Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила виселити [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 23 лютого 2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 193. Разом з позивачкою в будинку зареєстровані її батьки: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. На теперішній час шлюб між батьками позивачки розірваний. Протягом останнього року відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання членів сім'ї в одному житловому будинку, вчиняє сварки з матір'ю позивачки, ображає її, провокує бійки, псує житловий будинок, в зв'язку з чим мати позивачки неодноразово зверталась із заявами до Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. Заходи запобігання зазначеним порушенням з богу працівників поліції були безрезультатними, через що позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засідання позовні вимоги визнав повністю. Судом з'ясовано, що дане рішення ним прийнято добровільно та без будь-якого примусу. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 23 лютого 2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 193 та витягом з Державного реєстру правочинів від 23.02.2006 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 1982 року, актовий запис № 233, батьками позивачки є [PERSON] - відповідач по справі та [PERSON], між якими шлюб був розірваний 15 серпня 2006 року, згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15 серпня 2006 року, актовий запис № 112. Позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 808. Протягом останнього року відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання членів сім'ї в одному житловому будинку, вчиняє сварки з матір'ю позивачки, ображає її, провокує бійки, псує житловий будинок, в зв'язку з чим мати позивачки неодноразово зверталась із заявами до Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. Заходи запобігання зазначеним порушенням з богу працівників поліції були безрезультатним, відповідно до висновків Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 05 січня 2017 року, 16 травня 2017 року, 19 червня 2017 року, 03 липня 2017 року, 28 вересня 2017 року. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 03 березня 2018 року № 10-06/872. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців. Відповідно до ст. 157 ЦПК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи відповідач неодноразово вчиняв сварки та псував майно за місцем свого мешкання [ADDRESS], що ним не заперечується та підтверджується висновками Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. За таких обставин суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для виселення [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв'язку з відсутністю клопотання позивачки щодо стягнення з відповідачки сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Outcome: approved