Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що 28 січня 2014 року вона придбала будинок в [ADDRESS], який належить їй на підставі договору купівлі-продажу. На момент укладення даного договору за вказаною адресою тимчасово був зареєстрований [PERSON], проте в будинок він не вселявся і фактично не проживав, оскільки мешкав за іншою адресою. Жодних зобов'язальних відносин щодо оренди житла між нею та відповідачем не існувало та не існує. Відповідач не перебуває з нею в сімейних стосунках, має інше постійне місце проживання, відсутні правові підстави для збереження його реєстрації в належному йому будинку та права користування ним. Фактично з 2014 року і по теперішній час відповідач по [ADDRESS] не проживає і його місце проживання невідоме. Просить визнати [PERSON], 1982 року народження, таким, що втратив право користуванням житловим будинком по [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просила його задоволити. Зауважила, що відповідача ніколи не бачила, речей його у будинку немає, витрат по оплаті за житло він не несе, місце його проживання невідоме. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить оголошення в газеті «Вінничина» від 26.08.2016 року № 66 (а.с.30). Враховуючи думку позивача, суд вважає можливим, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі доказах про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення суду. Вислухавши пояснення позивача, покази свідка [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 січня 2014 року (а.с.8-11), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12) позивач [PERSON] є власником буд. [ADDRESS]. З 15 квітня 2003 року у зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], 1982 року народження (а.с.16). Згідно акту обстеження проживання від 04.08.2016 року, засвідченого Мурованокуриловецькою селищною радою (а.с.17) [PERSON] у буд. [ADDRESS] більше трьох років не проживає. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладав. Свідок [PERSON] суду показала, що три роки тому її мати - позивач по справі придбала вищевказаний будинок. Про те, що в будинку прописаний відповідач вони дізналися лише під час оформлення субсидії. Відповідача ніколи не бачили, до помешкання він не з'являється, де він проживає не відомо. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач понад три роки за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що перешкоджає позивачу, як власнику будинку, здійснювати права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у виді судового збору (а.с.1).

Outcome: approved