Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, третя особа - Сєвєродонецька міська рада. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований брат позивача - відповідач [PERSON], [INFO], який з 2014 року не проживає за даною адресою. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. А також просить зобов'язати третю особу Сєвєродонецьку міську раду зняти з реєстраційного обліку відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрована та проживає її мати [PERSON], її брат - відповідач [PERSON] в квартирі зареєстрований, але не проживає з 2014 року, де він проживає не відомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради Шарнікова\~І.І. в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі та прийняти рішення на розсуд суду. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що квартира [ADDRESS] розташована на одній площадці з її квартирою [NUMBER] де вона проживає з 2005 року. В квартирі [NUMBER] проживає мати позивача - [PERSON], проживає сама, дочка її відвідує. Хто є власником квартири [NUMBER] їй невідомо. Відповідача [PERSON] вона ніколи не бачила і про нього їй нічого не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка матері позивача з квартири [NUMBER], вона спілкується з жінкою на ім'я [PERSON] протягом 5-6 років, в квартирі [PERSON] проживає сама, дочка її відвідує. Відповідача [PERSON] вона ніколи не бачила. Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно з договором купівлі-продажу квартири від 29.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 3138. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 14.06.2018 року № 27318 від 14.06.2018 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно з актом про встановлення факту проживання/не проживання № 824 від 15.06.2018 року, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON], окрім неї з 2014 року ніхто не проживає. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевказану норму Закону, суд не має можливості задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та ухвалити рішення про зняття відповідача з реєстрації, оскільки в даному випадку зняття його з реєстрації може бути здійснено компетентним органом на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 90 від 14.08.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial