Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням ? квартирою за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником вказаного вище житла, що підтверджується архівним витягом з рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №197 від 17.07.1987 року. Разом з нею в даній квартирі проживають: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте відповідачка [PERSON] хоча і зареєстрована за даною адресою, але з 2013 року фактично там не проживає та не з`являється в зазначеній квартирі. Факт не проживання відповідачки підтверджується актом від 14.11.2019 року, тому відповідачка вже втратила право користування вказаним житловим приміщенням внаслідок її відсутності без поважних причин в ньому понад один рік, крім того, продовження її реєстрації в квартирі позивачки є причиною сплати останньою надмірних комунальних платежів, що також перешкоджає [PERSON] в отриманні від держави соціальної допомоги (субсидії), тому вона і змушена була звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, проте завчасно подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.20). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та вчасно (а.с.17, 23). У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії архівного витягу з рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №197 від 17.07.1987 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з копії довідки про склад сім`ї №2574 від 18.07.2019 року, [PERSON] , [INFO], дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , її склад сім`ї: [PERSON] , [INFO], [PERSON] ,[INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно з довідкою №б/н від 28.12.2019 року, виданою відділом адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19), що також підтверджується копією її паспорта (а.с.9-10). Відповідно до копії акту №305, складеного комісією у складі голови комітету самоорганізації населення №1 Прилуцького мікрорайону та інших осіб від 14.11.2019 року, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає вже протягом 7 років (а.с.7). Згідно з довідкою №19-09/805 від 29.07.2019 року, виданою виконкомом Семенівської міської ради Семенівського району Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , з 2013 року і по теперішній час фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає її син - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її утриманні (а.с.16). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. За таких обставин, у зв`язку з тим, що відповідачка з 2013 року за власним бажанням не проживає за адресою: [ADDRESS] , і своїми діями створює перешкоди позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, то суд беззаперечно вважає відповідачку такою, що втратила право користування зазначеним вище житлом. На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401,

Outcome: approved