Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначала, що 15.04.2000 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2010 року, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим, просила розірвати шлюб. Представник позивача у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; представник позивача проти ухвалення заочного рішення у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечував. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 15.04.2000 між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Бабушкінським відділом РАГС м. Москви, актовий запис №762 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. Примирення сторін є неможливим. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається те, що шлюб укладений між громадянкою України [PERSON] та громадянином Російської Федерації [PERSON] Подружжя проживало разом на території України, за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з матір`ю. Із встановлених обставин справи випливають правовідносини щодо припинення шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 27 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (далі - Конвенція), якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, їх особисті та майнові правовідносини визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мали своє останнє місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 28 зазначеній Конвенції, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 29 Конвенції передбачено, що у справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, у справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Таким чином, до цих правовідносин підлягають застосуванню норми ст. ст. 105, 110, 112 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Ураховуючи те, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинилися, втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved