Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляд на життя, з приводу чого між ними виникали непорозуміння та сварки, які призвели до того, що протягом останніх семи місяців вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин. Вважає, що їх шлюб носить формальний характер, їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Окрім цього, зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO], котрий проживає разом з нею та на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги. Зважаючи на важке майнове становище та неможливістю одній утримувати дитину просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення нею повноліття. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила термін на примирення не надавати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 05.09.2014 року та 26.09.2014 року на адресу відповідача [PERSON] були надіслані судові повістки рекомендованими листами з повідомленням, які 16.09.2014 року та 04.10.2014 року повернулися на адресу суду з відміткою причини повернення «за закінчення терміну зберігання». Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, повторно у судове засідання не з'явився, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 23.11.2011 року, від якого мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження дитини. В судовому засіданні встановлено, що сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально, позивачка і відповідач спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають через те, що відносини між ними загострились внаслідок взаємних звинувачень і небажання сторін проживати разом у шлюбі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що вимога позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, примирення між сторонами неможливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а ч. 3 ст. 181 цього Кодексу передбачено, що кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Таким чином, на відповідача покладений обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, які мають істотне значення. Будь-які докази на підтвердження поганого стану здоров'я відповідача, його низького матеріального становища чи наявності у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім'ї у матеріалах справи відсутні і таких у судовому засіданні не здобуто. З огляду на вказане вище та враховуючи обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне та можливе стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 18.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved