Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання, посилаючись на те, що з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сім?ї не надає, а тому позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного вікута на своє утримання в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що в позивача і відповідача є спільна неповнолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6) та довідкою Старостинського округу № 10 виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 297 від 16.10.2019 року (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] як батько не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, тож суд у відповідності зі ст.ст. 181-183 Сімейного кодексу України стягує з нього аліменти. Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Як встановлено судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання сім?ї не надає. Позивач займається доглядом малолітньої дитини і позбавлена можливості працевлаштуватися, іншого доходу, крім соціальних виплат не має, а їх розмір є не достатнім для прожиття її та дитини. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд прийшов до переконання, що, оскільки відповідач сім?ю не забезпечує, позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у важкому матеріальному становищі, має на утриманні малолітню дитину, а тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» як учасник бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 12.07.2017 року, а тому судові витрати у даній справі суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved