Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну (збільшення) розміру і способу стягнення аліментів. В позові посилається на те, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2017 у справі № 705/1957/17 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян, для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.05.2017 до досягнення дитиною повнолітня. Позивач вказує, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання сина значно зріс, син часто хворіє на гострі респіраторні захворювання. Позивач зазначає, що з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки, речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини. Аліменти, які сплачує відповідач є недостатніми для забезпечення належного рівня утримання дитини. Позивач вказує, що їй стало відомо, що відповідач змінив місце роботи, працевлаштований у Данії та отримує високу заробітну плату та має достатню можливість виконувати обов`язок по утриманню сина. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд змінити призначений за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2017 розмір аліментів, та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 8000грн. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, що викладені у позові та просила його задовольнити. Позивач вказувала, що син часто хворіє, відвідує заняття з англійської мови, у нього виникають інші потреби, зважаючи на вік дитини, тому їй не вистачає коштів на його утримання, а відповідач має змогу платити більший розмір аліментів. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, довірив свої інтереси в суді представляти адвокату Кравченко Р.М. Представник відповідача - адвокат Кравченко Р.М. в судовому засіданні, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві від 11.09.2020 просив відмовити у задоволенні позову. Він вказував, що відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2017 з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 10.05.2017 до досягнення дитиною повноліття. Адвокат вказує, що на сьогоднішній день, розмір аліментів, який перераховується [PERSON] на ДВС для сплати аліментів складає 2200грн., при цьому мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1779 грн., а для дітей від 6 до 18 років - 2218грн. Крім витрат, відповідач передає різні подарунки, однак вони не приймаються позивачкою. Зважаючи на викладене, адвокат вказує, що відповідач в повній мірі виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а мати та батько мають рівні обов`язки по утриманню дитини. Позивач не надала суду належних доказів змін матеріального стану та погіршення здоров`я дитини. Адвокат зазначив, що відповідач дійсно перебуває за кордоном, однак він не тільки там працює, й там лікується. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2017 розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 4. 22.06.2017 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх доходів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.05.2017 до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з довідки Уманського міського відділу державної виконавчої служби № 34043/4 від 11.09.2020 [PERSON] дійсно сплачує аліменти в повному обсязі на користь [PERSON] , згідно виконавчого листа 705/1957/17; 2/705/1302/17 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини щомісячно, але не менше 50% ПМ для дитини відповідного віку. Станом на 11.09.2020 заборгованість відсутня. На підтвердження виконання обов`язку по утриманню дитини та сплаті аліментів відповідач надав копії квитанції про переказ грошових коштів на ім`я [PERSON] та Уманський міський відділ ДВС. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум у 2020 році встановлений для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Позивач у судовому засіданні посилається на те, що аліментів, які стягуються з відповідача, не вистачає для забезпечення сина необхідним, оскільки його потреби значно зросли: дитина росте та розвивається, відвідує гуртки, часто хворіє, а тому збільшуються на її утримання матеріальні витрати. Доказів про зміну майнового стану сторін чи дитини позивач суду не надала. Між тим, наведені обставини не є відповідно до статті 192 СК України підставами для збільшення розміру аліментів, визначеного раніше виконавчим листом на підставі рішення суду про аліменти. Крім того, позивач не надала жодного доказу на обгрунтування розміру аліментів, який просить стягнути, як і не навела жодних підстав, передбачених законом для збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь. Суд зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має майнову і матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 8000 гривень щомісячно, як і доказів на підтвердження наявності: у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; витрат у відповідача, що перевищують його заробіток (дохід). І не менш важливим є встановлення того факту, що відповідач фактично сплачує аліменти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто більше визначеного розміру судом у своєму рішенні, оскільки вже законом закріплено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , суду не надано, а наявні в матеріалах справи документи та встановлені в ході розгляду справи обставини, про таке не свідчать. За таких обставин, суд дійшов висновку що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну (збільшення) розміру і способу стягнення аліментів слід відмовити. При цьому, питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України та положень Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 840,80 грн слід було би стягнути з відповідача на користь держави. Однак, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, в задоволенні якої судом відмовлено, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed