Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Заповіту батько не залишив. Відповідно до ст.ст. 1223,1261 ЦК України вона як дочка померлого та спадкоємець першої черги має право на спадкування за законом. Факт родинних відносин з померлим батьком підтверджується свідоцтвом про її народження, в якому в графі батько зазначений [PERSON] , свідоцтвом про одруження, де її прізвище було змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спадкове майно складається з 1/3 частини трьохкімнатної квартири, яка розташована в [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю її батьків та її в рівних долях. В даній квартирі вона зареєстрована та проживає, та в наслідок приватизації має право власності на 1/3 частину квартири. Її батько зареєстрований та проживав до дня своєї смерті в м. Кам`янка, Черкаської області. Разом з ним проживала і їх матір, а його дружина - [PERSON] . Місце реєстрації її матері в її паспорті значилось: [ADDRESS] . [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті в установлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті її батьків, але виявилось, що вона може прийняти спадщину тільки після смерті матері, оскільки строк на прийняття спадщини після смерті батька нею був пропущений. Її рідна сестра - відповідач по справі [PERSON] , теж вчасно не подала заяву на прийняття спадщини після смерті батька, але на спадщину батьків вона не претендує, та в зв`язку з цим подала до нотаріальної контори заяву, про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті матері. Наразі вона займається оформленням спадщини після смерті матері. Оскільки ними з відповідачем по справі був пропущений строк на прийняття спадщини, то заяву про відмову від спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті батька у сестри не прийняли. Про те, що нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 травня 2020 року, яка видана приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. Вважає, що нею був пропущений строк на прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин, оскільки її батьки знаходились в зареєстрованому шлюбі та разом проживали як чоловік і жінка, тому слушно вважала, що її матір [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого свого чоловіка. До того ж, її батько помер [INFO] , вона займалась організацією похорон, матір її дуже хворіла і померла через п`ятдесят днів після батька. Тому вона фізично не могла звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Просить суд зазначені вище обставини, вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини з врахуванням практично одночасної втрати обох батьків, організацією їх похорон, та її моральний і фізичний стан, що створило певні складнощі для вчинення відповідних дій. Крім того, вважала, що її матір фактично прийняла спадщину після смерті батька, та ще й і з етичних міркувань не звернулась до нотаріальної контори за життя своєї матері. Просить встановити їй додатковий тримісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, оскільки проживає в іншій країні та не має змоги приїхати в судове засідання. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення. У зв`язку з неявкою сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Покійний [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON] . Заповіту покійний [PERSON] не залишив. Відповідно до ст.ст. 1223,1261 ЦК України [PERSON] як дочка померлого та спадкоємець першої черги має право на спадкування за законом. Факт родинних відносин [PERSON] з померлим батьком підтверджується свідоцтвом про народження позивача, в якому в графі батько зазначений [PERSON] , свідоцтвом про одруження, де її прізвище було змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спадкове майно складається з 1/3 частини трьохкімнатної квартири, яка розташована в [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю батьків позивача та її в рівних долях. В даній квартирі позивач зареєстрована та проживає, та в наслідок приватизації має право власності на 1/3 частину квартири. Її батько зареєстрований та проживав до дня своєї смерті в м. Кам`янка, Черкаської області. Разом з ним проживала і їх матір, а його дружина - [PERSON] . Місце реєстрації її матері в її паспорті значилось: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері, в установлений законом строк, позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті її батьків, але виявилось, що вона може прийняти спадщину тільки після смерті матері, оскільки строк на прийняття спадщини після смерті батька нею був пропущений. Рідна сестра позивача - відповідач по справі [PERSON] , теж вчасно не подала заяву на прийняття спадщини після смерті батька, але на спадщину батьків не претендує, та в зв`язку з цим подала до нотаріальної контори заяву, про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті матері. Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 травня 2020 року, яка видана приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. В ході судового розгляду встановлено, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини, у зв`язку з встановленням факту смерті рідного брата позивача лише після пів року після його смерті, тривале виготовлення та отримання документів, що підтверджують факт смерті брата, що свідчить про поважність причин пропуску такого строку та наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 1272 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved