Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить поділити між сторонами спільно набуте в шлюбі майно, а саме квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частку даної квартири та встановити порядок користування вищезазначеною квартирою, виділивши їй у користування кімнату площею 15,6 кв.м, а відповідачу кімнату площею 11,6 кв.м., залишивши у загальному користуванні кухню, ванну, туалет та коридор та зобов'язати КП ЖЕО відкрити на сторін особові рахунки. Свої вимоги мотивувала тим, що з 22.10.1993 року вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу у 2002 році придбали у власність квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, 11 серпня 2015 року шлюб було розірвано. Оскільки вони спільної згоди щодо поділу майна не досягли, просила суд задовольнити позов, поділити вищезазначену квартиру, визначити порядок користування нею та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні також просив суд задовольнити вимоги його довірительки, посилаючись на те, що відповідач не надав суду доказів того, що спірну квартиру придбав на кошти, отримані від продажу належних саме йому квартир. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що спірна квартира належить лише йому, оскільки була придбана на кошти від продажу 1-кімнатної квартири, яку йому купувала його мати, та від продажу квартири, яка залишилась йому у спадок від батька. В подальшому відповідач змінив свої покази, та повідомив, що його мати подарувала йому гроші на придбання однокімнатної квартири [ADDRESS], яку вони потім продали та придбали спірну квартиру. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області актовий запис № 294 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.53). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ФП № 069432, виданого 14 травня 1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області актовий запис №127 (а.с. 8) [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] В період шлюбу, відповідно до договору купівлі продажу укладеного 12.07.2002 року [PERSON] придбав за 19720,00 (дев'ятнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.33), та згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.08.2015 року (а.с. 34) є її власником. [PERSON] та [PERSON], відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 11.08.2015 року (а.с. 4) з 2002 року зареєстровані в [INFO]. 11 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Ураховуючи те, що права та обов'язки сторін щодо спірного майна виникли в момент його придбання - у 2002 році, правовий режим цього майна та правовідносини сторін як подружжя із приводу нього регулюються нормами КпШС, СК України та ЦК України. Так згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, та кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Виходячи з правил статей 28 КпШС та ст. 74 СК України, згідно з якими майно, що придбане (нажите) подружжям в період шлюбу є їх спільним сумісним майном, а частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. При цьому, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально правову презумпцію). На доведення своїх заперечень відповідач зазначив, що частину коштів, а саме 3000 доларів США на придбання квартири № 219 по вул. Дружби народів у м. Южноукраїнську Миколаївської області він отримав від продажу квартири [ADDRESS], яка купувалася хоча і в період шлюбу з позивачкою, але за кошти його матері, а решту 1600 доларів США - це гроші від продажу ним квартири, яка дісталась йому у спадок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача, показала суду, що дійсно вона давала своєму синові в борг 4500 доларів США на придбання квартири, однак невістці [PERSON] вони про це не казали, оскільки не хотіли щоб у подружжя псувались через це відносини. На даний час її син повернув їй кошти взяті в борг. У подальшому також показала суду, що однокімнатна квартира [ADDRESS] була придбана нею, але оформлена на сина. Укладати договір дарування даної квартири синові вона не вважала за потрібне, оскільки вважала, що дана квартира і так буде належати лише йому. Згідно з п.п.23, 24 Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК). Зазначена частина статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається з договору купівлі-продажу (а.с. 77), однокімнатна квартира [ADDRESS], яку відповідач продавав у липні 2002 року належала йому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 13.01.1996 року, з чого слідує, що придбана вона була в період шлюбу з позивачкою. Тому доводи відповідача, про те що гроші на придбання вищезазначеної квартири було подаровано його матір'ю, не заслуговують на увагу, адже ним не надано доказів того, що дарування було здійснено з дотриманням правил, передбачених ч. 2 ст. 719 ЦК України, тобто за нотаріально посвідченим договором дарування. З урахуванням викладеного, виходячи з визначених ст.70 СК України рівності часток кожного з подружжя та встановлених ст.71 СК України правил поділу спільного майна, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю сторін. Але приймаючи до уваги те, що однокімнатну квартиру [ADDRESS] було продано 12.07.2015 року відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 77) та того ж дня було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], суд приходить до висновку, що кошти від продажу попередньої квартири у сумі 13755,00 (тринадцять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. було витрачено на купівлю спірної квартири. Оскільки частки сторін у цьому майні рівні, то, грошова частка кожного з них на придбання квартири 6877,50 грн. Так як вартість спірної квартири 19720,00 грн., то різниця, яку сторонам необхідно було докласти для придбання квартири складає 5965 грн. Суд приймає до уваги доводи відповідача, що частину коштів на придбання квартири [ADDRESS], належні особисто йому, так як були виручені від продажу квартири [ADDRESS], що залишилась йому у спадок. Позивач в судовому засіданні також підтвердила той факт що близько 1000 доларів США від продажу квартири, що залишилась відповідачу у спадок вони витратили на придбання спірної квартири. При дослідженні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.06.2002 року (а.с. 76) встановлено, що дана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 04.06.2002 року за реєстром № 1649, зареєстрованого в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області 26.06.2002 року за реєстром № 5, книга 20 сторінка №12. Тому відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС, майно, одержане кожним з подружжя під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є його власністю. За такого, суд приходить до висновку, що вищезазначена квартира була особистою власністю відповідача [PERSON] та що частину коштів від продажу саме цієї квартири у сумі 5965 грн. він витратив на придбання квартири [ADDRESS] З огляду на наведене, та

Outcome: partial