Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, та визнання за нею права власності на 1/2 частку нерухомого майна - житлового будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В ході розгляду справи з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнання спільним сумісним майном будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], до [PERSON] і [PERSON] звернулась третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з літа 2008 року по лютий 2012 року, вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Під час спільного проживання, в липні 2009 року, [PERSON] подарував їй земельну ділянку площею 0,175 га яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці, а також на земельній ділянці, належній [PERSON] площею 0,15 га, вони, за спільні кошти та спільним трудом, за допомогою її батьків, влітку 2009 році, почали будувати житловий будинок, будівництво якого було закінчено цього ж року. Вважає, що третя особа, з самостійними вимогами - [PERSON] взагалі не має права на вказане нерухоме майно, оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2005 році, вони спільно не проживали. Тому у задоволенні її позову слід відмовити. В судовому засіданні представник позивачки та відповідачки за позовом третьої особи - [PERSON] адвокат Фільова Н.Д., підтримала позицію своєї довірительки та просила позов [PERSON] задоволити повністю, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю за безпідставністю. Третя особа з самостійними вимогами - [PERSON] у судові засідання жодного разу не з'явилась, хоча її явка у судові засіданні була визнана судом обов'язковою. Представник третьої особи з самостійними вимогами - [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, з підстав викладених у позовні заяві. Однак не зміг пояснити дату початку будівництва житлового будинку та закінчення, а також за чиї кошти було проведено його будівництво. Посилався на те, що йому і не потрібно нічого доводити, в зв'язку з тим, що даний позов повністю визнав відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, а позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] визнав повністю, пояснивши, що після розлучення у 2005 році з [PERSON] продовжував з нею проживати, до грудня 2010 року. У 2006- 2007 роках він придбавав будівельні матеріали на будівництво за спільні кошти з [PERSON], а весною 2008 року, самовільно, почав будувати житловий будинок, за адресою [ADDRESS], будівництво якого в основному було закінчено у 2008 році. За незаконне будівництво він був притягнутий будівельною інспекцією до адміністративної відповідальності за незаконне будівництво. Потім узаконив вказаний житловий будинок 28.05.2013 року, що стверджується витягом з реєстру від 28.05.2013 року. З приводу дарування [PERSON] земельної ділянки влітку 2009 року, пояснив, що він в цей час проживав з колишньою дружиною [PERSON], а таємно зустрічався з [PERSON] І з метою, щоб [PERSON] не повідомила [PERSON] про їх віносини, він подарував їй земельну ділянку площею 0,175 га за адресою: [ADDRESS]. З [PERSON] у фактичному шлюбі почав проживати з кінця 2010 року по лютий 2012 року, коли житловий будинок був побудований, а з участю [PERSON] та її батьків, були зроблені лише незначні роботи. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - Котелевської селищної ради Полтавської області - Топольник Р.М. у судових засіданнях від 05 лютого та 23 березня 2015 року, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Пояснив, що в наданих ним у судовому засіданні документах, зафіксовано, що спірний житловий будинок по [ADDRESS], власником якого є [PERSON], був побудований у грудні 2008 року і рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №316 від 02 грудня 2008 року самовільне будівництво вказаного житлового будинку було узаконено. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, приходить до переконання, що в позові [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину будинку, та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнання спільним сумісним майном будинок, відмовити повністю з таких підстав. Рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №316 від 02 грудня 2008 року, на підставі заяви [PERSON] від 18 листопада 2008 року (а.с. 110), був узаконений самовільно збудований житловий будинок у домоволодінні [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 74). Згідно висновку головного архітектору району по забудові земельної ділянки № 1382 від 25.11.2008 року, самовільно збудований житловий будинок у домоволодінні [PERSON] по [ADDRESS], не порушує архітектурного вигляду вулиці і будівництво виконано за всіма правилами забудови.(а.с.109). Відповідно до технічного паспорта виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 26 листопада 2012 року, рік побудови житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], значиться 2008 рік. Будинок складається з двох кімнат, загальною площею 76,1 кв. та двох тамбурів (а.с 13-15). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.05.2013 року (а.с. 92-93). Рішенням 26 сесії 5 скликання Котелевської селищної ради Полтавської області від 16.04.2008 року, [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га по [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 162-165). Рішенням 33 позачергової сесії 5 скликання Котелевської селищної ради Полтавської області від 18 листопада 2008 року, [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,175 га за цією ж адресою (а.с. 160-161). Як було встановлено у судовому засіданні і підтверджується вищевказаними документами [PERSON] побудував вказаний будинок у 2008 році. Як пояснювала позивачка [PERSON] у судовому засіданні, вони почали проживати з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з літа 2008 року, а будівництво вказаного будинку, розпочали у жовтні-листопада 2008 року. При цьому, в позовній заяві та в наданих письмових тезисах виступу в судових дебатах, взагалі вказувала, що будівництво спірного будинку розпочали вже у 2009 році, після того, як [PERSON] подарував їй земельну ділянку площею 0,175 га., і продовжували будівництво в 2010 році. На момент припинення їх фактичних шлюбних відносин, у лютому 2012 року, житловий будинок, на її думку є недобудованим. У підтвердження своїх пояснень [PERSON] надала в судове засідання копії накладних на придбання будівельних матеріалів, датованих 2009-2010 роками, в яких відсутнє прізвище покупця, пояснивши при цьому, що за придбання будівельних матеріалів кошти сплачував [PERSON] Оскільки, пояснення [PERSON] щодо початку та закінчення будівництва спірного житлового будинку, та її вкладу в будівництво, не співпадають з датами закінчення його будівництва та узаконення будівництва зазначених у документах, виданих органами місцевого самоврядування, суд критично ставиться до її пояснень, оскільки вони ґрунтуються тільки на свідченнях свідків та фото з сімейного архіву. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто. Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Всупереч положень статей 10 і 60 ЦПК України [PERSON] не навела беззаперечних доказів того, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому їхні частки рівні. Доводи позивачки про те, що вони побудували житловий будинок у період спільного проживання та вона брала участь своїми коштами та трудом у будівництві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Таким чином, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в зв'язку з недоведеністю своїх позовних вимог. Суд вважає також, що в зв'язку з недоведеністю своїх позовних вимог, слід відмовити у задоволенні позову і третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON], навіть при тому, що цей позов визнав відповідач [PERSON], і представник [PERSON], адвокат [PERSON] вважає, що на цій підставі [PERSON] немає необхідності доводити свої позовні вимоги. Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачка за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, пояснивши, що він поданий з метою перешкодити їй в реалізації свого права власності на спірне майно. Таким чином, суд вважає, що третій особі [PERSON] необхідно було довести свої позовні вимоги, чого її представник у судовому засіданні не зробив. Судом встановлено, що третя особа з самостійними вимогами - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON] з 04.08.1990 року по 06.04.2005 року. Від даного шлюбу вони мають двох повнолітніх доньок., які після розлучення сторін постійно проживали з матір'ю. На обґрунтування своїх позовних вимог, щодо встановлення факту проживання однією сією після розірвання шлюбу, представником [PERSON] - [PERSON] були представлені тільки пояснення свідків, які конкретно ні про спільне проживання [PERSON] з [PERSON], а ні про будівництво спірного будинку пояснити не змогли. Жодних письмових доказів на підтвердження факту їх спільного проживання та придбання в цей період спірного будинку, представник [PERSON] не надав. Рішенням Котелевського районного суду від 01 грудня 2008 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, та яке у судовому засіданні за клопотанням представника позивачки [PERSON], було приєднано до матеріалів справи, встановлено, що період часу який [PERSON] просить визнати часом її спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], тобто з 2005 року по грудень 2010 року, вона проживала окремо від відповідача, мала низький дохід в зв'язку з чим самостійно не могла утримувати дорослих дітей, та потребувала допомоги зі сторони їх батька. Відповідач за даним позовом [PERSON] визнаючи позов частково, пояснював, що не має змоги надавати матеріальну допомогу в розмірі, в якому просить позивачка, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особі, або особа щодо якої встановлені ці обставини. Всі ці обставиниу їх сукупності виключають можливість встановлення факту проживання однією сім'ю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу та придбання ними спірного житлового будинку. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, ні позивачкою [PERSON], а ні третьою стороною яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], не надано належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення їх позовних вимог. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати [PERSON] та [PERSON] не присуджуються.

Outcome: dismissed