Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з дня подачі позову до суду. Позивачка [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. [PERSON] телефонограмою повідомила, що з'явитися до суду не має змоги в зв'язку з сімейними обставинами, просить провести розгляд справи без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 16, 26). Відповідач - [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1-31), приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 2-3). Від цього шлюбу, сторони мають спільну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.11. 2013 року (а.с. 7) . Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області № 4038 від 12.10.2015 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [INFO] Разом з нею проживають син - [PERSON], [INFO], колишній чоловік - [PERSON], [INFO], батьки - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вище викладене, відповідачем порушені права малолітнього сина на належне утримання до досягнення ним повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, які передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, вважає за можливе у відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України позовні вимоги позивачки щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) задовольнити повністю. При визначенні суми стягнення аліментів у частці від доходу суд, враховує потреби дитини вище вказаного віку, матеріальну можливість позивачки, щодо належного утримання дитини, матеріальне становище відповідача. При цьому, суд враховує можливість відповідача утримувати самого себе, а також те, що утримувати свою дитину зобов'язана також й мати. На думку суду з урахуванням всіх вище зазначених обставин, існуючого на час розгляду справи прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, реальною для платоспроможності відповідача будуть аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання дитини. Даний розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам дитини відповідного віку. Задовольняючи позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, суд виходить із засад справедливості, виваженості, розумності, відповідно до вимог ст. 3 ч.1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved