Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 200 грн. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що 06 квітня 1983 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у виконавчому комітеті Степанівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, актовий запис № 10. Від шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не складалось, проживають окремо. Позивачка самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, оскільки відповідач участі у її вихованні не бере та матеріально не забезпечує. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала до суду письмову заяву, якою просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату розгляду справи. Подав до суду письмову заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.04.1983 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.2003 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO] Із позовної заяви слідує, що протягом спільного проживання подружнє життя між сторонами було нестабільним, у зв'язку з чим сторони спільно не проживають. Дочка проживає біля матері, та перебуває на повному утримані позивачки. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно з приписами ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1455 гривні. Позивачка просить стягувати аліменти у визначеній сумі, тому суд доходить висновку про необхідність присудження аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, її вік, потреби для забезпечення духовного та фізичного розвитку, так і стан здоров'я та матеріальне забезпечення платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, однак фізично здоровий, має нерегулярні доходи, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне присудити аліменти у тверді грошові сумі, та враховуючи це доходить висновку про можливість стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі по 200 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» із відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 гривень. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved