Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Підставою для звернення до суду з позовом є необхідність зняття відповідача з реєстраційного обліку в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем в будинку зареєстрований брат позивача - [PERSON] , який з 24.01.2017 там не проживає, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинили. Позивач змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, оформити субсидію, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. На розгляд справи в судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.12.2015 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2015, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.12.2019. Відповідно до довідки, виданої КП «УК «Контакт» від 30 жовтня 2019 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але з 24.01.2017 не проживає брат позивача - [PERSON] . Родинні відносини позивача з відповідачем підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача [NUMBER] від 27.01.1988, копією свідоцтва про народження відповідача [NUMBER] від 26.06.1985, копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 29.08.2009. Факт реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 01.11.2019 № 10-06/5574, виданою відділом надання адміністративних послуг та реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст.6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР право проживання у житловому будинку, який перебуває у приватній власності, належить його власнику, членам його сім`ї, наймачеві та членам його сім`ї. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд встановив, що позивач є власником квартириза адресою: [ADDRESS] . [PERSON] являється повнолітньою особою, договір найму житла між позивачем та відповідачами не укладався. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сім`ї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved