Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину. [PERSON] мотивований тим, що вона з відповідачем з 24 жовтня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 16 лютого 2016 року. Під час шлюбу у них народилася одна дитина: [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 27 червня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на дитину в розмірі 350 гривень щомісячно. Вказуючи, що вона не працює, стягуваних аліментів їй не вистачає для належного забезпечення потреб дитини, позивач просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1200 гривень, але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1200 гривень та просить справу розглядати без його участі. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не зявилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 16 лютого 2016 року розірвано (а.с. 6) і від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Дитина проживає разом із позивачем (а.с. 10). Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 27 червня 2013 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 14 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). 09 липня 2013 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів, який перебуває на виконанні у відділі ДВС Ратнівського районного управління юстиції (а.с. 9, 11). Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення статей 182, 192 СК України. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у звязку з чим, зокрема, зміна матеріального стану чи погіршення матеріального становища отримувача аліментів, на що посилалася позивач звертаючись до суду, може бути підставою для вимоги про збільшення розміру аліментів і суд вважає за можливе та справедливим в даному випадку переглянути розмір стягуваних із відповідача аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді позовів, заявлених із зазначених вище підстав, застосуванню підлягають не тільки\~положення статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2 статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом враховується, що з моменту стягнення аліментів з 2013 року, змінилися обставини, які мають суттєве та істотне значення: збільшилися витрати на утримання дитини, на придбання продуктів харчування, відповідного одягу та речей для дитини, оздоровлення, лікування та інші життєві потреби, а також змінився прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який на час розгляду справи становить 2027 гривень, що свідчить про недостатність коштів у розмірі 350 гривень на місяць, які стягуються з відповідача, для забезпечення належного утримання дитини. За таких обставин справи, враховуючи, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і на батька, як позивач, так і відповідач є здоровими працездатними особами, позивач офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність регулярних і стабільних доходів, зміну (погіршення) її майнового стану, неспроможність належним чином забезпечити утримання дитини, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і збільшення розміру аліментів на дитину, які стягуються відповідно до рішення суду з відповідача в користь позивача, до 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, будучи переконаним в тому, що такий розмір відповідатиме вимогам достатності, справедливості і забезпечить право дитини на належне утримання і гармонійний розвиток. Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, відповідач, реалізувавши передбачене статтею 206 ЦПК України право, визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, то відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України, пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті за подання позову, 352 грн 40 коп. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: approved