Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 23.04.1988 року. Від сумісного життя дітей не мають. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося: шлюбні відносини припинили своє існування з квітня 2014 року, загальне господарство не ведеться, в сімї виникали сварки з суттєво важливих питань, між ними втрачено почуття поваги та порозуміння. За таких обставин, позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї не можливе. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦСу. В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягала на його задоволенні. На примирення не згодна. Пояснила, що відповідач зловживає спиртними напоями, застосовував до неї фізичну силу. Зазначила, що з відповідачем не проживають з квітня 2014 року, спільне господарство не ведуть. Крім того, вона має іншого чоловіка. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути без його участі. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23 квітня 1988 року у відділі запису актів громадянського стану Новозаводського райвиконкому міста Чернігова, актовий запис №109 (а.с.3). Від сумісного життя дітей не мають. Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що спільне життя подружжя не склалося, збереження шлюбу є неможливим, оскільки сторони не проживають разом, сімя носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що слід розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 23 квітня 1988 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved