Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольній території України та АР Крим, разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову, посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 29.11.2012 р. було розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. Позивач [PERSON] бажає повезти сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини, але не може отримати згоду на такі поїздки у батька дитини, вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, на підставі чого позивачка вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судові засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному сайті «Судова влада Україна». За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.11.2007 року, який було розірвано 29.11.2012 року на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області (а.с. 14). Згідно з копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 13) батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , значаться позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред`явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон, що шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньому [PERSON] , [INFO] , за кордон разом з матір`ю без згоди батька. Судові витрати пов`язані з розглядом справи не стягувати з відповідача, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved