Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позву зазначає, що їй на праві власності належить 7/8 квартири [ADDRESS] .Крім неї у цій квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які в ній не проживають. З 1999 року вони перебували на повному державному утриманні в Дитячому будинку «Малятко», а у 2011 році були усиновлені та вибули на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина. Оскільки [PERSON] та [PERSON] виїхали зі спірної квартири, в ній не проживають без поважних причин понад рік, але залишається зареєстрованим в цій квартирі, [PERSON] просить суд визнати відповідачок таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка позов підтримала, позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідачки та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, відповідно ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 132). [PERSON] , діючи від свого імені та за дорученням від імені [PERSON] , [PERSON] , продали [PERSON] за договором купівлі-продажу від 05.03.2003 року 4/8 квартири [ADDRESS] , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2002 року, виданого після смерті[PERSON] (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] за договором дарування від 08.07.2003 року 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 9). [PERSON] подарував [PERSON] за договором дарування від 04.11.2003 року 1/8 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Таким чином, за указаними договорами [PERSON] набула право власності на 7/8 частин квартири [ADDRESS] , яке зареєстроване за нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 134-136). Разом з цим, за інформацію КП КМБТІ право приватної власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 84). За відомостями з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 21). Відповідно до змісту довідок Дитячого будинку «Малятко» від 18.04.2003 року [PERSON] , [INFO] , виховувалась та перебувала на повному державному утриманні у дитячому будинку як дитина позбавлена батьківського піклування з 07.06.1999 року, а [PERSON] , [INFO] - з 06.12.1999 року. Обидві вибули на усиновлення 13.11.2001 року (а.с. 12). Зі змісту листа Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 15.02.2020 року, вбачається, що звернень від [PERSON] чи [PERSON] щодо створення їм перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] не надходило (а.с. 96). Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 1994 року виховувались у інтернаті, у 2001 році були усиновлені, у квартирі [ADDRESS] свідки їх не бачили (а.с. 100-103). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] набула права власності на частку в квартирі в якій залишається зареєстрованою [PERSON] , яка в цій квартирі не проживає понад рік вибувши на інше постійне місце проживання, є сторонньою особою позивачці, суд дійшов висновку про те, що вона втратила право користуватися спірним житлом. Разом з цим, [PERSON] залишається співвласником цієї квартири, а тому не може втратити право користування цим житлом. За таких обставин позов [PERSON] підлягає частковому замовленню в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial