Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок ДТП, моральної шкоди, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 13.01.2020 року о 13.06 год на перехресті вул. Велика Морська та Інженерна в м.Миколаєві сталася ДТП за участю автомобіля «Ніссан Ліф» н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Тойота Рав-4» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ №20-62 від 03.03.2020 року, загальна вартість ремонту автомобіля позивача становить 113819,73 грн. Відповідно до акту виконаних робіт №КГ-5-00001 від 02.03.2020 року ФОП [PERSON] , загальна фактична вартість ремонту автомобіля складає 106340,40 грн. Страховою компанією «ВУСО» фактично позивачу відшкодовано 85257,40 грн. За такого, позивач просить стягнути з відповідача фактичні витрати позивача після страхового відшкодування, які складаються з: 21086,00 грн. - витрати на ремонтні роботи, які виконувалися ФОП [PERSON] ; 1517,20 грн. - витрати на проведення експертного дослідження №20-62 від 03.03.2020 року; 840,80 грн. - судовий збір; 9500,00 грн. - витрати на правничу допомогу. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.10.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Баженов Д.В. до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи до судового засідання не з`явидися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відповідач в установлений строк відзив на позов не надав. Згідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Обставини справи, встановлені судом. 13.01.2020 року в м. Миколаєві на перехресті вул. Велика Морська та Інженерна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан Ліф» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Тойота Рав-4», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 8208940-02-12-15-01 від 14.08.2019 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Тойота Рав-4», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Тойота Рав-4», державний номерний знак [NUMBER] , завдано механічних ушкоджень і вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 113819,31 грн., що підтверджується висновком Миколаївського відділення Одеського Науково-дослідного інституту судових експертиз від 03.03.2020 року №20-62. Позивачем за проведення експертизи сплачено 1507,20 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.1605234097.1 від 04.02.2020 року. Відповідно до акту виконаних робіт №КГ-5-00001 від 02.03.2020 року ФОП [PERSON] загальна фактична вартість ремонту автомобіля «Тойота Рав-4», державний номерний знак [NUMBER] склала 106340,40 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ФОП [PERSON] за ремонт автомобіля 85257,00 грн., що підтверджується рахунком № [NUMBER] від 14.01.2020 року. [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] за ремонт автомобіля 21083,00 грн., що підтверджується копією квитанції №16 від 03.03.2020 року. Оскільки, страхові відшкодування не в повній мірі покрили кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу, за такого з відповідача слід стягнути різницю між отриманими страховими виплатами та реальними витратами, які були понесені позивачем для здійснення відновлювального ремонту автомобіля. Згідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідні ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, яке виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 цього Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Спричинення потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що розмір матеріальної шкоди позивача підтверджений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем. Отримання позивачем як потерпілим страхового відшкодування за договором не припинило деліктне зобов`язання. Право позивача на відшкодування шкоди у повному обсязі за рахунок відповідача є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Оскільки після звернення до страховика позивачем одержане страхове відшкодування 85257,00 грн., якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання відповідачем свого обов`язку згідно із ст. 1194 ЦК України (відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищевикладене, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодження її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (із змінами і доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, суд виходить з того, що внаслідок ДТП автомобіль позивача пошкодження, для усунення яких позивачу необхідно було вживати заходи до його відремонтування. Продовж цього часу позивач не мала можливості користуватися особистим транспортним засобом, що призвело до порушення налагодженого способу життя. У зв`язку з фактичним пошкодження власного автомобіля позивач зазнав страждань та змушений була витрачати свій час і зусилля на те, щоб налагодити свій та своєї родини сталий спосіб життя та роботи. Враховуючи ті зусилля та тривалість, які були витрачені позивачем для відновлення попереднього стану, суд вважає, що сума в розмірі 3000,00 гривень є розумною, виваженою та справедливою, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки позовні вимоги найшли своє підтвердження у ході судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача слід стягнути суму судового збору у розмірі 840,80 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial