Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця м. Перевальськ Луганської області відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що під час перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах [INFO] в них народився син [PERSON], про що Печерським районним управлінням юстиції м. Києва складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про народження. Після народження дитини прохання [PERSON] офіційно зареєструвати фактичні шлюбні відносини були проігноровані [PERSON] який, більш того, фактично самоусунувся від виховання малолітньої дитини. Понад трьох років [PERSON] утриманням та вихованням малолітнього сина не займається, станом здоров'я та розвитком дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків. На теперішній час дитина мешкає з матір'ю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, в тому числі через оголошення в газеті, причини неявки суду не відомі. Представник служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Бабич Т.В. надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить долучити до матеріалів справи позитивний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Колесніченко І.В. представила суду заяву згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] - відповідач, та [PERSON] - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 758. Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували, фактичні шлюбні відносини сторін припинились більше трьох років тому. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення від 13.06.2016 року № 50/2364 позивач разом з сином [PERSON] взята на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Позивач фактично проживає в [ADDRESS] разом з сином [PERSON], що підтверджується довідкою ОСББ «Южное» № 54 від 30.04.2016 року. Відповідно до трудового договору від 03.11.2015 року позивач працює в якості консультанта та приймальника за якістю необробленої деревини з заробітною платою в розмірі 5 тисяч гривень щомісячно. Згідно з інформаційним листом КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» від 09.06.2016 року [PERSON], 2012 року народження, проживає з вересня 2014 року в м. Білгород-Дністровському разом з матір'ю та дідусем в орендованій квартирі. Дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: аденоїди. Часто хворіє простудними захворюваннями. Займається дитиною мати. З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеними наголошення позивача про самоусунення батька - відповідача по справі, від виховання та утримання сина [PERSON], 2012 року народження. Позовні вимоги [PERSON] повністю обґрунтовані та підтверджені відповідними доказами. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи суду не були надані інші докази які б спростували ствердження позивача щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та самоусунення від них. Крім того, суд бере до уваги Висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 15.06.2016 року № 32/1380, згідно з яким служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Outcome: approved