Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Краматорської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, який в ході судового провадження вточнила та просила встановити факт родинних відносин між нею як двоюрідною племінницею [PERSON], яка померла [INFO] року. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями за адресою: [ADDRESS] який складається з: літ. А-1 - житловий будинок, загальною площею 74,5 кв. м, житловою площею - 31,4 кв. м; літера а, а1 - сіни, літера В - сарай, літера п/д - погріб, літера Д - вбиральня, літера К - 1/2ч колодязь, І - замощення, № 1 - огорожа, - які розташовані на земельній ділянці площею - 0,0395 га (395,0 кв. м), функціональне призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Ухвалою суду від 21.11.2016 року справа за вказаним позовом об'єднана з позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною зі спадкодавцем. За заявою представника [PERSON] співвідповідачем залучено Краматорську міську раду. [PERSON] просила ухвалити рішення, яким встановити факт проживання з січня 2010 року по [INFO] року однією родиною її, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 червня 2017 року позов [PERSON] задоволено. Встановлено факт того, що [PERSON], [INFO], доводиться двоюрідною племінницею [PERSON], що померла [INFO] року. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON], що померла [INFO] року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] В позові до Краматорської міської ради відмовлено. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Краматорської міської ради про встановлення факту проживання однією родиною зі спадкодавцем [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 826,80 грн. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові [PERSON] відмовити у повному обсязі, а її позов до [PERSON], Краматорської міської ради про встановлення факту проживання однією родиною задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Дійсно, її місце проживання з 2003 року було зареєстровано за іншою адресою. Однак, згідно із частинами 1 та 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Тому, вважає посилання суду першої інстанції на зазначену норму закону неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що нею була надана суду довідка комітету мікрорайону № 5 Краматорської міської ради про проживання, яка підтверджує ту обставину, що протягом п'яти років вона проживала без реєстрації по [ADDRESS] разом із [PERSON], вела з нею спільне господарство, здійснила її поховання. Вважає даний документ помилково визнаний судом неналежним доказом, через нез'явлення до суду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки судом були допитані інші свідки, що підтвердили даний факт, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Проте, показання даних свідків в оскаржуваному рішенні викладені стисло та суперечливо, а суд безпідставно не прийняті їх до уваги. Також, зазначає, що в судовому засіданні вона була допитана свідком у відповідності до положень ст. 184 ЦПК України, де вказала про те як познайомилась із [PERSON], про обставини спільного проживання, вказала про їх побут, про звички та вподобання померлої, її хвороби, обставини її лікування тощо. Судом взагалі не надано правової оцінки її показанням як свідка, вони викладені як надані стороною, у зв'язку з чим їм не була надана правова оцінка як доказу у справі. Вважає, що вищезазначені показання свідків в сукупності з довідкою про спільне проживання, документами, що підтверджують факт поховання померлої, її свідченнями, наданими в порядку допиту свідка, підтверджують факт її спільного проживання однією родиною з померлою [PERSON] та ведення спільного господарства протягом 5 років до дня її смерті. Щодо свідків заявлених [PERSON] зазначає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є родичами та членами родини [PERSON], тому вважає, що вони заінтересовані в наслідках розгляду справи. До того ж, їх свідчення стосувалися по більшій частині підтвердження факт родинних зв'язків. Стосовно позовних вимог [PERSON], вважає, що на час розгляду справи в суді відпали обставини, що вимагали звернення до суду за встановленням факту родинних відносин через постанову нотаріусу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем були надані документи на підтвердження родинних відносин. Щодо визнання права власності в порядку спадкування на спірний будинок зазначає, що згідно до інформаційної довідки з відповідних державних реєстрів, право власності на зазначений будинок не зареєстровано. Всі інші документи стосовно даного будинку надавались суду виключно в копіях, оригінали не досліджувались, тому визнання права власності на даний будинок є безпідставним. У разі встановлення факту її проживання з померлою [PERSON] однією родиною протягом 5 років, визначає її як спадкоємця четвертої черги, у зв'язку з чим задоволення позовних вимог в частині визнання факту родинних відносин не буде мати юридичного значення [PERSON], а визнання права власності в порядку спадкування суперечитиме закону. Відповідачка та її представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги. Позивачка просила її відхилити та залишити рішення суду без змін. Від Краматорської міської ради надійшла заява розглянути справу за відсутності представника ради. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних з паспорту громадянина України (а. с. 4 - 5) [PERSON] має зареєстроване місце проживання з 14.03.2003 року за адресою: [ADDRESS] Враховуючи те, що в паспорті [PERSON], яка відносить себе до числа спадкоємців четвертої черги, мається відмітка про реєстрацію місця її постійного проживання, яке є іншим від місця реєстрації спадкодавця [PERSON], то вимоги [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем, суд першої інстанції вважав юридично безпідставними. Згідно копії трудової книжки (а. с. 177 - 178) [PERSON] пропрацювала в ЗОШ № 31 м. Краматорська технічним працівником у період з 23.11.1983 року по 30.04.1984 року, тобто п'ять місяців, що, на думку суду, ставить під сумнів доводи [PERSON] про утворення протягом зазначеного відносно незначного часу стійких близьких довірливих відносин між ними. Суд не прийняв до уваги довідки комітету мікрорайону №5 Краматорської міської ради (а. с. 6, 176), в яких зазначено про те, що [PERSON] протягом п'яти років проживала по [ADDRESS] разом з [PERSON], вела з нею спільне господарство, здійснила її поховання, оскільки вона ґрунтується на показанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не були заявлені відповідачем для допиту як свідки та не допитувалися у судовому засіданні з дотриманням процедури, визначеної ЦПК. Оскільки сторони не оспорюють того факту, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] (а. с. 179-180), проте, з огляду на наявність спору між сторонами, вказані довідки суд вважав неналежним доказом. Окрім того, суд виходив з того, що допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що зустрічались з [PERSON] на вулиці, але вдома у неї не були, а [PERSON] бачили виключно за двором, коли остання прибирала на вулиці, а свідок [PERSON] показала, що [PERSON] «доглядала» за спадкодавцем протягом 6 - 7 років, тобто - не підвередили факту постійного проживання. Відповідно до копії договорів про соціальне обслуговування (а. с. 80 - 82, 85 - 91) [PERSON] отримувала безкоштовні соціальні послуги вдома від територіального центру соціального обслуговування Краматорської міської ради з квітня 2011 року до моменту смерті, зокрема: придбання та доставка товарів, медикаментів, виклик лікаря та супровід у поліклініку, прибирання приміщення, оплата комунальних послуг, дрібні ремонтні роботи, обробка присадибної ділянки тощо. Зазначена обставина, на думку суду, спростовує доводи [PERSON] про те, що саме вона проживала з [PERSON] та забезпечувала її догляд. Договору довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] не укладалося, заповіт [PERSON] від 04.12.2014 року на користь [PERSON] був скасований спадкодавцем через чотири місяці після його складання - 27.03.2015 року (а. с. 117 - 118). З огляду викладене, суд відмовив у задоволенні позову [PERSON], яка вважає себе спадкоємицею четвертої черги, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Задовольняючи позов [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, суд виходив з того, що сукупністю досліджених копій актових записів про народження, шлюб, смерть (а. с. 15,19 - 22, 175), (цивільної справи №234/3540/16-ц а. с. 60-62, 68-77, 80-97) та показань допитаних у судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], доведений той факт, що [PERSON], [INFO], доводиться двоюрідною племінницею [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Краматорську. Суд зазначив, що встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати свої спадкові права як спадкоємця п'ятої черги. Згідно актового запису про смерть (цивільна справа №234/3540/16-ц а. с. 94-95) чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] року у м. Краматорську. [PERSON] померла [INFO] року у м. Краматорську, що підтверджується актовим записом про смерть та копією свідоцтва (а. с. 55-56, 130). Після смерті її чоловіка [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтв не видавалося, заповітів не посвідчувалося (а. с. 67-69). Після смерті [PERSON] спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.С. 26.08.2015 року за заявою [PERSON] Згідно копії нотаріальної заяви від 04.12.2015 року мати позивачки - [PERSON] відмовилася від спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 23). 10.02.2016 року нотаріусом отримана заява від [PERSON] про прийняття спадщини. Заяв від інших спадкоємців не надходило, свідоцтва не видавалися. Заповіт посвідчений 04.12.2014 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] був скасований спадкодавцем за заявою від 27.03.2015 року (а. с. 57, 71, 73, 117-118, 120, 142-143). Спірний житловий будинок по [ADDRESS] у м. Краматорську зареєстрований в БТІ на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, що посвідчений нотаріусом Першої Краматорської Державної нотаріальної контори 16.04.1959 року, за [PERSON], що помер [INFO] року, який успадкувала дружина [PERSON], яка пережила свого чоловіка, перебуваючи з ним у шлюбі, була зареєстрована та проживала з ним за однією адресою (а. с. 6-8, 9-10, 11, 43-44). [PERSON], яка на момент смерті [PERSON] проживала окремо (а. с. 24 -25), 26.08.2015 року у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а. с. 71), але постановою від 25.02.2016 року приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Соловйової С.С. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій за відсутністю всіх доказів про родинний зв'язок (а. с. 14). Суд першої інстанції вважав, що з огляду на відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, встановлення факту родинних відносин у судовому порядку, за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] З висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною зі спадкодавцем та задоволення позову [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем можна погодитися, проте колегія суддів не погоджується з рішенням в частині визнання за [PERSON] права власності на спірний житловий будинок, з огляду на таке. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як передбачено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Оскільки заповіт від 04.12.2014 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] був скасований спадкодавцем за заявою від 27.03.2015 року (а. с. 116 -118), тому у даному випадку спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. [PERSON] не змогла пояснити апеляційному суду з яких мотивів спадкодавець скасував заповіт. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно частинам 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивачка в порядку, що визначений частиною 1 ст. 1269 ЦК України, яка відповідно до ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем п'ятої черги за законом, а саме - у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (частини 1 та 2 ст. 1265 ЦК України). На підставі її заяви нотаріусом 26.08.2015 року була заведена спадкова справа (а. с. 13, 57, 71). Також заяву про прийняття спадщини до нотаріуса подала [PERSON], як особа, що має право на спадкування за законом у четверту чергу з тієї підстави, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України) (а. с. 71, 73, 125, 131). Спадкоємці першої, другої та третьої черги, яки би прийняли спадщину, судом не встановлені, що підтверджується довідкою нотаріальної контори від 27.09.2016 року (а. с. 142, 143). Мати [PERSON], що є двоюрідною сестрою померлої, від спадщини відмовилася, подавши у встановлений законом строк відповідну заяву. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Тобто вказана норма визначає перелік підстав створення сім'ї. Перелік цей не є вичерпним. Підставами створення сім'ї є шлюб (ст. 21 СК), кровне споріднення, усиновлення (ст. 207 СК). Також сім'я може створюватися на інших підставах, що не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Так, сімейні відносини можуть виникати між особами на підставі фактичних шлюбних відносин без зареєстрованого шлюбу. [PERSON] не довела, що вона спільно проживала, була пов'язана спільним побутом зі спадкодавцем [PERSON] та мала з нею взаємні права та обов'язки. Тобто - не довела, що її відносини зі спадкодавцем були такими, що могли би свідчити про створення сім'ї з [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Колегія суддів не приймає до уваги довідки про проживання та акт про проживання, що надані [PERSON], оскільки вони не є свідченням створення сім'ї між нею та спадкодавцем. З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем за недоведеністю. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду щодо доведеності факту родинних відносин [PERSON] з [PERSON], враховуючи наступне. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 ст. 58 ЦПК). Суд, оцінивши в сукупності надані позивачкою письмові докази та показання свідків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] є двоюрідною племінницею спадкодавця [PERSON] Дану обставину не заперечувала та не спростувала [PERSON] Такими письмовими доказами є: свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про одруження її матері, свідоцтво про народження матері [PERSON] - [PERSON], свідоцтво про одруження її діда [PERSON], свідоцтво про народження спадкодавця [PERSON]., виписки з метричних книг про народження її діда [PERSON] та матері спадкодавця - [PERSON], які є рідними братом та сестрою (а. с. 15, 19 - 22). Для повного документального підтвердження родинних зв'язків відсутні дані про шлюб матері спадкодавця [PERSON] з [PERSON] та про шлюб самої спадкодавиці з [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідці Краматорського міського відділу РАЦС від 16.05.2017 року відсутні актові записи про шлюб [PERSON] та [PERSON] (а. с. 175). Проте, з трудової книжки спадкодавця вбачається, що вона змінювала прізвище з [PERSON] на [PERSON], а потім на [PERSON] (а. с. 177). Окрім того, факт родинних відносин підтвердили свідки, які є родичами позивача, показання яких, з урахування вказаних письмових доказів, не можна вважати такими, що є неправдивими. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду. Проте, саме з підстав відсутності письмових доказів на підтвердження родинних відносин нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 14). Як зазначено у абзацах другому та третьому п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні права на спадщину саме з тієї обставини, що відсутні докази на підтвердження родинних відносин, а не у зв'язку з відсутністю інших документів, тому вимога про визнання права власності є передчасною, а суд першої інстанції цієї обставини не врахував та помилково ухвалив рішення про задоволення позову в цій частині. Згідно довідці БТІ від 19.02.2016 року та копії договору про відведення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого нотаріусом Першої Краматорської Державної нотаріальної контори 16.04.1959 року, спірний житловий будинок належить чоловіку спадкодавця [PERSON] (а. с. 34-36). Після його смерті спадкова справа не заводилася (а. с. 67-69). Відомості в державному реєстрі прав на спірне нерухоме майно відсутні. (а. с. 44, 45) Відповідачем [PERSON] наданий технічний паспорт на спірний будинок, в БТІ наявна копія договору про відведення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Відповідно до роз'яснень, що викладені в абзацах 2 та 3 пункту 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З 01 січня 2013 року в Україні функціонує нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що запроваджена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно п. 6 ч. 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Як передбачено п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. У даному випадку успадкований будинок не зареєстрований у Державному реєстрі реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а відмова нотаріуса ґрунтується на відсутності доказів родинних зв'язків, тому позивач передчасно звернулася з позовом про визнання права власності на спірне нерухоме майно. Тобто [PERSON] має провести реєстрацію спірного будинку відповідно до вказаних норм законодавства та оформити своє право на спадщину у нотаріальному порядку, а у разі відмови нотаріуса з іншої підстави - звернутися до суду. Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - в частині задоволення позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок скасувати та відмовити у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial