Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон для малолітнього сина [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] та виїзд малолітнього сина за межі України з метою відпочинку та оздоровлення в країни Шенген зони, у Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет без згоди батька, у супроводі матері в період з 20 травня по 30 вересня та з 24 грудня по 25 січня, щороку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 20.10.2005 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 18.04.2008 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який постійно хворіє бронхітом з асматичним компонентом. З метою оздоровлення, а також розширення світогляду та інтелектуального розвитку сина вона має намір поїхати з ним на відпочинок за кордон. Проте батько дитини - відповідач [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон та виготовити нотаріально засвідчене клопотання для оформлення закордонного паспорта дитині. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зіславшись на вимоги, викладені у заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився і про причини неявки суд не повідомив, хоча судом приймалися необхідні міри для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін, представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що з 20.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.04.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 18.06.2008 року, про що зроблено актовий запис за № 40. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 04.05.2006 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем по вул. Симоненка, 2\\205 в м.Тернопіль і перебуває на повному її утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення в країни Шенген зони, у Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет у супроводі матері. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та надати дозвіл на виготовлення закордонного паспорта для малолітньої дитини [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] та надити тимчасовий дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за межі України в країни Шенгенськї зони, у Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет без згоди батька, у супроводі матері [PERSON] в період з 20 травня 2015 року по 30 вересня 2015 року та з 24 грудня 2015 року по 25 січня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial