Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1996 року, в якому у них народилися двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою, та син [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово стало погіршуватися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач весь цей час проживав окремо, участі в житті сім»ї не приймав. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам, важає, а тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, в зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов, з підтсав, наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. При цьому, додатково пояснила, що примирення та взаєморозуміння з відповідачем досягти не може, хоча в минулому вони неодноразово вживали заходів щодо збереження сім»ї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання судової повістки. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], повторно виданого 12 травня 2016 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 20 червня 1996 року у Ниврянській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 02. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». В шлюбі у них народилися двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Також судом встановлено, що сторонни фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо протягом трьох років. Взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved