Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві представник позивач адвокат Кузка С.О. посилається на те, що 15.08.2019 року на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за р. № 1916, [PERSON] був придбаний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2019 року, номер запису про право власності 32844281. Вказує, що згідно з п. 6. Договору купівлі продажу від 15.08.2019 року за р.№1916 продавці взяли на себе зобов`язання до 15 вересня 2019 року зняти з реєстрації всіх зареєстрованих у будинку осіб. Однак, стверджує, що станом на 10.12.2019 року зобов`язання передбачене п. 6 Договору купівлі-продажу будинку від 15.08.2019 року за р.№1916 не виконане, а саме з реєстрації за адресою: [ADDRESS] не знятий громадянин [PERSON] ( [INFO] ). Звертає увагу суду, що відповідач не є членом сім`ї позивача та не веде з ним спільне господарство. Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, вважає, що права позивача як власника нерухомого майна є порушеними відповідачем, а тому підлягають захисту. На підставі вищенаведеного, просить суд визнати [PERSON] [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловим будинком, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, однак, 13.01.2021 року [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. У заяві просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2019 року на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за реєстраційним № 1916, [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] був придбаний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на зазначений будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2019 року, номер запису про право власності 32844281, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованного 16.08.2019 року за № 177720453. Відповідно до п. 6. Договору купівлі-продажу від 15.08.2019 року за реєстровим № 1916 продавці взяли на себе зобов`язання до 15 вересня 2019 року зняти з реєстрації всіх зареєстрованих у будинку осіб. Однак, як встановлено судом, зобов`язання передбачене п. 6 Договору купівлі-продажу будинку від 15.08.2019 року за реєстровим № 1916 не виконане, а саме, як вбачається з копії довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.08.2019 року № 4648/18-21 за адресою: [ADDRESS] станом на 08.08.2019 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Також, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 08.01.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28.04.2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину \~ \~ \~ \~будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач не є членом сім`ї позивача та не веде з ним спільне господарство. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст.\~13,\~76,\~80,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved