала зі своїм чоловіком [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Від шлюбу дітей у подружжя не було. Після смерті чоловіка у 2012 році [PERSON] залишилась сама та враховуючи її вік потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] було поховано в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області. У звязку з цим [PERSON] переїхала проживати до відповідача в с. Тязів, де знаходилась на його утриманні. 14.11.2012 року тітка склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру відповідачу. У 2013 році внаслідок падіння отримала тяжку травму ноги у звяку з чим у період з 11.10.2013 року по 26.10.2013 року знаходилась на лікуванні у травматологічному відділенні Івано-Франківської МКЛ №1. Усі витрати на лікування поніс відповідач. Придбано стабілізатор для шийки стегнової кістки віртістю 3 586 грн. та інше. Доводи позивачки стосовно недбалого ставлення до заповідачки є надуманими. Необгрунтованими та непідтвердженими будь-якими доказами є твердження позивачки, що заповідачка не усвідомлювала значення своїх дій, не керувала ними та не було її волевиявлення на складання заповіту. У [PERSON] ніколи не було психоневрологічного розладу, вона ніколи не лікувалась з даного приводу та не перебувала на обліку в психоневрологічному диспансері. З наведених підстав просив у позові відмовити. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що за життя чоловіка [PERSON] позивачка допомагала своїй сестрі по господарству(побілити, зварити їжу), а після смерті чоловіка відповідач забрав [PERSON] до себе в с. Тязів на її прохання, доглядав її бо вона склала на нього заповіт. Про заповіт дізнались на похороні чоловіка [PERSON] з її слів. Похованням [PERSON] займався відповідач. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що [PERSON] після смерті свого чоловіка переїхала в с. Тязів до свого племінника. [PERSON] після похорону при свідках повідомила, що квартиру свою зповідає племіннику [PERSON], а він буде її доглядати. [PERSON] займався похованням чоловіка [PERSON], опікувався нею, оскільки [PERSON] зламала ногу, оплачував лікувавання після проведеної операції, здійснював за нею належний догляд. За життя [PERSON] була адекватною людиною, психічно здоровою. Похованням [PERSON] займався відповідач. Свідок [PERSON]М.(приватний нотаріус) повідомила, що при посвідченні заповіту були присутні [PERSON] та [PERSON] Жінка повідомила, що її чоловік помер, дітей у неї нема, захотіла оформити заповіт на племінника, який буде доглядати її аж до смерті. Нею було прочитано заповіт вголос. [PERSON] було розяснено що таке заповіт, чи не чинеться на неї тиск, це була її воля, розуміла свої дії. Оскільки, не була оформлена спадщина після смерті чоловіка не могли швидше оформити документи на племінника. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у родинних відносинах(рідні сестри), що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія ЯВ №274771 позивачки(а.с.5) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьками сестер зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до повторної копії свідоцтва про шлюб [PERSON] І-ОЛ №076390 [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON](а.с.6). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з повторної копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-НМ №193075 виданої 30.07.2014 року [PERSON] померла 22.05.2014 року, про що складений відповідний актовий запис за №827(а.с.4). За життя [PERSON], заповіла 14.11.2012 року належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться [ADDRESS] своєму племіннику [PERSON]. Даний заповіт складено та посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] 14.11.2012 року, зареєстрований за №3393 (а.с. 27). Після смерті [PERSON] 07.09.2014 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом подала [PERSON] (а.с. 93), а також нотаріусу 23.09.2014 року була подана заява [PERSON]В.(а.с. 109). Нотаріусом було повідомлено [PERSON] про наявність заповіту складеного на [PERSON] А тому, 24.11.2014 року позивачка звернулась із заявою до Першої Івано-Франківської Державної ноторіальної контори про її намір оскаржити заповіт в судовому порядку та просила не видавати свідоцтво на спадщину за заповітом, оскільки, [PERSON] на її думку багато років перед смертю хворіла на розсіяний склероз (а.с. 119). Проте, як вбачається з листа виданого Обласною психоневрологічною лікарнею №3 від 08.04.2015 року № 3035, [PERSON] [INFO], яка проживала у [INFO] за даними ОПНЛ №3 за медичною допомогою не зверталась, на амбулаторному та стаціонарному обліку не числиться (а.с. 29). За статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом (стаття 66). Проте, як було встановлено в судовому засіданні із пояснень свідків [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та була її воля на складання заповіту. [PERSON] не страждала психоневрологічним розладом та ніколи не лікувалась з даного приводу. Право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави недійсності заповіту. Так, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225 ЦК, на яку посилаються позивачка та представник позивачки, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 02 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що у [PERSON], починаючи з 80-го року життя постійно проявлялися порушення її психічного стану, у зв»язку з чим в подальшому до кінця її життя в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та пам»яті. Постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самої себе. Проте, впродовж життя недієздатною вона не визнавалася, опіка над нею не встановлювалась. В матеріалах справи міститься клопотання позивачки про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи від 22.02.2016р. (а.с.140, 141), однак крім, медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] у період з 11.10.2013 року по 26.10.2013 року з основним захворюванням (клінічнй діагноз: закритий черезвертельний перелом правої стегнової кістки із зміщенням відламків. Закритий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки) позивачкою суду не представлено жодних медичних матеріалів. А посилання представника позивачки, що супутнім був діагноз: ІХС. Кардіосклероз дифузний. Гіпертонічна хвороба І нічим не підтверджений, жодних медичних документів чи інших доказів суду не представлено. Ухвалою суду від 15.09.2016 року у задоволенні клопотання позивачки про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи було відмовлено, оскільки, жодних медичних документів на виконання ухвали суду про витребування доказів, чи надання зі сторони учасників процесу, які б містили достатні дані про психічні захворювання [PERSON], необхідних для призначення посмертної судово-психіатричної експертизи до матеріалів справи не долучено. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Зважаючи на те, що позивачка не довела суду факт не усвідомлення значення дій та керування ними [PERSON] на момент складання та посвідчення заповіту, не представила суду жодних доказів для призначення посмертної судово-психіатричної експертизи в даній справі, інших доказів на підтвердження доводів позову суду не надала, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимогах за недоведеністю. На підставі наведеного, відповідно до ст. 16, 225, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed