Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 16). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву про визнання позовних вимог, в якій просив розглядати справу без його участі, проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні не заперечував (а.с. 17). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню як такі, що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії і-ВЛ № 245285 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 419751, яка згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області № 1048 від 04.09.2015р. проживає з позивачем (а.с. 6, 7). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, працездатний. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який на даний час працює, але точне місце роботи не відоме, не є пенсіонером чи інвалідом, відсутність інформації про наявність у нього інших осіб, які знаходяться на його утриманні, матеріальне становище позивача і дитини та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці до 6 років з 1 січня 2015 року становить 1032 грн., з 01 вересня 2015 року 1167 грн., однак прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не прийнятним, і тому можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved