Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2006 року позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є членом її родини і фактично не проживає у цьому будинку з квітня 2006 року. Місце перебування відповідача позивачеві не відоме, зв`язків з ним вона не підтримує, добровільно знятися з реєстрації в будинку належного позивачеві відповідач наміру не має. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги і просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд за згодою позивача на підставі ст. 280-289 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2418 позивачеві належить право на спадковий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З долучених до позову матеріалів вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована позивач [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] ,1993 року народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання у вищевказаному житловому будинку - [PERSON] дійсно зареєстрований у вказаному будинку, але жодного дня в ньому не проживав і на даний час не проживає. Вказаний факт встановлено на підставі пояснень [PERSON] та [PERSON] громадян, які тривалий час мешкають по сусідству з [PERSON] . Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Наявність реєстрації відповідача в будинку за вищезазначеною адресою, який належить позивачеві, порушує право приватної власності і перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своєю власністю. Таким чином, оскільки відповідач більше шести місяців не проживає у житловому будинку позивача без поважних причин, а безпідставне його перебування на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] перешкоджає позивачу у реалізації прав власника житла, тому вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати позивач не бажає стягувати з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved