Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 06.10.2000 р. вона була зареєстрована за даною адресою. З 20 лютого 2012 року у вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є її онукою, та її праонуки: [PERSON] , [INFO] народження - з 4 травня 2012 року та [PERSON] , [INFO] - з 13 вересня 2013 року. Фактично відповідач зі своїми дітьми проживала у даному помешканні з 2012 року по 2014 рік. В 2014 році [PERSON] та її малолітні доньки виїхали на постійне проживання до м. Брянськ Російської Федерації. З того часу відповідач та її малолітні діти не проживають у належній їй квартирі та не користуються нею, але залишаються бути зареєстрованими в даному помешканні. Відповідач не приймає участі в утриманні житла, не сплачує житлово-комунальні послуги. Вважає, що [PERSON] та малолітні: [PERSON] , [PERSON] втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Реєстрація відповідача та її малолітніх дітей за вищевказаною адресою створює їй перешкоду у реалізації права власності на квартиру. Просить суд визнати останніх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. № 67). Представник третьої особи в судове засідання також не з`явилася, але надала суду клопотання, в якій зазначила, що проти позовних вимог позивача не заперечує та просить їх задовольнити. За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України та думку позивача, яка не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. № 7, 8, 9). Відповідно копії довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнськ, за вказаною адресою зареєстровані: позивач, відповідач та малолітні праонуки позивача - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. № 6). Як зазначила у позові позивач, з 2014 року відповідач та її малолітні діти у квартирі [ADDRESS] не проживають, не користуються нею, всі обов`язки по утриманню вказаного житла та сплаті житлово-комунальних послуг позивач виконує самостійно. Причиною звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що наявність реєстрації відповідача та її малолітніх дітей у квартирі позивача позбавляє її як власника в повному обсязі здійснювати своє право власності. Вивчивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, представника третьої особи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України). Статтею 41 Конституцією України кожному гарантоване право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно актів про не проживання, складених на підставі заяв [PERSON] комісією КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2013 року (а. с. № 10, 11, 12, 13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 14.10.2015 р. працює в Акціонерному товаристві «Управляющая компания «Брянский машиностроительный завод» (найменування акціонерного товариства - мовою оригіналу) та з 11.10.2017 р. зареєстрована в м. Брянськ Росії за адресою: [ADDRESS] (а. с. № 14, 15). Малолітня [PERSON] навчається в Муніципальній бюджетній загальноосвітній установі «Середня загальноосвітня школа № 52 м. Брянська», а малолітня [PERSON] відвідує Муніципальну бюджетну дошкільну освітню установу «Дитячий садок комбінованого виду № 109 «Воробушек» м. Брянська», про що свідчать відповідні довідки, наявні в матеріалах справи (а. с. № 16, 17). Діти також зареєстровані в м. Брянськ Росії за місцем реєстрації відповідача (а. с. № 15, 18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання [PERSON] .. та малолітніх [PERSON] і [PERSON] понад один рік у квартирі [ADDRESS] без поважних причин. З огляду на вищевикладене суд вважає, що останні втратили право користування даним житлом. На думку суду таке рішення захистить порушене право позивача щодо вільного розпорядження належним їй майном, при цьому не будуть порушенні права малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , оскількі вони проживають разом з матір`ю та зареєстровані за місцем реєстрації останньої. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 704,80 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а. с. № 1).

Outcome: approved