Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення збитків за користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.12.2002 року, будучи юридично необізнаною, в порушення чинного законодавства, здійснила обмін з [PERSON] своєї вищезазначеної земельної ділянки на дві тонни пшениці (Договір міни 2217 від 26.12.2002 p., ВАС № 417600, посвідчений державним нотаріусом Вільнянської повної нотаріальної контори [PERSON] В.). 3 того часу Відповідач став користуватися вищезазначеною земельною ділянкою. 4 червня 2010 року на підставі договору міни 2217 від 26.12.2002 p., ВАС №417600, посвідченого державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], отримав на своє імя Державний акт на право власності на земельну ділянку. 01 лютого 2012 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі №22ц-218/2012 договір міни земельної ділянки від 26.12.2002 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений Державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори [PERSON], визнано недійсним. Рішенням від 08.08.2012 р. і ухвалою від 19.12.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України Державний акт серії ЯК № 840737, виданий на імя [PERSON] визнаний недійсним. [PERSON] до суду подано зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що 15 серпня 2002 між ним та [PERSON] укладено письмову угоду, за якою вона отримала грошові кошти у сумі 2500 доларів США за курсом Нацбанку України, в свою чергу [PERSON] передала у користування на необмежений строк належну їй земельну ділянку, розташовану на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області розміром 7,18 га. Вважає, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою та просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав, проти зустрічного позову заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини: Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~\~\~(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі\~статтею 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про\~порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~\~\~статті 261 ЦК\~\~України). Початок\~\~перебігу\~\~строку\~\~давності\~\~збігається з\~\~моментом\~\~виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач в позовній заяві ставить питання стягнення шкоди за період з 2003р. по 2011р. З позовом до суду звернувся в серпні 2015р. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2012 по справі №22ц-218/2012 містить посилання на те, що позивач звернувся до суду в листопаді 2010 року з приводу захисту права відносно спірної ділянки. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності сплив, позивачем заяви про поновлення строку позовної давності до суду не заявлялось. Відносно зустрічного позову судом встановлено наступні обставини: Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. (Правова позиція Верховного суду у справі №6-849цс15). Отже, першочерговим при зверненні до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є наявність самого права. Відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що у позивача за зустрічним позовом відсутня реєстрація речового права на земельну ділянку, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки відсутнє право, яке підлягає захисту.

Outcome: dismissed