Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, а саме визнання за нею та відповідачем права власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира). Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що Квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана під час перебування сторін по справі у шлюбі. На підставі наведеного, позивач вважає, що їх частки є рівними, тому за ними слід визнати право власності по Ѕ частці Квартири. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Прийнявши участь в судовому розгляді справи, відповідач та його представник позовні вимоги просили задоволити частково, оскільки відповідачем на придбання спірної Квартири було надано більшу частину грошових коштів, які він заощадив до шлюбу та отримав від брата. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивач зазначила у ньому позовну вимогу щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю шляхом визнання права власності за кожним із подружжя на Ѕ частку Квартири. Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. 2. Не оспорюється учасниками судового процесу той факт, що предметом спору, тобто матеріально - правовим об`єктом з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно, а саме - Квартира. Так, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2013. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2020 року шлюб розірвано. Ні підставі договору купівлі-продажу від 9 березня 2016 року (а.с. 8-10) відповідачем придбано Квартиру. Фактичні дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.03.2016 року № 55034277 (а.с. 11) свідчать про те, що право власності на спірну Квартиру зареєстроване 09.03.2016 за [PERSON] . 3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved