Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири за вищевказаною адресою. Відповідач по справі хоча і зареєстрована за вищевказаною адресою, проте там не проживає та не веде з позивачем спільного господарства, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Франції, а тому самостійно відповідач знятися з реєстраційного обліку в житлі [PERSON] не має змоги. [PERSON] вважає, що реєстрація відповідача в квартирі порушує її права як власника житлового приміщення, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] 12.08.2019 р. та повторно 04.09.2019 р. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, заяв від неї не надходило. Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 01.12.1993 р. виконкомом Зачепилівської селищної ради Харківської області. Згідно довідки № 02-20/1879 від 10.07.2019 р. виданої Зачепилівською селищною радою Харківської області [PERSON] , 1956 р.н. про те, що в будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1956 р.н., [PERSON] , 1953 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., але [PERSON] у вищевказаному будинку не проживає. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача понад 6 років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved