Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 9 від 14 червня 2013 року та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час шлюбу у них народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 04 липня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на дитину в розмірі 300 гривень щомісячно. Вказуючи, що стягуваних аліментів їй не вистачає для належного забезпечення потреб дитини, позивач просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1200 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав наведених у ньому та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просить справу розглядати без його участі. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано (аркуш справи 9) і від якого вони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 8). Дитина проживає разом із позивачем (аркуш справи 14). Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 04 липня 2013 року у справі № 168/641/13-ц, яке набрало законної сили, вирішено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 300 (триста) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 18 червня 2013 року до досягнення дочкою повноліття (аркуш справи 10). 16 липня 2013 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів (аркуш справи 11). Позивач після одруження в 2016 році змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (аркуш справи 12-13). Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення статей 141, 182, 192 СК України. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у зв`язку з чим, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану чи погіршення матеріального становища отримувача аліментів, на що посилалася позивач звертаючись до суду, може бути підставою для вимоги про збільшення розміру аліментів і суд вважає за можливе та справедливим в даному випадку переглянути розмір стягуваних із відповідача аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді позовів, заявлених із зазначених вище підстав, застосуванню підлягають не тільки положення статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2 статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом враховується, що з моменту стягнення аліментів - з 2013 року, змінилися обставини, які мають суттєве та істотне значення: збільшилися витрати на утримання дитини, на придбання продуктів харчування, відповідного одягу та речей для дитини, та інші життєві потреби, а також змінився прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який на час розгляду справи становить 2218 гривень, що свідчить про недостатність коштів у розмірі 300 гривень на місяць, які стягуються з відповідача, для забезпечення належного утримання дитини. За таких обставин справи, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і на батька, як позивач, так і відповідач є здоровими працездатними особами, сімейний стан позивача змінився, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і збільшення розміру аліментів на дитину, які стягуються відповідно до рішення суду з відповідача в користь позивача, до 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, будучи переконаним в тому, що такий розмір відповідатиме вимогам достатності, справедливості і забезпечить право дитини на належне утримання і гармонійний розвиток. Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, відповідач, реалізувавши передбачене статтею 206 ЦПК України право, визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, то відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України, пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті за подання позову, - 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: approved