Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що починаючи з грудня 2017 року, [PERSON] почала зустрічатися з [PERSON] , а в березні 2018 р., коли вони дізнались про вагітність позивачки спільно вирішили, що будуть проживати у батьків відповідача за адресою [ADDRESS] . Спільно з відповідачем та його батьками [PERSON] та [PERSON] позивачка та відповідач домовились за проведення весілля, а 27.05.2018 р. у сторін відбулися заручини. Після цієї події, за спільною добровільною згодою [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявою до Рівненського міського відділу РАЦС про призначення реєстрації шлюбу, де відповідно було визначено дату реєстрацію на 14.07.2018 р. Таким чином, починаючи з березня по 02 липня 2018 року позивачка проживала спільно з відповідачем однією сім`єю очікуючи реєстрації шлюбу. Але, в червні 2018 року взаємовідносини між позивачкою та відповідачем раптово погіршились. На ґрунті побутових непорозумінь та розбіжностей в поглядах на подальше наше життя, шлюб та сім`ю між нами почалися суперечки, образи. Відповідач почав висловлювати недовіру до позивачки та відповідно схилявся до невизнання свого батьківства щодо майбутньої дитини. У зв`язку з такими нестерпними умовами, що склалися між сторонами, позивачка змушена була залишити місце спільного проживання і переселитися до гуртожитку Київського університету права в м. Рівне, де проживала до серпня 2018 року, тобто до декретної відпустки. В подальшому [PERSON] проживала у батьків в м. Сарни. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] і при реєстрації народження намагалась погодити батьківство із фактичним батьком дитини [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач не визнавав свого батьківства, то реєстрації народження доньки відомості про батька були зазначені за вказівкою позивачки відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Отже батьком народженої дити записано [PERSON] , тобто батька позивачки. На даний час, малолітня донька [PERSON] проживає спільно з позивачкою і перебуває повному її утриманні. Місцем реєстрації сім`ї позивачки є [ADDRESS] , але фактично проживають в [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач не визнає свого батьківства, то відповідно відмовляється приймати участь в будь-якому утриманні доньки, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка в даний час не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, і їй самій важко утримувати дитину. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Позивач [PERSON] , у встановлений судом в ухвалі строк подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він дійсно спільно проживав з позивачкою з березня 2018 року, і мали близькі стосунки та намір одружитися. Однак розірвання стосунків між ними та скасування запланованого весілля відбулося з вини позивачки, яка повідомила йому, що він не є батьком її дитини, та як до зустрічі із ним позивачка мала близькі стосунки із іншим чоловіком. А, виходячи із того, що ще до народження дитини позивачка заперечувала батьківство відповідача, [PERSON] , дійсно має сумніви у тому, що є батьком дитини позивачки, і вважає, оскільки посилання позивачки на спільне проживання, відповідно до положень сімейного законодавства не є доказом його батьківства. А про проведення генетичної експертизи про встановлення його батьківства, позивачка взагалі до нього ніколи не зверталася. Щодо стягнення аліментів на дитину, то він не заперечує проти їх сплати у разі встановлення його батьківства. А щодо утримання позивачки, то і у разі встановлення його батьківства щодо дитини, права на утримання позивачка не має, так як шлюб між сторонами не був зареєстрований, а право на утримання відповідно до ст. 84 СК України має лише дружина, такого статусу позивачка не має. Також відповідач вважає, що доводи позивачки про його ухилення від утримання дитини є передчасними, так як він не є батьком дитини, тому таких обов`язків не має. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року по даній справі було призначено судово-генетичну експертизу. Дану експертизу не було проведено через те, що відповідач не з`явився для відбору зразків. Ухвалою суду від 30 липня 2019 року по даній справі було призначено повторну судово-генетичну експертизу. 05.12.2019 року відповідачем було надано до суду додатковий відзив. Даний відзив суд не бере до уваги оскільки був поданий поза межами строку встановленому в ухвалі суду про відкриття провадження, а про продовження процесуального строку відповідач клопотань не заявляв. 11.12.2019 року позивачкою було надано до суду відповідь на відзив. Дану відповідь на відзив суд не бере до уваги оскільки вона подана поза межами строку встановленими в ухвалі суду про відкриття провадження, а про продовження процесуального строку позивачка та її представник клопотань не заявляли. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. Також 11.12.2019 року надали суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат, яку також просили задовольнити та стягнути дані витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] , про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 11.12.2019 року повідомлений судом належним чином в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Так, судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звертались із заявою до Рівненського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області про призначення реєстрації шлюбу, де відповідно було визначено дату реєстрацію на 14.07.2018 р. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження яке видано Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Рівненській області, серії [NUMBER] від 30.10.2018 року, актовий запис № 563 Згідно висновку молекулярно-генетичного дослідження № 103-291-2019 від 17.10.2019 року, складеного спеціалістам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз, яким біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] [INFO] , практично доведено та складає 99,99 %. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши належність та допустимість кожного дрказу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині визнання батьківства, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач є дійсно біологічним батьком дитини. Також в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося відповідачем по справі, що дитина на даний час проживає разом з матір`ю та перебуває на повному утриманні [PERSON] . Із витягу з наказу №165 о/с від 07.03.2019 року, який виданий начальником ВКЗ УПП в Рівненській області ДПП вбачається, що [PERSON] дійсно перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.91 Сімейного кодексу України дружина Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. ст.12,81 кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв`язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік та офіційно працевлаштований. Інших дітей на утриманні не має. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини та дружини, можливостей відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку. При цьому, згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом встановлено, що позивачкою, були понесені витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду, зокрема витрати пов`язаніз залученням експерта для проведення молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 6620 грн., 70 коп., що підтверджується наданими позивачкою копіями рахунку-фактури та квитанції. Витрати на проїзд до місця призначення (відрядження) і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування. Витрати, понесені позивачкою [PERSON] , пов`язаних з переїздом, а саме: на придбання квитків, що пов`язано з явкою до експертної установи по даній цивільній справі, що підтверджується наданими позивачкою копіями квитків на автобус підлягають стягненню з відповідача в сумі 3000 гривень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про визнання батьківства та стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. А також оскільки в позові міститься одна вимога не майногвого характеру та дві вимоги майнового характеру то з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2305 грн. 20 коп. Поряд з тим, рішення в частині стягнення аліментів слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved