Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що 17 жовтня 2016 року помер її чоловік громадянин України [PERSON], [INFO] Місце смерті чоловіка м.Донецьк, ДНР. Заводський районний у місті Запоріжжі відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відмовив їй у реєстрації смерті чоловіка, оскільки заявником подане лікарське свідоцтво про смерть , яке видане Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР м.Донецька Донецької області. У судове засідання заявниця не зявилась, надала суду заяву, в якій підтримала викладені в ній доводи та просила заяву задовольнити. Від заінтересованих осіб надійшла заява про проведення судового засідання за відсутністю їх представників, заперечень проти задоволення заяви не має. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб ІІ-НО №382958, 04 вересня 1976 року у [PERSON] щастя м.Донецька [PERSON], 01.01.1955 року народженя уклала шлюб з [PERSON], [INFO], про що складено актовий запис №2053, після укладення шлюбу дружині привласнено прізвище «Черткова». Згідно із свідоцтвом про смерть ДНР № 046988, виданого 19.10.2016 року (мовою оригіналу: Ленинским отделом записи актов гражданского состояния г.Донецка Государственной [PERSON] Министерства юстиции Донецкой Народной Республики: «[PERSON], [INFO], согласно актовой записи о смерти № 1049, умер 17.10.2016 года. Место смерти город Донецк, Донецкая Народная Республика). Згідно із довідкою про причину смерті № 3098 від 19.10.2016 року, виданої (мовою оригіналу: Отделением судмедэкспертизы трупов, Министерства здравоохранения Донецкой Народной Республики, [PERSON], [INFO], умер 17.10.2016 года, смерть наступила по причине отека легких, атеросклеротического заболевания сердца». Відповідно до свідоцтва про захоронення №159035 а/з №1049, виданого начальником КП «Ритуальна служба м.Донецька», мовою оригіналу: «[PERSON] 20 октября 2016 года на участке №28, ряд №12, места №13, 14, 15, 16, кладбище Донецкое море, расположенного в г.Донецке на улице Одесская, произвел захоронение умершего [PERSON]». Згідно із пояснень [PERSON], 17 жовтня 2016 року помер його батько громадянин України [PERSON], [INFO] Місце смерті батька м.Донецьк, ДНР. Заводським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 27.12.2016 року, відмовлено [PERSON] в реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Згідно із положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено. Норми\~статті 257-1 ЦПК України\~спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Єнакієве Донецької області включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого\~статтею 257-1 ЦПК України\~порядку встановлення факту смерті [PERSON] Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р.( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 року № 3307/5) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерство охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті. Згідно до положень\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»від 15.04.2014р № 1207-VII\~передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт(рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків Судом встановлено, що заявницею [PERSON] при зверненні до Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з питання державної реєстрації смерті її чоловіка було надано документи, видані органами, діяльність яких вважається незаконною, а отже, виданий цим органом документ фактично є недійсними і не створює ніяких правових наслідків, у звязку з чим Заводським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області заявниці було відмовлено у державній реєстрації смерті її чоловіка. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що на теперішній час заявниця [PERSON] не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує факт смерті 17 жовтня 2016 року її чоловіка [PERSON] та враховуючи, що заявницею були надані докази, які в повній мірі підтверджують цей факт, заяву слід задовольнити. При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих їй на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду(ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати його спадкові права.

Outcome: approved