Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 24 вересня 2014 року. За час шлюбу 3 січня 2013 року ними був придбаний автомобіль марки AUDI 100, реєстраційний номер [NUMBER], за 6000 доларів США у громадянки [PERSON]. Остання надала їм обом довіреність на право розпоряджатись даним автомобілем. Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у відповідача і він обіцяв їй сплатити половину його вартості. Просить поділити кошти в сумі 6000 доларів США, що становлять 138900 грн. в національній валюті між нею та відповідачем виділивши їй 3000 доларів США, що відповідає 69450 гривень згідно курсу долара США. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов і просила його задоволити. Показала, що автомобіль був придбаний під час перебування у шлюбі у [PERSON] за 6000 доларів США. Договір купівлі-продажу не укладався, а було надано лише доручення на право розпоряджатись даним автомобілем. Автомобіль не був перереєстрований. В квітні 2014 року їй стало відомо, що автомобіль відповідач побив і продав. Просить виділити їй 3000 доларів США, що становить 69450 гривень, згідно курсу долара, тобто половину суми вартості придбаного автомобіля. Відповідач позов не визнав. Показав, що автомобіль дійсно був придбаний під час шлюбу, але за його особисті кошти у [PERSON] за 6000 доларів США, яка дала довіреність на право розпорядження автомобілем. Він попав в аварію, пошкодив автомобіль і продав його за 900 доларів США жителю м.Дубно. Ніяких документів на автомобіль немає. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити за його безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 4 жовтня 2002 року, який було розірвано 24 вересня 2014 року на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області. Під час шлюбу подружжям було придбано легковий автомобіль марки AUDI 100 у гр-ки [PERSON] за 6000 доларів США шляхом видачі довіреності на право розпорядження автомобілем, що стверджується заявою останньої посвідченою приватним нотаріусом [PERSON]. Як підтверджується наданою суду довідкою Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Дубно, Дубенського, Демидівського, Млинівського та Радивилівського районів ВДАІ УМВС України в Рівненській області згідно з електронною базою даних Центру автомобіль марки AUDI 100 д.н. [NUMBER] перереєстрований 09.08.2014 року на гр-на [PERSON] жителя [ADDRESS], д.н. автомобіля [NUMBER]. Згідно карточки перереєстрації, яка долучена до довідки встановлено, що даний автомобіль у власності сторін не перебував. Позивач не ставить питання про поділ автомобіля, а просить поділити кошти в розмірі 6000 доларів США, які були витрачені подружжям на придбання автомобіля виділивши їй 3000 доларів США. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями п.22-24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач просить поділити майно, а саме грошові кошти, за які був придбаний автомобіль AUDI 100 у громадянки [PERSON], яких не має в наявності, тобто відсутній предмет спору. Відповідно до вимог\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст.213 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до переконання, що встановлені судом обставини є підставами для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed