Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати капітальний гараж, добудований, але не зданий в експлуатацію, розташований на території гаражного колективу «Орбіта» в м.Бердянськ по вул..Морозова, 29-а, та якому присвоєний номер 181, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1971 року. В 1993 році відповідач зі згоди членів сімї став членом гаражного колективу «Орбіта». Протягом 1993-96 р.р. побудовано капітальний гараж, якому присвоєний номер 181. Шлюб розірвано 25 грудня 2006 року. Гараж будувався в період шлюбу, на його будівництво витрачено спільні кошти подружжя. Позивач в судове засідання надала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності, на допиті свідків не наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 9-11, 22-24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та на час будівництва гаражу, майно, що придбане подружжям підчас шлюбу, є їхньою загальною спільною власністю. Майно, що належало кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. В разі розділу майна, що є загальною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.ст. 20, 57, 60, 61, 68, 70, 71 Сімейного кодексу України, який діє на час розгляду справи, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Пунктами 22 та 25 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02 жовтня 1971 року (актовий запис від 02.10.71 р. № 893). Шлюб розірвано 15 лютого 2007 року (актовий запис від 15.02.07 р. № 56). Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17 жовтня 1995 року № 589 надано дозвіл [PERSON] на розміщення капітального гаража на земельній ділянці у м.Бердянськ по вул..Морозова, 29-а. Згідно довідки Гаражного колективу «Орбіта» від 03 липня 2013 року № 15 капітальний гараж № 181 зареєстрований за [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту на гараж по вул. Морозова, 29-а в м.Бердянськ гараж та підвал під ним побудовано в 1996 році. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 110/08-16, складеному 26 серпня 2016 року судовим експертом [PERSON], гараж № 181 знаходиться в блоці гаражів, має бокові спільні розподільчі стіни з суміжними гаражами. Ступінь будівельної готовності капітального гаражу № 181, не зданого в експлуатаціюЮ розташованого по вул..Морозова, 29-а в м.Бердянськ в каражному колективі «Орбіта» становить 100%. Обїєкт готовий до експлуатації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки придбане за час шлюбу. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved