Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог Одеської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 10 грудня 1993 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] придбали 51/100 частини квартири за [ADDRESS] , за 2\~000\~000 (два мільйони) карбованців, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 1050 від 10 грудня 1993 року, що зареєстрований у відповідному органі технічної інвентаризації 17 грудня 1993 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 13 липня 2021 року Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] , актовий запис № 511. Відповідно до довідки виданої 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котовою О.В. за № 45/02-14, щодо надання відомостей про склад спадкоємців по спадковій справі, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON] , яка звернулася з заявою про прийняття спадщини. Однак, позивачу було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що правовстановлюючим документом у випадку спадкування [PERSON] є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1050 від 10 грудня 1993 року, який укладений на «Одеській товарній біржі» та не відповідає вимогам законодавства, а саме не посвідчений нотаріусом, [PERSON] має звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1050 від 10 грудня 1993 року дійсним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження по цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання. У судове засідання 14 грудня 2021 року учасники справи не з`явилися. Представником позивача було подано клопотання про слухання справи без участі позивача та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до відповідей з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, щодо місця реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по м. Одесі та Одеській області не зареєстровані, тож повістки про виклик у судове засідання, здійснювалися за адресою вказаною [PERSON] у позовній заяві та шляхом оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 грудня 1993 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] придбали 51/100 частини квартири за [ADDRESS] , за 2\~000\~000 (два мільйони) карбованців, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 1050 від 10 грудня 1993 року, що зареєстрований у відповідному органі технічної інвентаризації 17 грудня 1993 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 13 липня 2021 року Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] , актовий запис № 511. Відповідно до довідки виданої 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котовою О.В. за № 45/02-14, щодо надання відомостей про склад спадкоємців по спадковій справі, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON] , яка звернулася з заявою про прийняття спадщини. Однак, позивачу було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що правовстановлюючим документом у випадку спадкування [PERSON] є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1050 від 10 грудня 1993 року, який укладений на «Одеській товарній біржі» та не відповідає вимогам законодавства, [PERSON] має звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1050 від 10 грудня 1993 року дійсним. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбана на підставі договору купівлі продажу, що зареєстрований на товарній біржі «Одеська товарна біржа» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 1050 від 10 грудня 1993 року. На час укладання договору купівлі продажу діяв Закон України «Про товарні біржі» в редакції від 26 січня 1993 року, відповідно до якого вказаний договір нотаріальному посвідченню не підлягав. Позивач не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 10 грудня 1993 року за № 1050. Спірний договір був підписаний сторонами 10 грудня 1993 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу позивачу не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном як належний співвласник, що порушує його права. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент укладення договору. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved