Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 вересня 2000 року народила [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 28 листопада 2000 року зроблено відповідний запис № 1804, що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.11.2000 року (серія І-ЕГ № 069209). В свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько» вказано [PERSON]. Запис про батька дитини у Книзі записів актів громадянського стану про народження, відповідно до ст. 135 СК України, було проведено за заявою позивача за її прізвищем, а імя та по батькові сина за вказівкою матері. Відповідач, який є фізіологічним батьком дитини жодного разу не намагався зустрітися із сином, уникаючи спілкування з ним та не визнаючи свого батьківства, хоча позивач неодноразово заявляла про те, що у нього є син. Позивач вказує, що син [PERSON] хоче мати батька, який би дбава про нього, спілкувався з ним для його нормального самоусвідомлення. Враховуючи викладене, просила визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач подала заяву, якою підтримала позовні вимоги з вище зазначених підстав, просила позов задовольнити і розгляд справи проводити в її відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Судом визнано за можливе справу розглядати у відсутності відповідача та його представника по наявних матеріалах, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вказано, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у\~ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у\~ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. А тому, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми\~КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. \~\~\~\~\~ Статтею 53 КпШС України\~визначено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна\~\~(піклувальника)\~\~дитини,\~\~особи,\~\~на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги\~\~спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання\~\~ними\~\~дитини,\~\~або\~\~докази,\~\~що\~\~з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] 14 вересня 2000 року народила [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 28 листопада 2000 року зроблено відповідний запис № 1804, що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.11.2000 року (серія І-ЕГ № 069209). В свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько» вказано [PERSON] (а.с. 8). Запис про батька дитини у Книзі записів актів громадянського стану про народження, відповідно до ст. 135 СК України, було проведено за заявою позивача за її прізвищем, а імя та по батькові сина за вказівкою матері. Відповідач [PERSON], який, за словами [PERSON], є фізіологічним батьком дитини жодного разу не намагався зустрітися із сином, уникаючи спілкування з ним та не визнаючи свого батьківства, хоча позивач неодноразово заявляла про те, що у нього є син. Згідно п.5\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року\~\~спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пленум Верховного Суду України від 12.06.1998 року в п. 13 своєї постанови № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», який був чинний до 15 травня 2006 року розяснив, що спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матірю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України, в ст. 57 якого вказано, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Причому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1\~ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте, позивач вказує, що вони зустрічались та проживали разом протягом одного року під час навчанні у вузі. В підтвердження своїх слів, надала копії фотографій (а.с. 74-75), копії заяви [PERSON] від 18.12.1999 року про дострокову здачу сесії у звязку з одруженням (в січні) (а.с. 77), копією повідомлення РАГСу про урочистої реєстрації шлюбу, яка мала відбутись 28 січня 2000 року (а.с. 76). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20.07.2016 року по справі призначено судово-генетичну експертизу. Проте у звязку із неодноразовими неявками [PERSON] на відбори зразків крові експертиза проведена не була (а.с. 51). У відповідності до ч. 1\~ст. 146 ЦПК України\~у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки експертиза призначалася з метою встановити чи є [PERSON] батьком народженого 14.09.2000 року [PERSON] сина [PERSON], а відповідач ухилявся від участі в експертизі, то у відповідності з вище наведеною правовою нормою суд, розцінює ухилення відповідача від участі в проведенні судової генетичної експертизи як підставу визнання факту, для зясування якого експертиза була призначена. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, доведені і підлягають задоволенню.

Outcome: approved