Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з даного будинку, без надання іншого житлового приміщення та стягнути з нього понесені нею судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрований в будинку з 03.07.2015 року в якості члена сім?ї власника ( співмешканець), оскільки вони на той час проживали спільно як сім?я і набув права користування чужим майном, яке по своїй суті, є сервітутом, проте з січня 2016 року у неї з відповідачем погіршилися відносини, вони повністю припинили сімейні відносини, спільного побуту не мають. Вказує, що незважаючи на відсутність сімейних відносин, відповідач продовжує проживати в належному їй будинку, веде не добропорядний спосіб життя, зловживає спиртним, погрожує їй та сину, влаштовує сварки, обзиває нецензурними словами, внаслідок чого вони не можуть проживати у своєму будинку, комунальних послуг не сплачує, допомоги в утриманні будинку не надає. Добровільно виселитися з будинку відповідач відмовляється,чим створює їй перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.01.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32627103 від 23.01.2015 року. (а.с.-7-9) В даному будинку з 03.07.2015 року зареєстрований співмешканець позивача [PERSON] , [INFO] . (а.с.-10-13,23) У сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . (а.с.-14) Із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , які доводяться позивачу сином та матір?ю відповідно, встановлено, що [PERSON] - це співмешканець позивачки, який з 03.07.2015 року зареєстрований в її будинку, оскільки вони на той час проживали спільно як сім?я. З 2016 року між ними погіршилися відносини і вони не проживають разом як подружжя, не пов?язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства. Разом з тим, відповідач дотепер проживає в належному позивачу будинку, зловживає алкоголем, вчиняє сварки, обзиває позивачку із сином, погрожує їм, внаслідок чого вони не можуть проживати у власному будинок, а змушені проживати у матері в с. Теліжинці Тетіївського району Київської області. Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ч. 1 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч.1 ст. 4 ЦПК України) Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов?язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у житловий будинок в якості члена сім?ї власника житлового будинку і набув права користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивач є власником будинку, а відповідач спільним побутом із нею не пов?язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач у відповідно до ст.ст. 81,83 ЦПК України надав докази на обґрунтування позовних вимог, тому вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2750 грн., то, суд вважає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України,витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Факт надання позивачу [PERSON] професійної правничої допомоги підтверджується: договором про надання правової допомоги від 22.11.2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Порхун О.П. та не завіреною копією квитанції до прибуткового касового ордера від 22.11.2019 року. Однак, надані позивачем документи суд не вважає достатніми доказами, підтверджуючими розмір понесених витрат на правничу допомогу, оскільки відсутній розрахунок цих витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 768,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: partial