Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невиплачену заробітну плату за період з січня 2011 року по січень 2013 року в сумі 31838,03 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем в трудових відносинах. 15.02.2013 вона була звільнена згідно ст.36 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач невчасно здійснював виплату заробітної плати, відтак просить виплатити їй компенсацію у зв'язку із порушенням строків виплат у розмірі 31838,03 грн. Крім того, діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягала у тому, що вона була поставлена у скрутне матеріальне становище. Внаслідок чого нормальне забезпечення її існування та членів її сім'ї стало неможливе. Постійні переживання, стреси призвели до виникнення в неї тяжкого психологічного стану. Відтак вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути моральну шкоду у вказаному розмірі. У зв'язку із вищенаведеним, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 30 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 04.01.2018. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить такі задовольнити та щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст.34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.07.2007 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а саме 01.07.2007 - прийнята на посаду комірника в кузовному цеху, 12.11.2009 - переведена в пресово-кузовний цех комірником служби інструментального господарства, 01.04.2011 - переведена на відокремлений структурний підрозділ ТОВ «ЛАЗи» на посаду комірника в пресово-кузовний цех; 15.02.2013 - звільнена з роботи за згодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, що стверджується копію трудової книжки, заведеної 23.07.1982 на ім'я позивача. Також встановлено, що відповідач не виплачував позивачу вчасно заборгованість по заробітній платі і не провів з нею повного розрахунку. Оскільки відповідачем, попри неодноразові звернення позивача, не видано відповідної довідки щодо невиплаченої заробітної плати, останньою проведено такий розрахунок згідно наданих управлінням Пенсійного Фонду України індивідуальних відомостей про застраховану особу (облікова картка: [NUMBER]). Таки чином, згідно представленого позивачем розрахунку компенсація за невиплачену їй заробітну плату за період з січня 2011 року по січень 2013 року становить 31838,03 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Даний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки відповідачем жодних доказів щодо неправильного розрахунку не подано. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містить п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, положень Цивільного кодексу та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи те, що дії відповідача по невиплаті заробітної плати в період роботи позивача на підприємстві та не проведення з нею розрахунку при звільненні, поставили позивача в скрутне матеріальне становище, зробили неможливим забезпечення її та членів сім'ї нормального існування, що призвело до виникнення тяжкого психологічного стану [PERSON], а також те, що невиплата відповідачем заробітної плати призвела до моральних страждань останньої, втрати нею нормальних життєвих зв'язків, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя членів її сім'ї, а тому суд оцінює таку шкоду в розмірі 7000 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо позовної вимоги про те, щоб допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, то така задоволенню не підлягає, оскільки статтею 430 ЦПК України передбачено вичерпний перелік справ, у яких суд допускає негайне виконання рішень, серед якого немає справ про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди. Зважаючи на вищевикладені обставини, а також те, що відповідач не навів будь-яких даних щодо спростування заявлених позивачем вимог, не представив суду жодних доказів та не довів відсутності своєї вини у затримці виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. та 1600 грн. На підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 95, 237-1 К3пП України, ст.ст. 27, 33 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: partial