Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області 41161,34 грн. недоотриманої пенсії, набутих в порядку спадкування законом від [PERSON] ; моральну шкоду завдану внаслідок неправомірний дій відповідача в розмірі 20865 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . 01.02.2020 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину законом, яка складається з недоотриманої пенсії в розмірі 89716,64 грн. 14.02.2020 року після звернення до Індустріального об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова вона отримала не всю суму передбачену свідоцтвом про право на спадщину за законом, а частково у розмірі 48555,30 грн. Після звернення з адвокатським запитом, відповідач надав відповідь про виплату пенсії у розмірі 48555,30 грн., оскільки пенсіонер не звертався особисто за поновленням пенсії, недоотримана пенсія розраховується з моменту звернення за нею. Внаслідок такої поведінки відповідача вона протягом усього часу отримує негативні емоції, незручності, психологічне напруження, розчарування, додаткові зміни в житті, що пов`язані зі зверненням до суду, та оцінює розмір завданої моральної шкоди у 20865 грн. Також, позивач вказала на наявність витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Представник позивача адвокат Скульський С.І. надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, надіслав суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що спадкоємець за свідоцтвом про право на спадщину за законом - [PERSON] 14.02.2020 року звернулась до управління пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (батька) [PERSON] , суму недоотриманої пенсії перераховано з урахуванням положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка склала 48555,30 грн. Вказав, що управління пенсійного фонду під час розрахунку суми недоотриманої пенсії керувалось нормами чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 01.02.2020 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської нотаріальної контори Козєєвою С.М. видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з недоотриманої пенсії в розмірі 89716,64 грн., належної [PERSON] згідно ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Індустріальним об`єднаним управлінням пенсійного фонду України м. Харкова листом від 15.02.2019 року повідомлено, що сума недоотриманої пенсії, яка належала пенсіонеру [PERSON] , складає 89716,64 грн. за період 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Одночасно повідомлено, що сума недоотриманої пенсії буде переглянута від дати звернення спадкоємця задля оформлення недоотриманої пенсії відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачу суму недоотриманої пенсії перераховано з урахуванням положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка склала 48555,30 грн. Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке отримала позивачка в судовому порядку не оскаржено. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Таким чином, аналіз статей 1218, 1227 ЦК України свідчить, що суми нарахованої але неотриманої пенсії входить до складу спадщини. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц та від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18. Отже, оскільки [PERSON] за життя була нарахована, але не виплачена сума пенсії в розмірі 89716,64 грн. і цю суму у встановленому законом порядку успадкувала позивачка, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Посилання відповідача на ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК Українипро спадкові відносини. Щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20865 грн. суд вказує наступне. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що їх завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача. Матеріалами справи не підтверджується факт завдання позивачу моральних страждань внаслідок дій (бездіяльності) відповідача та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. З приводу стягнення судових витрат. [PERSON] просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 10000 грн., яка складається з: консультації позивача з адвокатом з приводу спірних правовідносин - 1000 грн.; аналіз адвокатом наданих позивачем документів, відповідного законодавства та судової практики, складення правового висновку для клієнта із пропозицією захисту її прав й подальших дій по справі - 1000 грн.; складення адвокатського запиту від 31.05.2020 року, його відправлення й контроль за отриманням відповіді на нього, отримання й аналіз відповіді на адвокатський запит - 1000 грн.; складення позовної заяви, її роздрук, доставлення до суду - 4000 грн.; аналіз відзиву на позовну заяву й складення відповіді на відзив, роздрук, доставлення до відповідача та суду - 1000 грн.; участь у судових засіданнях - 2000 грн. На підтвердження вказаних витрат позивачем надано рахунок - фактуру від 13.07.2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 11 від 13.07.2020 року, згідно якої [PERSON] сплачено 10000 грн. на підставі рахунку № 11 від 13.07.2020 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки, в матеріалах справи відсутня відповідь на відзив та адвокат не приймав участь у судових засіданнях по даній справі, в той час коли витрати на такі дії зазначені в рахунку - фактурі, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 7000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн.

Outcome: partial