Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем за час якого в них 1 квітня 2005 року народилась дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з позивачкою. З 18 березня 2011 року відповідач без згоди позивачки змінив місце проживання дочки та утримував її у себе. За позовом відповідача, Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області 26 вересня 2011 року ухвалив рішення згідно з яким стягнув з позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги отримання аліментів на утримання дочки, оскільки 18 березня 2011 року самостійно без згоди матері змінив місце проживання дитини і з того часу утримував її у себе ізолюючи від матері. Відповідач порушуючи вимоги принципу ст. 6 Декларації прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року) та ст. 161, 162, 164 СК України ввів в оману суд при прийнятті рішення 26 вересня 2011 року. 18 вересня 2013 року заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було визначено місце проживання дочки [PERSON] разом з позивачкою, а також допущено негайне виконання рішення в частині передачі дитини матері. В подальшому при перегляді даного рішення Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області 28 березня 2014 року ухвалив рішення яким визначив місце проживання дочки [PERSON] разом з позивачкою. Зазначене рішення переглядалося в апеляційному порядку та було залишено без змін. З 23 вересня 2013 року дочка позивачки проживає з нею разом, але незважаючи на це з неї стягуються аліменти на утримання дочки на користь відповідача. Тому позивачка просить суд позбавити відповідача права на отримання аліментів з липня 2011 року по жовтень 2013 року, а також звільнити її від сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] починаючи з 23 вересня 2013 року. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча і був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також він не повідомив суду причини неявки. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належним чином повідомленого відповідача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності по наявних в справі доказах з постановленням заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Даний спір між сторонами виник із сімейних правовідносин, які регулюються ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі за час якого в них 1 квітня 2005 року народилась дочка [PERSON], батьком якої є відповідач [PERSON] (а.с 18). Із свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, про що зроблено відповідний актовий запис № 482 від 18 листопада 2008 року. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище - Степанова (а.с. 17). Із свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що 5 вересня 2012 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], актовий запис № 424. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 16). Заочним рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та відібрано малолітню дитину - [PERSON] від [PERSON] та передано матері - [PERSON]. Рішення суду в цій частині було допущено до негайного виконання та виконано 23 вересня 2013 року (а.с. 6). Заочним рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з матірю - [PERSON] (а.с. 7-9). З постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-4293 виданому 26 вересня 2011 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі ? частини щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, вбачається, що за боржницею рахується заборгованість з 26 липня 2011 року та станом на 1 жовтня 2014 року складає 17330 грн. 61 коп. (а.с. 14-15). З довідки Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області від 26 листопада 2014 року № 741 вбачається, що [PERSON] проживає в [INFO] починаючи з квітня 2013 року. Дочка [PERSON] - [PERSON] проживає на території сільської ради з 23 вересня 2013 року (а.с. 37). З акта обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 4 листопада 2014 року вбачається, що [PERSON] проживає в [INFO], разом з чоловіком та дочкою [PERSON]. Сімя матеріально забезпечена. Маються всі умови для належного проживання та виховання дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є її сусідкою, яка переїхала на проживання до с. Московський Бобрик у квітні 2013 року, а пізніше, у вересні 2013 року до неї переїхала дочка - [PERSON], яка з того часу проживає разом з матірю. Між ними маються близькі родинні стосунки, взаєморозуміння та взаємоповага. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст.180, 181 СК України, аліменти стягуються з того з батьків, хто проживає окремо від дитини на користь того з батьків з ким проживає дитина. З позивачки на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини, але оскільки в судовому засіданні було встановлено, що з 23 вересня 2013 року дитина проживає разом з матірю, тому подальше стягнення аліментів на користь батька буде протирічити інтересам дитини. Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року) та ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, які підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~ Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе звільнити позивачку від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] по виконавчому листу № 2-4293/2011 починаючи з часу з якого з нею проживає дитина, а саме, з 23 вересня 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Вимоги позивачки, щодо позбавлення відповідача права на отримання аліментів на утримання дочки [PERSON] [INFO] за період з липня 2011 року по жовтень 2013 року, суд вважає задоволенню не підлягають, оскільки посилання позивачки на норму ст. 83 СК України стосується правовідносин щодо позбавлення права на утримання одного з подружжя, одержувач аліментів яких свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги. В даному випадку між сторонами виник спір щодо звільнення позивачки від сплати аліментів на утримання дитини розмір яких визначений рішенням суду, яке на даний час є чинним та по якому здійснюється виконавче провадження. Згідно зі ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи те, що позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин визначених ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача права на отримання аліментів з липня 2011 року по жовтень 2013 року.

Outcome: partial