Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням сесії Підгайцівської сільської ради № 5-3 від 24.06.1999 року їй було виділено в користування земельну ділянку із земель державного резерву для ведення городництва площею 0.15 га по [ADDRESS] . З моменту одержання земельної ділянки і по даний час вона постійно користується даною земельною ділянкою за її цільовим призначенням. 08.06.2017 року [PERSON] звернулася до Підгайцівської ради з письмовою заявою про передачу їй у власність безоплатно земельної ділянки площею 0.15 га по [ADDRESS] . Однак, рішенням Підгайцівської сільської ради 23/12 від 04.07 2017 року позивачу було відмовлено передати у власність займану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що рішенням Підгайцівської сільської ради 12/10 від 25.02.2007 року припинено користування тимчасовими городами жителям міста Луцька, в тому числі і позивачу площею 0.14 га для ведення особистого селянського господарства в селі Струмівка. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.10.2018 року визнано недійсним рішення Підгайцівської сільської Ради №12/10 від 25.02.2007 року «Про інвентаризацію земельних ділянок щодо припинення [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0,14 га в с. Струмівка Луцького району. Згідно рішення Підгайцівської сільської Ради №34/23 від 03.08.2018 року громадянину [PERSON] було передано у власність спірну земельну ділянку в с. Струмівка Луцького район) розміром 0,1347 га (кадастровий номер 0722884800:03:001:8560). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2019 року визнано недійсним рішення Підгайцівської сільської Ради №34/23 від 03.08.2018 року, який громадянину [PERSON] було передано у власність спірну земельну ділянку в с. Струмівка Луцького району розміром 0,1347 га (кадастровий номер 0722884800:03:001:8560). 04.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки в с. Струмівка Луцького району розміром 0,1347 га (кадастровий номер 0722884800:03:001:8560). На підставі викладеного просила суд визнати недійсним договір №525 від 04.04.2019 року купівлі-продажу земельної ділянки в с. Струмівка Луцького району розмір 0,1347 га(кадастровий номер 0722884800:03:001:8560), укладений між [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду неявки повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням сесії Підгайцівської сільської ради № 5-3 від 24.06.1999 року задоволено заяву [PERSON] та виділено в користування земельну ділянку з земель державного резерву для ведення городництва площею 0, 15 га по [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.10.2018 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 12/10 від 25.02.2007 року «Про інвентаризацію земельних ділянок» щодо припинення [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0, 14 га у селі Струмівка Луцького району Волинської області (а.с. 4,5). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.10.2018 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 34/23 від 03.08.2018 року яким [PERSON] було передано у власність земельної ділянки в с. Струмівка Луцького району розміром 0,1347 га (кадастровий номер 0722884800:03:001:8560) (а.с. 6,7). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2019 року [PERSON] (продавець) передав [PERSON] (покупцю) земельну ділянку площею 0,1347 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Струмівка Луцького району Волинської області. Земельна ділянка, що є предметом договору купівлі-продажу, належить [PERSON] на підставі Рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 03.08.2018 року за №34/23. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - роз`яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, оскільки рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 03.08.2018 року за №34/23, на підставі якого земельна ділянка належить [PERSON] , визнано недійсним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2019 року, даним рішенням встановлено, що Підгайцівська сільська рада, прийнявши рішення про відчуження спірної земельної ділянки [PERSON] , діяла в порушення вимог закону, так, як залишила поза увагою чинне рішення Підгайцівської сільської ради №5-3 від 24.06.1999 року, згідно з яким право користування спірним майном надано [PERSON] , тому договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним.

Outcome: approved