Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь вартість відновлювального ремонту у розмірі 53153,40 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 650,00 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 538,53 грн. та витрати на правову допомогу 50,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 11 січня 2015 року о 16 годині 20 хвилин відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Леонівській в м. Мерефа Харківського району Харківської області, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», державний реєстраційний номер [NUMBER], що спричинило пошкодження зазначеного автомобіля, власником якого є [PERSON] Постановою Харківського районного суду Харківської області [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №5 від 03 травня 2015 року вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача становить 53153,40 грн. Крім того, позивач сплатив послуги проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 650,00 грн. Таким чином, сума відшкодування збитків складає: 53803,40 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі /а.с. 51/. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав /а.с. 38, 50/. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що 11 січня 2015 року біля 17:00 години [PERSON] в м. Мерефа Харківського району Харківської області на вул. Леонівській, керуючи автомобілем [NUMBER], не врахував дорожню обстановку та не зміг постійно контролювати рух автомобіля, допустив зіткнення з автомобілем «GEELY», державний реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили /а.с. 6, 52/. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «GEELY», державний реєстраційний номер [NUMBER] були завдані механічні пошкодження. Відповідно до заключення експертного автотоварознавчого дослідження № 5 складеного 03 квітня 2015 року розмір завданих матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля GEELY MK CROSS, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова LВ37422S2EL027953, 2014 року випуску, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 11 січня 2015 року, складає 53153,40 грн. /а.с. 7-31/. Заключення експертного автотоварознавчого дослідження № 5 складеного 03 квітня 2015 року проведено Міністерством юстиції України субєктом судово-експертої діяльності [PERSON], що має вищу технічне освіту по спеціальності інженер-механік автомобільного транспорту та кваліфікацію судового експерта по спеціальності 12.2 «Визначення вартості дорожньо транспортних засобів, розмір збитків, нанесеного власнику транспортного засобу», свідоцтво № 409 від 28 березня 2001 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №1198 від 29 березня 2004 року, стаж роботи по спеціальності з 1998 року, що є допустимим доказом на підтвердження вимог позивача. Крім того сам факт спричинення відповідачем механічних ушкоджень автомобілю позивача - [PERSON] не оспорює. Підстав для звільнення від відшкодування шкоди [PERSON] суд не вбачає, оскільки ним не доведено, що шкода заподіяна [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричинена не з його вини. Позивач є власником автомобіля «GEELY MK CROSS», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 5/. Що підтверджує той факт, що на день ушкодження цього автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди 11 січня 2015 року позивач була його власником. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати, повязані з проведенням висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5 складеного 03 квітня 2015 року, які підтверджуються квитанцією №876211 в розмірі 650,00 грн. /а.с. 31-а/. З огляду на наведене, з відповідача підлягають стягненню матеріальні збитки в розмірі 53803,40 грн. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. За змістом ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. За положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем не надано на підтвердження витрат на правову допомогу документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених витрат на правову допомогу слід - відмовити. Що стосується судових витрат з судового збору, то відповідно до квитанції №5902\\з3 від 23 жовтня 2015 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 538,53 грн. /а.с. 2/. Питання про стягнення понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з судового збору в розмірі 538,53 грн.

Outcome: partial