Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання в порядку спадкування за законом після своєї матері [PERSON], яка померла 10 червня 2016 року, права власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Тимошенка, 47, с. Гнилиця, Великобурлуцький район, Харківська область. [PERSON] на обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] померла 10.06.2016 року і за життя вона не оформила свідоцтво про право власності на належний їй жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Тимошенка, 47, с. Гнилиця, Великобурлуцький район, Харківська область. Внаслідок відсутності правовстановлюючого документа щодо належності будинку спадкодавцеві нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у липні 2016 року. Однак відсутність правовстановлюючих документів на будинок стала підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У письмовій заяві Гнилицький сільський голова справу розглянути у відсутність представника відповідача, а також зазначив, що позовні вимоги [PERSON] відповідач визнає повністю. На підставі досліджених доказів судом встановлені обставини справи і визначено відповідно до них правовідносини. [PERSON] народилася 04.10.1973 року в с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області та зареєстрована в [INFO] (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 9). У витязі з погосподарської книги №4 Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за 1983-1985 роки зазначено список членів сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 23 жовтня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] у виконкомі Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області було зареєстровано шлюб і після укладення шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 8). Згідно з довідкою, виданою Гнилицькою сільською радою, [PERSON] дійсно була зареєстрована та проживала сама на день смерті в с. Гнилиця, вул. Тимошенка, 47, Великобурлуцького району Харківської області (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 13 червня 2016 року серії І-ВЛ № 547353 [PERSON] померла 10.06.2016 року у віці 60 років в с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 6 (а.с. 10). [PERSON] помер 22.05.1995 року (а.с. 12). В рішенні виконавчого комітету Гнилицької сільської ради народних депутатів Великобурлуцького району Харківської області від 12 грудня 1995 року «Про передачу безплатно земельної ділянки у приватну власність» вказується, що [PERSON] надається безкоштовно земельна ділянка площею 0,54 га для обслуговування жилого будинку і господарчих будівель для ведення підсобного господарства в с. Гнилиця (а.с. 15). У Великобурлуцькому бюро технічної інвентаризації Харківської області був виготовлений станом на 03.08.2016 року технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок № 47, розташований по вул. Тимошенка в с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області, в якому не зазначено, хто є власником вказаного будинку, а замовником технічної інвентаризації була [PERSON] Будинок був побудований у 1972 році (а.с. 16-21). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 березня 2017 року [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Тимошенка, № 47, с. Гнилиця, Великобурлуцький район, Харківська область, оскільки вона не має можливості надати правовстановлюючий документ щодо належності вищевказаного майна спадкодавцеві. В постанові також повідомляється, що після померлої 10 червня 2016 року [PERSON] була заведена спадкова справа № 203/2016 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, інших заяв про прийняття спадщини не надходило (а.с. 22). З досліджених доказів встановлено, що спірний будинок був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (1969 року), який був чинним на час побудови будинку. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина та батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 529, п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], належну йому частку житлового будинку і стала власником усього будинку. При цьому правовстановлюючі документи на будинок не оформлялися. Згідно з п.4. \~\~Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Село Гнилиця, де розташований будинок, є селом, де не підлягали обовязковій реєстрації всі будинки і домоволодіння. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу. При розгляді справи доведено, що спірний житловий будинок належав на праві власності [PERSON] [PERSON] є єдиним спадкоємцем і після смерті матері своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна і неможливості його отримання на імя спадкодавця після смерті останнього, порушується право позивача, стосовно якого існують необхідні умови для спадкування, реалізувати своє право на належне оформлення свого права на спадкове майно.

Outcome: approved