Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та просила позбавити його батьківських прав щодо сина. Позов мотивований тим, що з січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сімєю, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. [INFO] року в них народився син, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області. Фактично спільні стосунки було припинено з серпня 2011 року. Спорів стосовно місця проживання дитини не було. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився. Ніякої допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклуєть про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання відповідача - [PERSON], невідоме. Так, за інформацією наданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] в реєстрі територіальної громади міста Вінниці відсутня. Згідно з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 19.08.2016 року, було опубліковано в газеті «Вінничина», проте відповідач в судове засідання, призначене на 19.08.2016 роук не з'явився Представник Служба у справах дітей Вінницької міської ради надав суду заяву про розгляд справи без представника, підтримує висновок органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони в справі: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20.10.2011 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. З січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім'єю, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. [INFO] року в них народився син, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області. Фактично спільні стосунки було припинено з серпня 2011 року. Спорів стосовно місця проживання дитини не було. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився. Ніякої допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.. Питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось Виконавчим комітетом Вінницької міської ради. Згідно його висновку від 11.07.2016 року № 01-00-011-19481, враховуючи невиконання батьком протягом тривалого часу обов'язків по вихованню та утриманню дитини, враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, свідоме нехтування ними, а саме: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, не виконує належним чином свого батьківського обов'язку щодо його утримання; не маючи сторонніх перешкод та маючи реальну можливість, взагалі виявляє байдужість до власної дитини, не підтримує тривалий час за власним бажанням спілкування із ним, тому приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] оскільки це не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved