Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з 12 лютого 2012 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейні відносини, відсутність взаєморозуміння. Вказує, що протягом останніх чотирьох років між ними систематично почали виникати сварки та непорозуміння, що стало причиною припинення шлюбних стосунків та спільного проживання. Відповідач перебуває на тимчасових заробітках за кордоном, в республіці Польща, тому увесь тягар по вихованню дітей та веденню спільного господарства знаходиться на ній. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав, просить справу розглянути у його відсутність. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 2012 року та серії [NUMBER] від 19 червня 2018 року. Судом встановлено, що сторони протягом останнього року сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння можуть негативно відобразитись на вихованні дітей. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з позивачем, спору щодо цього у сторін немає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їхніх дітей. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved