Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, позов про розірвання якого знаходиться в провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу ними за спільні кошти придбано: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 1,1042 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим 22.12.2017 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Безбахом Ю.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1230.Право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 22.12.2017 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Безбахом Ю.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231. Право власності на земельну ділянку, площею 0,1042 га для ведення особистого селянського господарства підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 22.12.2017 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Безбахом Ю.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1232. Посилаючись на норми чинного законодавства, що визначають правовий режим спільного сумісного майна подружжя, позивач просила розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частиу за кожним на вищевказане нерухоме майно та залишити вказане майно у спільній частковій власності сторін. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Проніва Н.Р. позовні вимоги своєї довірительки підтримала, посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча був повідомлений про дату та місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма № 303 від 10.03.2021. В матеріалах справи міститься заява відповідача від 11.03.2021 про слухання справи без його участі, де він також зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач з 04 травня 2009 року по даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.2009 (а.с.4). Від шлюбу у сторін по справі народилося троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22.08.2014, серія [NUMBER] від 16.11.2009 та серія [NUMBER] від 29.04.2015, відповідно(а.с.5-7). 22 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Безбахом Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1230, відповідачем придбано житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.12.2017 (а.с.8-9). 22 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Безбахом Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1232, відповідачем придбана земельна ділянка, загальною площею 0,1042 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521483200:01:001:0102, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2017 (а.с.10-11). 22 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Безбахом Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1231, відповідачем придбана земельна ділянка, загальною площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0521483200:01:001:0101, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2017 (а.с.12-13). Вказані договори були укладені, згідно їх змісту, за згодою дружини [PERSON] - [PERSON] . Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення ст.61 СК свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Аналогічне положення закріплене у ст. 325 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. У правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зазначено, що «у ст.60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК. У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Такі правові позиції викладені також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Судом встановлено та сторонами не заперечувались обставини відносно того, що вони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбали для потреб та в інтересах сім`ї вищевказане нерухоме майно, а тому дана нерухомість є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, суд приходить до висновку, що майно, яке набуте подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя, частка кожного з подружжя у такому майні є рівною, оскільки жодна зі сторін не вказувала про існування певної домовленості щодо визначення часток кожного з них, щодо збільшення частки у спільному майні також жодна зі сторін вимоги не заявляла, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволено, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved