Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - будинком № 15 по вулиці Єсеніна (колишня Кримська) в смт. Високий Харківського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку №15 по вул. Єсеніна (колишній Кримській) сел. Високий Харківського району Харківської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №732392, видане 14 квітня 2008 року виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. В зазначеному житловому будинку з 21 липня 2009 року зареєстрований [PERSON], однак останній з дня реєстрації та по теперішній час за вказаною адресою не проживав, його речі в будинку відсутні. Наявність реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку порушує права позивача, як власника житлового будинку, оскільки їй доводиться сплачувати за нього всі комунальні послуги. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року провадження по справі відкрито. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, по вул. Кримська, буд. 15, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №732392, виданого 17 квітня 2008 року Виконкомом Височанської селищної ради та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 5, 6-7/. В зазначеному житловому будинку з 21 липня 2009 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON], що підтверджується копією картки реєстрації особи /а.с. 9/. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України встановлено, що одними із основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач у розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України не був і не є членом сімї нового власника житлового будинку [PERSON] Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження фактичного проживання, складеним депутатом виборчого округу №10 Височанської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON], зі змісту якого вбачається, що [PERSON] з 21 липня 2009 року та до теперішнього часу не мешкає у вищезазначеному житловому будинку, що підтверджується сусідами [PERSON], [PERSON] /а.с. 11/. Порушене право власника житла, щодо усунення перешкод у здійсненні ним права власника, підлягає захисту. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад девять років судом не встановлено. Відповідач не надав суду доказів на право користування спірним житлом. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно квитанції № 3 від 26 жовтня 2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. /а.с. 2/. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved