Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля марки Mitsubishi модель Lancer Х, 2013 року випуску, червоно кольору, державний номер [NUMBER], шляхом стягнення з [PERSON] компенсації ? ч. вартості цього транспортного засобу у розмірі 6250,00 дол. США. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що, по-перше, під час зареєстрованого шлюбу нею і відповідачем за спільні сумісні кошти було придбано вищевказаний транспортний засіб, вартість якого станом на грудень 2016 року становить 12500,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 20.12.2016 р. дорівнює 329125,00 грн.; по-друге, станом на тепер вона разом з дитиною [PERSON], [INFO], проживають окремо від відповідача у зв'язку з його бажанням припинити сімейні відносини; по-третє, вона не має змоги користуватися спірним транспортним засобом, оскільки він перебуває у постійному володінні та користуванні відповідача; і, по-четверте, оскільки спірний транспортний засіб є неподільною річчю, тому вона має право вимагати від відповідача виплати їй грошову компенсацію ? ч. вартості цього транспортного засобу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову, в представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позов, вказуючи, що спірний транспортний засіб було придбано [PERSON] та [PERSON], які є батьками відповідача, за їх власні кошти, та що відповідач не є власником цього транспортного засобу. Треті особи [PERSON] і [PERSON] не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток разом з копією ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2018 р. про призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, суд доходить висновку, що позовна заява позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що з 29.04.2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Однак фактично сторони вже припинили-шлюбно-сімейні відносини, в зв'язку з чим відповідач не проживає з сім'єю. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Позивач стверджує, що спірний автомобіль марки Mitsubishi модель Lancer Х, 2013 року випуску, червоно кольору, державний номер [NUMBER], був придбаний нею і відповідачем за час шлюбу за їх спільні сумісні кошти у розмірі 12500,00 дол. США, та був оформлений на ім'я відповідача. Однак позивач не надала суду будь-яких доказів щодо часу придбання спірного автомобіля, а також не надала суду доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що спірний автомобіль будь-коли був зареєстрований на ім'я відповідача, як цього вимагає ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти цих доводів позивача, стверджуючи, що спірний автомобіль не придбавався сторонами та ніколи не був зареєстрований на ім'я відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальної дії. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач не довела в суді свої позовні вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed