Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 12.06.2009 року у Червонозаводському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що був зроблений відповідний актовий запис № 162; після розірвання шлюбу змінити прізвище відповідача на дошлюбне « [PERSON] ». Позивач зазначила, що від шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Подружнє життя не склалося через втрату поваги один до одного, почуття любові та взаєморозуміння. Позивач вважає, що примирення та збереження шлюбу між сторонами не можливе і тому просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 09.07.2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну. Відповідач належним чином повідомлявся про хід судової справи шляхом направлення судової кореспонденції за місцем проживання. Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв чи повідомлень від відповідача до суду не надходило. Зважаючи на вказане суд ухвалив про заочний розгляд справи. Від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотань про проведення судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. З наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб судом встановлено, що 12.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що було складно відповідний актовий запис № 162 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 16.10.2009 року, актовий запис № 735). У позивача з відповідачем подружні відносини не склалися із-за несумісності характерів, втрати взаємоповаги, почуття любові та взаєморозуміння.З січня 2020 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і сторони не мають наміру відновляти стосунки. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 114СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Стосовно вимоги позивача після розірвання шлюбу змінити прізвище відповідача на дошлюбне « [PERSON] » суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 35 СК України нареченим надається право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, з урахуванням приписів законодавства, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвище залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. Оскільки саме відповідач під час реєстрації шлюбу змінив своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », він вправі обрати, яким прізвищем йому іменуватися після розірвання шлюбу між сторонами.За таких умов задля дотримання прав відповідача питання прізвища належить вирішити з дотриманням волі відповідача. Від відповідача заяв щодо зміни його прізвища на дошлюбне не надходило. З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що позовна вимога [PERSON] змінити прізвище відповідача на дошлюбне « [PERSON] » не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial