Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить виключити з акту опису й арешту майна стінку світлого кольору з 5 секціями, кухонний гарнітур світло-коричневого кольору, крісло мяке світлого кольору, шафу для одягу світло-коричневого кольору, журнальний столик темного кольору та визнати за нею право власності на дане майно, мотивуючи тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року з її сина [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 24073 грн. на підставі договору від 7 червня 2013 року. Тому 12 березня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було описане та накладений арешт на стінку світлого кольору з 5 секціями вартістю 800 грн., кухонний гарнітур світло-коричневого кольору - 800 грн., крісло мяке світлого кольору - 400 грн., шафу для одягу світло-коричневого кольору - 300 грн., журнальний столик темного кольору - 200 грн., всього на загальну суму 2500 грн. [PERSON] це майно не належить її сину [PERSON], було придбане особисто нею без участі останнього чи подаровано їй. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, пояснила, що всі вказані в позові речі були придбані за її кошти, стінку, кухонний гарнітур, шафу для одягу, журнальний столик зробив [PERSON], вона давала гроші для придбання матеріалу, крісло було придбане в 2010 році. Будь-якої участі в придбанні меблів її син [PERSON] не приймав, ніде не працював, майже постійно відбував покарання в місцях позбавлення волі. Відповідач [PERSON], який відбуває покарання і був допитаний за місцем позбавлення волі, в поясненнях зазначив, що позов він визнає, вказане в позові майно належить його матері, вона його придбала, коли і за які кошти, точно він повідомити не може (а.с.33). Представник відповідача: ПАТ КБ ПриватБанк повторно не зявився в судове засідання, про розгляд справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку (а.с.35), про причини неявки не сповістили, заяву про відкладення розгляду справи не надали. Представник третьої особи: відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити (а.с.27). Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк стягнуті заборгованість за кредитним договором б/н від 7 червня 2013 року в сумі 23771,13 грн. та 243,60 грн. судового збору, загалом - 24014,73 грн. (а.с.5). Відповідно до акту опису й арешту майна, складеного 12 березня 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/577/1309/14, виданого 25 грудня 2014 року Конотопським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ КБ ПриватБанк, описано і накладено арешт на майно, що належить боржнику, а саме: стінку світлого кольору з 5 секціями - 800 грн., крісло мяке світлого кольору - 400 грн., шафу для одягу світло-коричневого кольору - 300 грн., журнальний столик темного кольору - 200 грн., кухонний гарнітур світло-коричневого кольору - 800 грн. Поняті [PERSON] та [PERSON] заперечували про належність майна боржнику (а.с.6-8). Згідно ч.1 ст.60 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Частиною 5 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З вироків Конотопського міськрайонного суду вбачається, що [PERSON] був засуджений Конотопським міськрайонним судом 12 серпня 2002 року до 1 року 6 місяців обмеження волі, 12 лютого 2004 року - до 4 років 3 місяців позбавлення волі (відбував покарання з 11 листопада 2003 року по 11 лютого 2008 року (а.с.14), 26 травня 2008 року - до 3 років позбавлення волі (звільнений постановою Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 28 жовтня 2010 року умовно-достроково на 4 місяці 16 днів), 14 лютого 2011 року - до 3 років 1 місяця позбавлення волі (перебував під вартою з 8 грудня 2010 року, звільнений 23 травня 2013 року умовно-достроково на 7 місяців 24 дні), 8 квітня 2014 року - до 1 року 1 місяця позбавлення волі (в теперішній час він відбуває покарання (а.с.14,15,25,26). В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], матірю вказана [PERSON] (а.с.36), обидва зареєстровані в [INFO] (а.с.16,24). Згідно трудової книжки [PERSON] в ній мається лише один запис про роботу підсобним робітником у ПП Кассіопея з 3 березня по 26 травня 2008 року (а.с.37). При цьому свідок [PERSON], яка була присутня при складанні акту опису й арешту майна і тоді ще казала, що описані меблі [PERSON] не належать, пояснила, що стінку з 5 секціями, шафу для одягу, журнальний столик робив [PERSON] Кухонний гарнітур він також зробив зі старого гарнітура, поставив нові фасади, стільницю. Крісло придбала позивачка. Її син [PERSON] ніколи нічого не купував, грошей для придбання меблів не надавав, бо не працював, нічого сам не робив, лише трощив меблі, балконний блок, навпаки, це позивачка одягала та обувала його, все йому купувала. Свідок [PERSON] також пояснив, що стінку, шафу для одягу, журнальний столик він робив сам в 2007-2008 роках по своїм робочим кресленням, для чого за гроші позивачки придбавався матеріал, тоді ж він переробив білопільський кухонний гарнитур, поставив нове оздоблення. Крісло було придбане в 2010 році. За все розплачувалась позивачка, її син [PERSON] грошей не давав, участі у виготовленні меблів не приймав. Вищевказані свідчення підтверджуються робочими кресленнями меблів, гарантійним талоном якості на крісло, що маються в матеріалах справи (а.с.11-13). Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому відповідач - ПАТ КБ ПриватБанк взагалі будь-яких доказів чи заперечень не надав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що саме позивачка, яка досягла похилого віку, не працює, отримує пенсію, є власником описаного в акті майна, тому на законних підставах, визначених ч.4 ст.41 Конституції України та ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, слід визнати за нею право власності на ці речі та відповідно до положень ст.ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і ст.391 ЦК України захистити права власника, виключивши ці речі з акту опису й арешту майна боржника. Позивачка не просить стягнути з відповідачів судові витрати.

Outcome: approved