Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, та про витребування майна з чужого незаконного володіння. При цьому, [PERSON] просить : -визнати об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] наступне нерухоме майно : квартиру [ADDRESS], вартістю 2000000,00 грн., оформлену на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2007 р. за р. № 1627; нежиле приміщення № 1 площею 154,3 кв.м. у будинку [ADDRESS], вартістю 2000000,00 грн., оформлене на ім'я [PERSON]; машиномісце (гараж) [ADDRESS] вартістю 480000,00 грн., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.09.2009 р.; машиномісце (гараж) [ADDRESS] вартістю 480000,00 грн., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.09.2009 р.; нежиле приміщення № 27 - магазин непродовольчих товарів за адресою : [ADDRESS], вартістю 640000,00 грн., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2009 р. за р. № 2262; нежиле приміщення [ADDRESS], вартістю 640000,00 грн. , оформлене на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2009 р. за р. № 1906; -визнати недійсним договір дарування нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 154,3 кв.м., що знаходяться у будинку [ADDRESS], укладений 20.06.2014 р. між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 757; -визнати недійсним договір дарування машиномісця [ADDRESS], укладений 03.06.2014 р. між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 648; -визнати недійсним договір дарування машиномісця [ADDRESS], укладений 03.06.2014 р. між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 647; -визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення № 183 загальною площею 56,8 кв.м., що розташоване за адресою : [ADDRESS], укладений 03.06.2014 р. між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 649; -визнати недійсним договір дарування приміщення № 27 - магазин, загальною площею 53,9 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS], укладений 23.07.2014 р. між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 913; -визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 29.07.2014 р. між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 942; -визнати недійним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 27 - магазин, загальною площею 53,9 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS], укладений 30.11.2015 р. між [PERSON] і [PERSON]; -виділити у власність [PERSON] 2/3 ч. нерухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме : квартиру [ADDRESS], машиномісце [ADDRESS]; нежитлове приміщення № 27 - магазин, загальною площею 53,9 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS]; та нежитлове приміщення № 183 загальною площею 56,8 кв.м., що розташоване за адресою : [ADDRESS]; -виділити у власність [PERSON] 1/3 ч. майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме : машиномісце [ADDRESS]; та нежитлове приміщення № 1 загальною площею 154,3 кв.м., що знаходяться у будинку [ADDRESS]; -витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] нежитлове приміщення № 27 - магазин, загальною площею 53,9 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS] (т.1 а.с. 3-5, 42-44, 158-160; т.2 а.с. 42-45; т.4 а.с. 47-51; т.5 а.с. 102-106). В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що, по-перше, під час шлюбу з відповідачем [PERSON] ними було придбане вищевказане нерухоме майно, а також квартира [ADDRESS], яку відповідач подарував їй за договором дарування від 18.11.2011 р., та яку вона згодом відчужила на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу від 29.07.2013 р. за р. № 922; по-друге, відповідач [PERSON], без її відома та згоди, відчужив нежитлові приміщення за адресою : [ADDRESS] за згаданими договорами дарування, а кошти від їх продажу привласнив собі, тому оспорювані договори дарування підлягають визнанню недійсними; і, по-третє, в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за рішенням Приморського районного суду м. Одеси щодо сплати аліментів, станом на 01.04.2014 р. заборгованість відповідача по аліментах склала 25354,73 грн. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення. При цьому, [PERSON] просить : -визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 18.11.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М.; -визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; -витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON]; -виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]; -вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; -поділити квартиру [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках та визнати за кожним з них право власності на ? ч. цієї квартири (т.1 а.с. 23-24, 192-197; т.2 а.с. 86-87). В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] вказує, що піч час укладення оспорюваного договору дарування квартири [ADDRESS] від 18.11.2011 р. його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі, оскільки в силу свого психічного стану він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, отже цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, а відчужена за цим договором спірна квартира підлягає витребуванню у [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України. Відповідач [PERSON] також пред'явила зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : приватний нотаріус Марченко А.М., приватний нотаріус Микитченко О.В., про визнання добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] (т.2 а.с. 65-67). В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] вказує, що згадану квартиру придбала у [PERSON] на законних підставах, з дотриманням порядку та форми укладання договору купівлі-продажу. Під час судового розгляду справи представник [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримав позов своєї довірительки, не визнав зустрічний позов [PERSON] та визнав зустрічний позов [PERSON]; представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] не визнав позов [PERSON], не визнав зустрічний позов [PERSON] і підтримав зустрічний позов [PERSON]; а [PERSON] та [PERSON] просили застосувати до зустрічних позовних вимог [PERSON] строки позовної давності, про що подали адресовані суду свої письмові заяви, які приєднані судом до матеріалів справи (т.2 а.с. 85, 88-89). В подальшому представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON], відповідач [PERSON] і приватні нотаріуси Марченко А.М. та [PERSON] просили розглянути справу без їх участі, про що подали адресовані суду свої письмові заяви, які приєднані судом до матеріалів справи. Надіслана судом судова повістка відповідачу [PERSON] була повернута судові разом з актом кур'єра ТОВ «Двадцять п'ять годин» [PERSON] від 20.12.2017 р. про те, що [PERSON] відмовилася від отримання судової повістки, а відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася від одержати судову повістку, вважається повідомленою. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] і зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 17.09.2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, та від цього шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 9). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2012 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2013 р. визначено місце проживання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] (т.2 а.с. 47). Під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане наступне нерухоме майно : -квартира [ADDRESS], загальною площею 189,9 кв.м., житловою площею 105,9 кв.м., оформлена на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2007 р. за р. № 1627; -квартира № 268, загальною площею 393,8 кв.м., житловою площею 205,3 кв.м., в будинку [ADDRESS], оформлена на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.2009 р.; -нежитлові приміщення цокольного поверху площею 154,3 кв.м. у будинку [ADDRESS], оформлені на ім'я [PERSON]; -машиномісце [ADDRESS], площею 17,9 кв.м., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.09.2009 р.; -машиномісце [ADDRESS], площею 17,9 кв.м., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.09.2009 р.; -нежиле приміщення № 27-магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS], загальною площею 53,9 кв.м., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2009 р. за р. № 2262; -нежиле приміщення [ADDRESS], площею 56,8 кв.м., оформлене на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2009 р. за р. № 1906 (т.3 а.с. 223-228). Позивач [PERSON] вказує, що вартість квартири [ADDRESS] становить 2000000,00 грн., вартість нежитлових приміщень цокольного поверху площею 154,3 кв.м. у будинку [ADDRESS] становить 2000000,00 грн., вартість машиномісць [ADDRESS] становить по 480000,00 грн. за кожне, вартість нежилого приміщення № 27-магазин непродовольчих товарів за адресою : [ADDRESS] та вартість нежилого приміщення [ADDRESS] складає по 640000,00 грн. за кожне, а відповідачі не заперечували проти цих доводів позивача та не надали суду доказів, що вартість вказаного нерухомого майна є іншою. На підставі договору дарування від 18.11.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON], яка згодом відчужила цю квартиру на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Микитченко О.В. за р. № 922 (т.1 а.с. 142-143, 243; т.2 а.с. 5). При цьому, як вбачається з вказаного договору купівлі-продажу від 29.07.2013 р. за р. № 922, вартість квартири [ADDRESS], згідно з звітом ТОВ «Агентства експертної оцінки» від 15.04.2013 р. становить 2345131,00 грн. (т.2 а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спальної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, спільна сумісна власність на майно, придбане у шлюбі, презумується. Водночас суд бере до уваги, що на підтвердження своїх доводів стосовно того, що вищевказане нерухоме майно є особистою власністю відповідача [PERSON], хоча і придбане ним в період шлюбу з [PERSON], представник [PERSON] не надав суду будь-яких доказів. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 23 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з актом комплексної амбулаторної психолого-психіатричної експертизи КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» від 26.03.2014 р. № 142 [PERSON] абсолютно не міг розуміти значення своїх дій і абсолютно не міг керувати ними у момент укладення 18.11.2011 року між ним та [PERSON] договору дарування квартири [ADDRESS], оскільки страждав хронічним стійким психічним розладом у формі рекурентної (періодичної) шизофренії, шизоефективний варіант, змішаний (біполярний) ефективний тип зі здатністю вживати наркотичні засоби (марихуана), що абсолютно виключає здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій і керувати ними (т.3 а.с. 2-17). 21 червня 2012 року КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» проведено комісійну стаціонарну судову психіатричну експертизу № 96, у якій зроблено висновок, що [PERSON] на час проведення експертизи страждав хронічним психотичним розладом у вигляді рецидуального психотичного розладу зі стійким когнітивними розладами та зі збільшуваним дефектом в емоційній сфері, у зв'язку з чим не міг правильно усвідомлювати обставини, що мали значення у справі, та давати правильні покази, а також брати участь у слідчих діях та судовому слідстві. На момент вчинення інкримінованого [PERSON] діяння - 20.04.2012 року (за ч. 2 ст. 342 КК України - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов'язків щодо охорони громадського порядку; за ч. 1 ст. 345 КК України - погроза вбивством та насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв'язку з виконанням цим працівником службових обов'язків) він також страждав хронічним психотичним розладом - рецидуальним психотичним розладом, особливо з когнітивними розладами та зі збільшуваним дефектом в емоційній сфері, у зв'язку з чим не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом потребував примусового застосування засобів медичного характеру - госпіталізації у психіатричну лікарню з загальним наглядом (т. 1 а.с. 208-217). Згідно з актом амбулаторної судової експертизи КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» від 04.12.2013 р. № 646 [PERSON], абсолютно не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними у момент укладення договору поруки від 19.05.2008 р. № 40/5.1-П.08, згідно з яким він взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед ПАТ «Родовід Банк» за своєчасне та повне виконання зобов'язань ТОВ «РВ Лізинг» за кредитним договором від 19.05.2008 р. № 4015-КЛТ-08, та у момент укладення договору іпотеки від 19.05.2008 р. № 40/05-3-08, згідно з яким він передав в іпотеку ПАТ «Родовід Банк» квартиру [ADDRESS], а також у момент укладення договору іпотеки від 15.01.2010 р. № 40/05-3-08, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевіріною А.О. за р. № 81, згідно з яким він передав в іпотеку ПАТ «Родовід Банк» нежитлові приміщення [ADDRESS], у зв'язку з тим, що актуальний психічний стан [PERSON] у момент правочину визначався хронічним стійким розладом у формі рекурентної шизофренії, шизоефективний варіант, змішаний (біполярний) тип зі схильністю до вживання наркотичних засобів (марихуана). Встановлено, що [PERSON] на даний час страждає стійким психічним розладом у формі рекурентної шизофренії, шизоефективний варіант, змішаний (біполярний) тип зі схильністю до вживання наркотичних засобів (марихуана), та за своїм станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с. 167-183). В судовому засіданні представник [PERSON] пояснив суду, що питання щодо обсягу дієздатності [PERSON] у судовому порядку не вирішувалося. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Таким чином, оспорюваний [PERSON] договір дарування квартири [ADDRESS] від 18.11.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., підлягає визнанню в судовому порядку недійсним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині витребування квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON], виселення [PERSON] з цієї квартири та вселення [PERSON] до цієї квартири підлягають задоволенню. Решта частина позовних вимог [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, стосовно питання чи є квартира [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, спір відсутній; по-друге, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], тому у разі його волевиявлення на поділ цієї квартири між ним та [PERSON], у [PERSON] відсутні будь-які перешкоди зробити це у передбачений законом спосіб; по-друге, [PERSON] не заявляла у даній справі позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на ? ч. цієї квартири, а суд не наділений законом повноважень примусити особу мати у власності майно, якщо особа цього не бажає; і, по-третє, [PERSON] є власником згаданої квартири на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 22.09.2009 р., яке станом на дату судового розгляду даної справи у встановленому законом порядку не визнано недійсним та/або не скасоване і не оспорюється, отже у даному випадку належним способом захисту права власності [PERSON] є повернення цієї квартири у його власність. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню. При цьому, суд бере до уваги роз'яснення, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме, що пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Також судом установлено, що в подальшому [PERSON] відчужив на користь [PERSON] наступне нерухоме майно : -нежитлові приміщення цокольного поверху загальною площею 154,3 кв.м., що знаходяться у будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування від 20.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 757; -машиномісце [ADDRESS], на підставі договору дарування від 03.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 648; -машиномісце [ADDRESS], на підставі договору дарування від 03.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 647; -нежитлове приміщення № 183 загальною площею 56,8 кв.м., що розташоване за адресою : [ADDRESS], на підставі договору дарування від 03.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 649; -нежитлове приміщення № 27 - магазин непродовольчих товарів, загальною площею 53,9 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS], на підставі договору дарування від 23.07.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 913; -та квартиру [ADDRESS], на підставі договору дарування від 29.07.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. за р. № 942 (т.3 а.с. 223-228, т.4 а.с. 133-136). В свою чергу, [PERSON] відчужив на користь [PERSON] нежитлове приміщення № 27 - магазин, загальною площею 53,9 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS], на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 30.11.2015 р. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-3058цс16 стосовно того, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуження спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах місії майна. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Представник відповідача [PERSON] стверджував, що останній, укладаючи оспорювані договори дарування спірного нерухомого майна, був впевнений в тому, що це майно є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], а позивач [PERSON] не надала суду доказів, які б спростовували ці доводи представника [PERSON] Крім того, суд враховує, що позивач [PERSON] не є стороною за оспорюваним договором купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] від 30.11.2015 р., отже їй не належить право вимагати визнання цього договору недійсним. Таким чином, [PERSON] невірно обрано спосіб захисту свого права. На підставі викладеного і

Outcome: partial