Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 10.09.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області (актовий запис №92), мотивуючи свої вимоги тим, що під час спільного подружнього життя народився син [PERSON], [INFO], однак, спільне життя із відповідачем не склалося, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, і шлюбні відносини припинені. Вона не бажає примирення. На підставі вищевказаного, просить розірвати шлюб. У підготовче засідання позивач не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та просить задовольнити. Ухвалою суду від 18.09.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із призначенням підготовчого засідання. З урахуванням того, що до розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом постановлено ухвалу про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у справі з підстав визнання відповідачем позову, і прийняття такого визнання судом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10.09.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області (актовий запис №92), про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 10.09.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області (а.с. 3). Як вбачається із Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.03.2014 р. виконавчим комітетом Крупецької сільської ради Радивилівського району, Рівненської області, 21.02.2014 року народився [PERSON] його батьками вказані: батько - [PERSON], а мати - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування у шлюбі, вважаючи за необхідне розірвати шлюб, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сім'я фактично розпалася, подружжя спільного господарства не веде, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд зазначає, що у своїй заяві від 14.12.2018 року позивач просить суд судові витрати залишити за собою. Зважаючи на норми ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд залишає за позивачем, понесені ним судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved