Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності до Торецької міської ради. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.12.1975 року за реєстром № 7639 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 18.12.1975 року за реєстром № 7640 їй належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] відповідно до довідки, виданою Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька». Оформивши всі необхідні документи позивач оселилась в зазначеному будинку зі своєю родиною і почала його експлуатацію для власного проживання та на правах власника здійснювала володіння, користування та розпорядження своїм майном. Але під час експлуатації свого нерухомого майна [PERSON] втратила документи, що підтверджують її право на це майно. У зв'язку з чим позивач зверталась до Торецької державної нотаріальної контори Донецької області для отримання дублікатів зазначених свідоцтв про право на спадщину за заповітом, де дізналась, що отримати дублікати правовстановлюючих документів не можливо, оскільки необхідні для цього документи передані на зберігання в Донецькій обласний державний нотаріальний архів, розташований в м. Донецьку. Однак, на теперішній час м. Донецьк є тимчасово окупованою територією і доступ до цього архіву відсутній. Таким чином, позивач позбавлений можливості відновити втрачені документи, які засвідчують право власності на будинок за вищевказаною адресою. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також зазначив, що документація на будинок виготовлялась у 1996 році, а Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, на яку посилається представник відповідача втратила чинність 13.12.1995 року. Технічний паспорт від 21.08.1996 року на спірний житловий будинок та архівна справа не містить жодних позначок та відомостей, що на земельній ділянці адресою: [ADDRESS] є самовільно збудовані будівлі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо заявлених вимог в частині визнання права власності на прибудову за літерами А-1а-1, сараїв за літерами ЖД, сараїв за літерами КСТ, гаражу за літерою З, збудованих у 1995 році. В обґрунтування заперечень зазначила, що житловий будинок з новими технічними характеристиками з урахуванням технічних характеристик житлового будинку за літерами А1а, збудованого у 1972 році та технічних характеристик прибудови за літерами А-1а-1, сараїв за літерами ЖД, сараїв за літерами КСТ, гаражу за літерою З, збудованих у 1995 році в експлуатацію не вводились, не приймались, відсутній акт державної комісії про прийняття в експлуатацію зазначених об'єктів, а також рішення Виконавчого комітету Дзержинської міської ради народних депутатів щодо [PERSON] Спеціаліст Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» Філімонова Є.О в судовому засіданні пояснила, що у випадку самовільного будівництва техніком Бюро технічної інвентаризації при огляді запрошуються дозвільні документи. В разі відсутності таких документів в технічному паспорті, який надається, в архівній справі ставиться відмітка про самовільно збудований об'єкт та визначений штамп відповідно до інструкції, проставляється літерна назва самовільної забудови або прибудови та розшифровка. Станом на 31.12.2012 року ? житлового будинку № [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою від18.12.1975 року за реєстровим № 7639 та ? частина зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою від18.12.1975 року за реєстровим № 7640. Гараж, сараї та прибудова до будинку були збудовані позивачем відповідно рішення № 304 від 21.12.1994 року виконкому Дзержинської міської ради народних депутатів «Про дозвіл на возведення землекористувачами господарських забудов». Також зазначила, що прибудоване, переобладнане не є новим будівництвом. В технічному паспорті від 1996 року відсутні позначки про самовільне будівництво за адресою: [ADDRESS], тобто факт порушення будівництва відсутній. Спеціаліст уповноваженого органу з питань державного архітектурно-будівельного контролю, містобудування, архітектури і земельних відносин Торецької міської ради - Вукотич О.П. в судовому засідання пояснив, що прибудова до будинку адресою: [ADDRESS] вплинула на житлову площу будинку шляхом її збільшення на 10,8 м.кв і додалась житлова кімната. Реконструйований об'єкт не був введений в експлуатацію, однак позивач стверджує, що втратив правовстановлюючі документи на реконструйований об'єкт. Початок будівництва гаражу, сараїв та прибудови до будинку виконано на підставі рішення виконкому, але не було прийнято в експлуатацію. Таким чином право власності позивач має тільки на житловий будинок без прибудови до нього. Вислухавши всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що ? житлового будинку № [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою від18.12.1975 року за реєстровим № 7639 та ? частина зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою від18.12.1975 року за реєстровим № 7640. Судом встановлено, що представник позивача [PERSON] звертався до нотаріуса Торецької державної нотаріальної контори щодо видачі дублікатів свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих Дзержинською державною нотаріальною конторою 18.12.1975 року за реєстровими № 7639, № 7640., у зв'язку з їх втратою, але йому було відмовлено, оскільки другі примірники зазначених свідоцтв знаходяться у Донецькому обласному державному нотаріальному архіві і на теперішній час доступ до архіву відсутній. Таким чином, у позивача відсутня можливість одержати дублікати свідоцтв про право власності на нерухоме майно в іншій спосіб. Статтею 321 ЦК України передбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.392 ЦК України слідує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є власником будинку № [ADDRESS], це право власності не оспорюється представником відповідача, а документи, що засвідчують належність позивачу такого права були втрачені. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради народних депутатів від 21.12.1994 року [PERSON] було дозволено будівництво прибудови до будинку, гаражу та господарських сараїв. Таким чином, після отримання усіх необхідних на той час дозвільних документів, позивачем було побудовано вказану вище прибудову, гараж та господарські сараї, що не є об'єктами самочинного будівництва, оскільки були отримані усі необхідні дозволи, які діяли на час будівництва, тобто станом на 1996 рік. Зазначені збудовані об'єкти в не були прийняті в експлуатацію. Статтею 375 ЦК України передбачено, зокрема, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13.12.95 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056 були затверджені Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Зазначеними Правилами було передбачено, що Державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна (п.1.4). До об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку; б) нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; в) вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); г) квартири багатоквартирних будинків. Належні до вказаних об'єктів допоміжні будівлі та споруди реєструються у складі цих об'єктів (п.1.5). Пунктом 1.6 Правил встановлено, що державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Згідно пункту 4.1 Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку N 12: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. 21.08.1996 року Дзержинським бюро технічної інвентаризації був виготовлений на ім'я позивача технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] в якому позначено житловий будинок (літ. «А-1», літ. «а»), сараї (літ. «Д», «Ж», «К», «С», «Т»), гараж (літ. «З»), огорожа (літ. «N»). У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що збудовані об'єкти ніяким чином не порушують права та інтереси інших осіб. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, позовна заява підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачем.

Outcome: approved