Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2015 року, за яким з [PERSON] стягувались аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, та почати стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, та допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2015 р. з відповідача на її користь на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 04.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час вказаної суми стягуваних аліментів не вистачає, оскільки значно зросли витрати на утримання дитини, до того ж збільшився і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що в сукупності дає підстави позивачу звернутись до суду з вказаним позовом про збільшення розміру аліментів. Ухвалою від 06 жовтня 2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Від позивача в судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала, просила суд його задовольнити та розглядати справи без її участі (а.с.22). Від відповідача в судове засідання надійшла заява, згідно якої просив розглядати справу без його участі та залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що його статки не покращилися, а навпаки у зв`язку з карантином погіршилися, він є безробітним, ніяких соціальних виплат не отримує, аліменти на утримання сина сплачує. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 26.01.2016 року на підставі заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області (а.с.11). У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 27.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 365 (а.с.6). Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2015 року з відповідача на користь позивача на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, а саме з 04 листопада 2015 року і до повноліття дитини (а.с.8,9). На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , потребує матеріальної допомоги в більшому розмірі, оскільки зросли витрати на його навчання та розвиток в цілому. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від шести до вісімнадцяти років з січня 2021 року складає 2395 грн, отже 50 відсотків від вказаної суми становитиме 1197,50 грн. Обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, відповідачем не надано, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач як одержувач аліментів довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2015 роком, крім того зросли потреби в забезпеченні дитини, витрати на її утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене суд, вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів, визначений заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2015 року, за яким з [PERSON] стягувались аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн щомісячно, та почати стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Разом з тим, вимоги позивача про негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України задоволенню не підлягають, оскільки дана норма застосовується лише в разі стягнення аліментів, тоді як предметом даного розгляду є зміна способу їх стягнення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial