Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 07.10.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглянути справу у її відсутності (а.с.13). Відповідач у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч. 2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.10.1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ТП №038402, виданого 25.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.7). Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №080636, виданого 30.04.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.8). Дитина проживає та зареєстрована з позивачем, що підтверджується довідкою КП ВЖРЕП №16 Житомирської міської ради №214 від 14.03.2017 року (а.с.9). Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.ст.180-184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в разі ненадання допомоги з них за рішенням суду стягуються аліменти у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини, враховуючи те, що малолітня дитина сторін проживає з матірю, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2017 року та до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved