Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 06 листопада 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, а також визнати за позивачем право власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], належних [PERSON] на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позову зазначила, що з 06 листопада 2009 перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народилася донька, [PERSON]. 10 листопада 2010 року подружжя придбало 35/100 частин житлового будинку в [ADDRESS]. Проте з лютого 2014 року позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільне господарство, відповідач виїхав на територію Російської Федерації, а позивач залишилась проживати в м. Харків з малолітньою донькою та не має наміру змінювати країну проживання. Факт проживання в різних країнах та непримиренні розбіжності у поглядах на подальше життя, робить неможливим спільне життя позивача з відповідачем. Примирення з відповідачем наразі є неможливим. Останні чотири роки відповідач не спілкувався з донькою, не виявляв до неї інтересу, не дбав про її матеріальний стан та духовний стан. [PERSON] навчається в школі в м. Харків, має тут друзів, знаходиться в близьких стосунках з родичами, що проживають в місті Харків. Між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо проживання дитини та участі в її вихованні. Сторони домовились, що дитина залишиться проживати з позивачкою. Також позивач зазначає, що 10 листопада 2010 року подружжям на підставі Договору купівлі-продажу були придбані 35/100 частин житлового будинку [ADDRESS], які зареєстровані за позивачем та відповідачем наступним чином: 35/200 на праві спільної часткової власності за відповідачем та 35/200 на праві приватної власності за позивачем. Позивач вказує, що зважаючи на те, що відповідач чотири роки не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, на сьогоднішній день перебуває на території іншої держави, а малолітня донька позивача та відповідача проживає в зазначеному будинку з позивачкою на повному утриманні позивачки, суд може застосувати положення ч. 2 та ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України та відступити від засади рівності часток подружжя в об'єкті спільної власності та виділити позивачу 35/200 частин житлового будинку [ADDRESS], придбані відповідачем під час шлюбу. Ухвалою суду від 01.10.2018 у справі відкрито провадження. До суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому [PERSON] визнав позов та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та про визнання за позивачем права власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будовами, розташованого в [ADDRESS], які належать [PERSON] на прав спільної часткової власності. Також відповідач просив розглянути справу без його участі. У судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про проведення розгляд справи без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає що наявні законні підстави для задоволення позову, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Так, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 06 листопада 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (Свідоцтво про шлюб [NUMBER]). Під час перебування у шлюбі [INFO] року у подружжя народилась донька, [PERSON] (Свідоцтво про народження [NUMBER]). Як вбачається з матеріалів справи та визнається як позивачем, так і відповідачем, починаючи з лютого 2014 року, позивач та відповідач не проживають однією сім'єю та не ведуть спільне господарство, оскільки відповідач виїхав на територію Російської Федерації, а позивач залишилась проживати в м. Харків з малолітньою донькою та не бажає змінювати країну проживання. Сторони вказують, що спільне проживання та примирення між ними неможливе. Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання спільної дитини [PERSON] та участі в її вихованні. Сторони домовились, що дитина залишиться проживати з позивачкою. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних вище обставин, суд вважає за необхідне шлюб сторін розірвати. Щодо вимоги про поділ майна подружжя, то судом встановлено наступне. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 35/100 частин житлового будинку [ADDRESS] були придбані подружжям на підставі Договору купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року та 25 березня 2011 року були зареєстровані за позивачем та відповідачем наступним чином: 35/200 на праві спільної часткової власності за відповідачем та 35/200 на праві приватної власності за позивачем. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. В цей же час, відповідно до ч.2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідач у відзиві на позов визнав ті обставини, що протягом тривалого часу після зміни місця проживання він не брав участі в утриманні доньки, яку повністю забезпечує позивач, а позивач самостійно за власний рахунок утримувала будинок, та просив суд визнати за позивачем право власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будовами, розташованого в [ADDRESS], які належать Відповідачу на праві спільної часткової власності Виходячи з наведеного, суд вважає, що наявні законні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та задоволення вимоги позивача про визнання за нею права власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будовами, розташованого в [ADDRESS], які належать відповідачу на праві спільної часткової власності.

Outcome: approved