Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення збитків. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що на території Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області знаходиться земельна ділянка площею 6,19 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка належала на праві приватної власності [PERSON], померлій [INFO] року. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначену земельну ділянку, яку прийняли два спадкоємці першої черги, дочки померлої: [PERSON] та [PERSON]. Отримавши 06 травня 2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 6,19 га, кадастровий номер [NUMBER], після реєстрації права власності на земельну ділянку, 23 березня 2016 року позивач уклала договір оренди земельної ділянки з [PERSON]. Дізнавшись, що в 2011-2014 роках саме відповідач обробляв належну їй земельну ділянку та отримував дохід від її використання, позивач звернулась з пропозицією сплатити їй гроші за фактичне користування земельною ділянкою, яку [PERSON] спочатку прийняв, однак надалі відмовився сплачувати гроші. Позивач зазначає, що так як вона з [INFO] року вправі була використовувати земельну ділянку за призначенням, здавати її в оренду задля отримання доходу, однак була позбавлена такої можливості, так як земельну ділянку використовували інші особи, тобто було порушене її цивільне право на користування та володіння спадковим майном. На підставі викладеного вказує на своє право вимагати відшкодування збитків від осіб, які неправомірно володіли земельною ділянкою та використовували її задля отримання доходів, просить стягнути упущену нею вигоду за 4 роки (з 2011 року по 2014 рік), яка складає 20000 грн. та дорівнює розміру орендної плати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідача [PERSON] і його представник [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилися, але від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення проти позову (а.с.33), згідно яких [PERSON] мав намір укласти договір оренди земельної ділянки, належної [PERSON], але через смерть останньої договір оренди не був укладений. Після належного оформлення спадкоємцями права власності на вказану земельну ділянку, ним були укладені договори оренди зі спадкоємцями [PERSON] і [PERSON] Тому підстави для стягнення збитків відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється дочкою [PERSON], яка з 1999 року і до смерті в 2011 році проживала разом з нею в м. Запоріжжя. Пілся смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки в с. Солов'ївка Михайлівського району Запорізької області. Їй відомо, що [PERSON] хотів укласти із [PERSON], договір оренди земельної ділянки, але не встиг, так як вона померла [INFO] року. З нею, як спадкоємицею він також не міг укласти договору оренди до отримання правовстановлюючого документу на спадщину. Так, в 2016 році вона і її сестра [PERSON] отримали свідоцтво на право на спадщину по ? частині земельної ділянки, після чого були укладені договори оренди з [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимог не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків. Як роз'яснено в ч. 2 п. 12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст.ст. 211, 212 ЗК України та ст.ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Так, в ході судового розгляду, було встановлено, що [PERSON] є власницею ? частини земельної ділянки, площею 6,19 га, що розташована на території Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 травня 2015 року (а.с. 11). 23 березня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, а саме ? частини земельної ділянки площею 6,19 га, строком на 7 років, розмір орендної плати - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 13-16). Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Василівському районі від 2 грудня 2016 року №31-23-28-1.0-3638/2-16, земельна ділянка площею 6,19 га, яка належала [PERSON] станом на 31 грудня 2012 року в оренді не перебувала (а.с 24). Позивач [PERSON] стверджує, що земельна ділянка площею 6,19 га, яка належала [PERSON], після смерті останньої, у період з 2011 року по 2014 рік перебувала в користування [PERSON] Тому у неї є право вимагати стягнути з [PERSON] збитки в розмірі не отриманого доходу, а саме не отриманої нею орендної плати в розмірі 5000 грн. за кожен рік, на загальну суму 20000 грн. Проте позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволення з таких підстав: по-перше, твердження [PERSON] про факт використання [PERSON] спірною земельною ділянкою не був підтверджений в судовому засіданні жодними належними і допустимими доказами. Посилання позивача на довідку ПП [PERSON] від 19 січня 2016 року про отримання орендної плат за пай [PERSON] за 2001-2014 роки в сумі 20000 грн., не можуть бути прийняті судом, оскільки довідка не містить посилань ні на індивідуальні ознаки земельної ділянки (паю), а ні на відповідний договір оренди чи взагалі будь-яку підставу сплати відповідних сум. По-друге, розрахунки позивача стосовно завданих збитків, є виключно припущеннями та не відповідають Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284. Посилання позивача на розмір збитків з врахуванням орендної плати, яку вона отримує по укладеному 23 березня 2016 року договору оренди земельної ділянки, також не можуть бути прийняті судом, оскільки у відповідному договорі передбачений інший розмір орендної плати, а саме: 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Отже, в порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка покладає обов'язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони позивача суду не було надано об'єктивних, переконливих доказів спричинення їй внаслідок дій відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди, відсутній об'єктивний розрахунок таких збитків, як і посилання на реальність отримання за звичайних обставин доходів саме на суму 20000 грн., за таких умов позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed