Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 96 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, через що в сім`ї виникали непоодинокі сварки. З листопада 2020 року шлюбні відносини припинені, а позивач разом з дітьми переїхала на нове місце проживання. Наразі між подружжям неприязні стосунки, а тому збереження сім`ї неможливе. Спір про майно, що є спільною сумісною власністю, відсутній. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2020 року, справу передано на розгляд судді Ковальчук Т.А. Ухвалою судді від 21 грудня 2020 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторони в судове засідання з`явились. Позивач наполягала на своїх позовних вимогах. Відповідач проти позову заперечував. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року сторонам надано термін для примирення строком на шість місяців. Наступний розгляд справи призначено на 05 травня 2021 року. Оскільки, 05 травня 2021 року суддя Ковальчук Т.А., якій передано на розгляд зазначену справу, перебувала в черговій відпустці, розгляд справи перенесено на 24 травня 2021 року. У судове засідання позивач з`явилась, надала заяву про підтримання позову та просила суд розглядати справу без її участі та без фіксації технічними засобами. (а.с.29). Відповідач у судове засідання з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі та без фіксації технічними засобами. (а.с.30). Таким, чином у підготовчому судовому засіданні 24 травня 2021 року було встановлено, що сторони не примирилися та бажають розлучитися. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 05 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис № 96 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Олександрівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 05) та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане викоанвчим комітетом Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 01). (а.с.6,7). Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки та починаючи з листопада 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище [PERSON] . Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 2 ст.104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Не дивлячись на тривале окреме проживання, часу знаходження позову в суді, а також вжитих судом заходів щодо примирення подружжя, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини сторін припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, тому вимога позивача надалі іменуватися цим прізвищем відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved