Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, просить збільшити розмір аліментів визначений рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21.10.2015 року про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON],[INFO], сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21.10.2015 року з відповідача на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року і до повнолітня дітей. Вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» було внесено зміни до Сімейного кодексу України, яким було визначено мінімальний розмір аліментів на дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою від 27.11.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження 01.12.2018 року. Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку щодо безпідставності заявлених позивачем вимог, які до задоволення не підлягають. Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин в частині утримання батьками неповнолітніх дітей. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із копії свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO] встановлено, що їхніми батьками є сторони по справі. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05.02.2016 року шлюб між сторонами був розірваний. Згідно виконавчого листа №572/3200/15-ц відповідач зобов'язаний до сплати аліментів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.08.2015 року і до повноліття дітей. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, рішенням суду може бути змінений розмір аліментів, що стягується з боржника на користь стягувача на утримання неповнолітніх дітей у разі зміни певних життєвих обставин, внаслідок яких порушуються права неповнолітніх дітей на належне матеріальне забезпечення. Однак, позивач просить визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи вказану норму предметом судового розгляду у цивільному судочинстві є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду її права та права її неповнолітніх дітей на утримання від батька дітей жодним чином не порушені, оскільки предметом позову є не збільшення самого розміру аліментів, а визначення мінімуму аліментів у відповідності до чинного законодавства. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів на підтвердження такої зміни майнового або сімейного стану відповідача, яка б давала підстави для збільшення розміру аліментів на користь позивача, суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, враховуючи зазначені обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки, як на підставу збільшення розміру аліментів, позивач посилається на законодавче збільшення мінімального розміру аліментів, у зв'язку з чим в позові [PERSON] необхідно відмовити. Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку рішення прийнято на користь відповідача. Однак, позивач звільнена від оплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати у цій справі компенсуються за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 192 СК України,

Outcome: dismissed