Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати аліменти з відповідача на свою користь в розмірі 1/4 частини, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини та стягнути з відповідача 450грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем від спільного проживання мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач з 01.06.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОК №143817. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК №304434. Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою 19.03.2018 року №181 Пятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області. Із пояснень позивача вбачається, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак, проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Відповідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.182 Сімейного кодексу України, зі змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 08.07.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву про те, що він щомісячно добровільно надає допомогу на утримання дитини у розмірі 1000грн., не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та не надав доказів щодо скрутного матеріального становища, щодо стану здоровя, інших обставин, які б могли впливати на розмір аліментів на утримання дитини, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки, позивач згідно законодавства звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути 704грн. 80коп. судового збору на користь держави. Крім того, позивач сплатила адвокату [PERSON] 450грн. за правову допомогу у складанні заяви до суду, що підтверджується квитанцією №5 від 22.03.2018 року. \~ \~ Відповідно\~до п.1 ч. 2\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких, зокрема відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи складність справи, виконану адвокатом роботу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 450грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved