Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що з 10 листопада 2017 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилася одна дитина: [PERSON], [INFO]. Вказуючи, що відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з'явилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов'язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України). За змістом частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони з 10 листопада 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Під час шлюбу у них народилася одна дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, батьком в якому записаний відповідач [PERSON] (а.с. 8). Дитина проживає разом з позивачем (а.с. 9-10). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, відповідач не працює, хоча є здоровою працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, позивач отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох років у розмірі 860 грн щомісяця, якої не вистачає для належного утримання дитини та забезпечення її потреб. Крім того, судом враховується те, що відповідно до медичного висновку № 627 від 21 серпня 2018 року дитина має тяжке захворювання, лікування якого також потребує додаткових витрат. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог зазначеного Закону, статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 704 грн 80 коп. судового збору. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved