Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. Однак, відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично, багато років не проживає та не з'являється, внаслідок чого виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, і які відповідач не сплачує, участі в утриманні даного житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту тощо - не брав і не бере, чим об'єктивно порушуються її права, тому змушена звернутися за захистом до суду. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача - [PERSON] (довіреність №42 від 24.10.2016 року) до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти зочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про слухання справи повідомлений через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» (№88 від 16.05.2017р.). Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Осипенківської сільської ради (Червонопільської сільської ради 29.12.2016 року реорганізована шляхом приєднання до Осипенківської сільської ради) - у судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.04.1993 року, реєстровий номер №1001, відповідно до якого [PERSON] купила будинок [ADDRESS] (а.с.5), довідкою Червонопільської сільської ради №326 від 03.04.2006 року, відповідно до якої будинку, що належить [PERSON] в [ADDRESS] копією повідомлення арбітражного керуючого від 28.12.2009 року, відповідно до якого [PERSON] повністю погасила заборгованість за договором купівлі-продажу від 28.04.1993 року за реєстром №1001, укладеним між колгоспом ім. Ілліча та [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Осипенківської сільської ради №100 від 11.01.2017 року та копії домової книги, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], також за даною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 1975 р.н., який не проживає за даною адресою. Згідну акту обстеження умов проживання - будинку [ADDRESS] №101 від 11.01.2017р. встановлено, що [PERSON] є власником даного будинку, разом з нею зареєстровані і проживають: дочка [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO]. В будинку також зареєстрований [PERSON], [INFO], який з 2005 року за даною адресою не проживає, не приймає участі в утриманні даного житла, оплаті комунальних послуг, проведені поточного ремонту приміщення. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом встановлено, що [PERSON] не був та не є членом сім'ї власника - позивача по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності будинком [ADDRESS], тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved