Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Донецьк, Будьоновський район. В заяві зазначила, що вона є донькою померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Донецьк, Будьоновський район. Подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини не має можливості, оскільки свідоцтво про смерть спадкодавця видане Будьоновським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР від 13.10.2020, серії [NUMBER] . Заявниця просить суд встановити факт смерті [PERSON] , з метою прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Заявниця, [PERSON] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 02.07.1972 Ленінським ЗАГС, а/з 630. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Донецьку, Будьоновський район, підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Будьоновським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, актовий запис про смерть №977. Тобто свідоцтво видано органами РАЦС, які діють на тимчасово непідконтрольній території України. Також, факт смерті [PERSON] підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №4535 від 13.10.2020. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, свідоцтво про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] , є недійсним на території України. Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. [PERSON] помер на території Донецької області м. Донецьк, Будьоновський район в той час, коли ця територія є тимчасово окупованою. Виходячи з викладеного, оцінивши докази з врахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності з огляду на міжнародну практику, суд вважає заявлені заявницею вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved