Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить змінити розмір аліментів, які стягуються на її користь з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Радивилівського районного суду від 13 січня 2001 року з [PERSON] стягуються аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 300 гривень щомісячно. На даний час розмір аліментів на утримання дитини, який був визначений за рішенням суду, є недостатнім в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Відповідач інших утриманців не має. Вважає, що матеріальний стан та здоров`я дозволяють відповідачу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 18 січня 2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 03.03.2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, та стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини доходу щомісячно. Подану заяву обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, уклав контракт та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] (м.Київ). У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2010 р. у справі №2-61/2010 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно починаючи з 20.11.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду Радивилівським районним судом видано виконавчий лист. (а.с.5). Довідкою №5060 від 20.04.2021 року виданою Радивилівським районним відділом ДВС підтверджується, що згідно з виконавчим листом №2-61/2010, який видано Радивилівським районним судом, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 300 гривень щомісячно, стягнення проводиться бухгалтерією військової частини [NUMBER] (м.Київ) (а.с.33) Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 150 СК України\~обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення\~\~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування\~\~її до самостійного життя. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Поряд з цим, частиною першою\~ст. 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3\~ст.181 СК України).\~ Стаття 192 СК\~України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема частиною другою\~ст.182 СК України. Як встановлено судом, позивач має дохід у вигляді заробітної плати. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Вирішуючи спір, суд приходить до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, та враховуючи положення законодавства щодо визначення розміру аліментів виходячи з отримуваного доходу платника аліментів, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів позивача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6\~ст.141 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, позивачку звільнено від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн, (виходячи із ставки судового збору на час подання позову до суду) підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.\~180, 181,\~182,\~183,\~192 СК України,

Outcome: approved