Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Радивилівського районного суду від 28.09.2008 року з [PERSON] стягуються аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 200 гривень щомісячно. На даний час розмір аліментів на утримання дочки, який був визначений за рішенням суду, є недостатнім в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Відповідач інших утриманців не має. Вважає, що матеріальний стан та здоров`я дозволяють відповідачу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 2000 гривень щомісячно. Ухвалою судді від 21.08.2020 р. вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачці термін для усунення недоліків. 01.09.2020 року у встановлений судом строк, позивачкою до суду подано клопотання про усунення недоліків, яким у повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви. 02.09.2020 р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Подав заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає частково, просить суд врахувати, що він офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, а тому сплачувати аліменти у встановленому позивачем розмірі немає можливості. Не заперечує проти збільшення розміру аліментів на утримання дочки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян. Просить розгляд справи проводити у його відсутності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задоволити у повному обсязі. Пояснила, що вона втратила працездатність, не має можливості працювати, оскільки має встановлену ІІ групу інвалідності, що ставить ї у скрутне матеріальне становище. Відповідач на утриманні інших непрацездатних осіб немає, фізично здоровий, періодично їздить на заробітки та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 26.02.2009 року (а.с.6). Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.07.2007 (а.с.5). Згідно довідки Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 23.04.2019 р. №392 (а.с.7), неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю - [PERSON] . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 29.09.2008 р. у справі №2-495/2008 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2008 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15-16). Після укладення шлюбу з [PERSON] . 30.04.2009 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 30.04.2009 року (а.с.17) [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання та призначено пенсію (пенсійне свідоцтво № [NUMBER] ) (а.с.19) Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи системний аналіз норм чинного законодавства, суд вважає, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Судом встановлено, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів за рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 29.09.2008 у справі № 2-495/2008 є недостатнім для утримання неповнолітньої дочки сторін - [PERSON] , оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері та ставить її у скрутне матеріальне становище. При цьому суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку, зі слів позивачки має нестабільний дохід, періодично їздить на заробітки, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, відповідач не спростував даних обставин у встановленому процесуальним законом порядку, та зважаючи на збільшення потреб дитини у матеріальному утриманні, збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає необхідним і достатнім збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в твердій грошові сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку . Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved