Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 липня 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №\~270, судові витрати просила стягнути з відповідача. На обґрунтування позову зазначила, що з 03.07.2009 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , діти проживають та зареєстровані разом з нею за однією адресою: вона здійснює догляд за ними, та здійснює їх утримання. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне, повсякденне життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Вони не мешкають разом понад 2\~місяці. Крім того, відповідач фактично ігнорує свій обов`язок по належному матеріальному забезпеченню сім`ї. Все це у комплексі вплинуло на їхні відносини. За рахунок вказаних обставин почуття між ними втрачені, а тому єдиним виходом з ситуації є розірвання шлюбу, що змусило її звернутися до суду з цим позовом. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними на цей час відсутній. Малолітні діти залишаються проживати після розлучення разом з нею, оскільки це буде відповідати їх інтересам та засадам міжнародного права, зокрема Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6). За таких обставин, вважала, що їхній шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейні стосунки, примирення між ними не можливе, а перебування в шлюбі з відповідачем суперечить інтересам сторін, що і є підставою в силу п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 для розірвання шлюбу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.10.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 05.11.2020. 30.10.2020, 09.11.2020, 25.11.2020, 14.12.2020 позивач [PERSON] із застосуванням засобів електронного зв`язку подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Просила прізвище на дошлюбне не змінювати, судові витрати стягнути з відповідача (а. с. 26, 30, 33, 35). 05.11.2020 судовий розгляд відкладено в зв`язку з першою неявкою відповідача. 26.11.2020 судовий розгляд відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 26.12.2020 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечувала позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , копій свідоцтв про народження Серія\~ [NUMBER] , Серія\~ [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.07.2009, мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 7-9). Згідно довідки Слобожанської селищної ради Зміївського району Харківської області №\~4045 від 16.09.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Згідно довідки Слобожанської селищної ради Зміївського району Харківської області №\~3788/02-22 від 30.09.2020 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно частині 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, вбачається, що шлюбні стосунки та виконання обов`язків подружжя, передбачених статтями 54, 55 Сімейного кодексу України, фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, спору про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами немає, відповідач будь-яких заяв до суду не надав, а позивач, у свою чергу, вважає цей шлюб таким, що суперечить її інтересам. За таких обставин, оскільки позивач у заяві наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач відзив проти позовної заяви не надав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім`ї, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, сплачений при поданні позову.

Outcome: approved