Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України разом із матір'ю без згоди та супроводу батька, у якому просить суд надати дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матір'ю - [PERSON], [INFO], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO] на строк 10 років, а саме до досягнення донькою 16-річного віку, тобто до [INFO] року. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб між ними розірвано 28 грудня 2010 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 25 червня 2010 року з відповідача на її користь на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 22.04.2010 року, та на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, тобто з 22.04.2010 року до досягнення їхньою дитиною трьохрічного віку. З вказаної дати, з якої відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини та неї та по теперішній час відповідач аліментів не сплачує, добровільної допомоги не надає, не бере участі у додаткових витратах. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги дитині не надає. Дитина мешкає разом з нею. Вона бажає повезти дитину за кордон з метою оздоровлення та розширення її кругозору. Однак вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки з жовтня 2014 року за місцем свого останнього проживання він не мешкає та їй невідомо його місце знаходження. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 29.02.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що в період з 06 червня 2009 року по 28 грудня 2010 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб між ним розірвано 28.12.2010 року рішенням Артемівського районного суду м. Луганська, що підтверджується копією рішення суду. [INFO] року від шлюбу народилась дитина - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 25 червня 2010 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 22.04.2010 року до повноліття дитини, та на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, тобто з 22.04.2010 року до досягнення їхньою дитиною трьохрічного віку. З вказаної дати, з якої відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини та неї та по теперішній час відповідач аліментів не сплачує. Вказані обставини підтверджуються довідкою Артемівського відділу ДВС Луганського МУЮ. Дитина мешкає разом з позивачкою. Позивач [PERSON] бажає повезти дитину за кордон з метою оздоровлення та розширення її кругозору. Однак вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки з жовтня 2014 року за місцем свого останнього проживання відповідач [PERSON] не мешкає та позивачці [PERSON] невідомо його місце знаходження. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд приходить до висновку, що батьки малолітньої [PERSON] не проживають разом, батько [PERSON] вчиняє перешкоди у тимчасовому виїзді дитини за межі України, доцільно надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за межі України у супроводі матері [PERSON] без згоди батька, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну [PERSON] до досягнення дитиною 16 років, що повністю відповідатиме інтересам дитини. На підставі викладеного та п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України», ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved