Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить виселити останнього з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та зобов'язати Братський РС УДМС України в Миколаївській області зняти відповідача з реєстрації із вищезазначеного будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому разом з нею проживає її колишній чоловік [PERSON], який ще в період шлюбу почав зловживати спиртними напоями, а після розірвання шлюбу ситуація погіршилась. Відповідач став агресивним, ображає її, погрожує фізичною розправою, вчиняє дебоші, сварки та бійки. У неї є реальні підстави боятися за своє життя та життя своїх дітей. Крім того, вона неодноразово зверталась за захистом до Братського РВ УМВС України у Миколаївській області. Протягом багатьох років [PERSON] не бере участі у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі у ремонті будинку. Вона та її четверо неповнолітніх дітей не можуть проживати в таких умовах, тому вона і звернулась до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та надала слово своєму представнику. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позивачкою вимоги в повному обсязі та суду пояснила, що згідно рішення Братського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2004 р., [PERSON] являється власником житлового будинку по [ADDRESS]. В даному будинку разом з нею проживає відповідач [PERSON], її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 р. В період шлюбу [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, а після розірвання шлюбу ситуація тільки погіршилась. Відповідач став агресивним, ображає позивачку, кричить нецензурною лайкою на дітей, погрожує фізичною розправою, вчиняє дебоши, сварки та бійки, що впливає на психіку дітей. Позивачка неодноразово зверталась за захистом до Братського РВ УМВС України у Миколаївській області, в результаті чого відповідача притягували до адміністративної відповідальності. Протягом багатьох років [PERSON] не бере участі у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі у ремонту будинку, оскільки не працює, та не займається господарством, а тільки влаштовує сварки. Позивачка боїться за своє життя та життя своїх дітей. Вона з її чотирма неповнолітніми дітьми не можуть проживати в таких умовах. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не визнав заявлені позивачкою вимоги повністю, пояснивши, що позивачкою в позові зазначено, що вона придбала житловий будинок по [ADDRESS], однак даний будинок до укладення шлюбу він придбав у [PERSON] за 2000 грн., які дала йому його мати, та зареєстрував право власності на нього на свою колишню жінку - [PERSON], тобто позивачку, яка на момент купівлі-продажу ніде не працювала. Він своїми власними силами збудував сараї та інші споруди, і щорічно підтримує будинок в порядку. Доводи позивачки про те, що він зловживає спиртними напоями та не бере участі у витратах на утримання будинку не відповідають дійсності. Хоча між ним та позивачкою шлюб фактично розірвано, але на ньому повністю лежать грошові витрати на утримання будинку та чотирьох неповнолітніх дітей, яких він годує, одягає та виховує. На даний час у нього нормальні з дітьми відносини, працює по господарству, пере білизну, готує їжу. Раніше він вживав спиртні напої, а зараз ні, оскільки закодувався в січні 2015 р. Хоче змінити свою поведінку. Просив відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] не визнав заявлені позовні вимоги повністю та суду пояснив, що житловий будинок по [ADDRESS] придбав [PERSON] на кошти, які дала йому його мати, і він своїми власними силами збудував сараї та інші споруди. Відповідач доглядає за будинком та чотирма неповнолітніми дітьми, яких він годує та одягає. Факт придбання і ведення ним господарства біля вищезазначеного житлового будинку підтверджується наданими документами. Спиртні напої відповідач не вживає, оскільки закодувався в січні 2015 р. Відповідач має намір змінити свою поведінку, цікавиться своєю родиною. Просив відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із вимогами ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України, вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ч.1 ст. 405 ЦК України, передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із вимогами ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Із ст. 156 ЖК України, слідує, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до вимог ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично, зокрема, порушують правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до роз'яснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять не можливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратура ми, органами внутрішніх справ тощо. Як зазначено в ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 р., реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно до п.20 ст.4 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Таким чином, законодавством встановлений порядок реєстрації місця проживання осіб, відповідно до якого на Державну міграційну службу України покладені здійснення зняття з реєстрації місця проживання. До того ж, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Так, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2004 р., власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]. Шлюб, зареєстрований 28 лютого 2009 року у відділі РАЦС Братського РУЮ Миколаївської області, між [PERSON] і [PERSON], розірваний, що підтверджується рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 р. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 774729 виданого 11 грудня 2009 р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована по [ADDRESS]. Згідно домової книги для прописки громадян, [PERSON] зареєстрований та проживає в житловому будинку по [ADDRESS] з 23 вересня 2004 р. Із даних актів обстеження житлово-побутових умов від 27 жовтня та 18 грудня 2014 р. слідує, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку і працює в територіальному центрі. [PERSON] навчається в ПТУ-17 Братського району, а діти навчаються у Братській ЗОШ І-ІІІ ст. [PERSON] та [PERSON] після розлучення проживають разом. Домоволодіння в хорошому стані. [PERSON] є споживачем електроенергії та газопостачання, що підтверджується розрахунковими книжками. Із листа Братського РВ УМВС України у Миколаївській області від 30 січня 2015 р. слідує, що [PERSON] протягом 2013-2014 р.р. притягувався до адміністративної відповідальності: 10 листопада 2013 р. за ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 51 грн., 06 січня 2014 р. із накладенням адміністративного стягнення - попередження, 10 січня 2014 р. за ч.2 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - громадські роботи, 26 вересня 2014 р. за ч.2 ст.178 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 51 грн. та 29 листопада 2014 р. за ч.2 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - громадські роботи. В судовому засіданні відповідач підтвердив той факт, що на протязі 2013-2014 р.р. його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності, в т.ч. за вчинення психологічного насильства відносно позивачки по даній справі. Свідки: [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони проживають в будинку по [ADDRESS] разом з батьками та братами і сестрою. У них є господарство, за яким доглядає мама [PERSON] Мама робить ремонти та купує речі. Мама працює, а тато ні. Батьки буває сваряться при них, тато перший починає сварку будучи тверезим або п'яним. Мама захищає їх, тобто дітей, допомагає їм робити уроки, ходить на батьківські збори. Мама хоче, щоб вони відвідували гуртки, однак батько не пускає їх на них. Батько забороняє їм дивитись телевізор, не пояснюючи причину. Ввечері батько приходив додому п'яний і між ними з мамою розпочинались сварки, які відбувались і при них, тобто дітях. Часто батько підвищував голос і на них. На даний час між батьками не часто відбуваються сварки, оскільки батько їздив кодуватися. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає в будинку по [ADDRESS] разом з батьками та братами і сестрою. Між батьками бувають сварки, які розпочинає батько. На нього батько не кричить, оскільки він допомагає йому рубати дрова і прибирати в кімнаті. Тато працює по господарству, буває косить сіно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у Братській ЗОШ І-ІІІ ст. навчаються троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Батько дітей [PERSON] ображає дружину [PERSON], б'є дітей, забороняє їм ходити на гуртки. На даний час є зрушення, [PERSON] почав купувати дітям солодощі і приділяти увагу. Перед Новим роком декілька разів приходив до неї в школу на бесіди. Так, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON], а не є спільною власністю сторін, як подружжя. Доказів на підтвердження того факту, що сторони на час придбання спірного будинку у 2004 році проживали у фактичних шлюбних відносинах, були пов'язані спільним побутом, відповідачем суду не надано. Також відповідач не довів факт його участі у придбанні даного будинку за свої кошти. Оплату комунальних послуг відповідач за користування житловим будинком не проводить. Крім того, відповідач на протязі 2013-2014 р.р. неодноразово вчиняв психологічне насильство відносно позивачки, його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1 та 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративні стягнення, дані факти не спростовані самим відповідачем. Відповідач робить неможливим проживання з ними в одному будинку з позивачкою, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення [PERSON] із житлового будинку по [ADDRESS]. Оскільки суд задовольняє позов в частині виселення відповідача з житлового будинку, то з урахуванням вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , зазначене рішення є підставою для зняття останнього з реєстрації, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки- 243 грн. 60 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: partial