Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку значиться зареєстрованим з червня 2007 року відповідач по справі. Останній проживав в житловому будинку [ADDRESS] періодично до 2008 року. На початку 2008 року в даному будинку не проживає, виїхав на проживання в невідомому напрямку і його місце проживання не відоме. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку більше року, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і пояснила, що відповідно до договору дарування їй у власність перейшов житловий будинок в [ADDRESS]. Власником даного будинку вона є з 2001 року. В червні 2007 року на прохання своєї бабусі, яка проживала з нею, вона як члена сім'ї зареєструвала в даному будинку свого двоюрідного брата [PERSON] Останній періодично проживав в даному будинку десь до кінця 2007 року. На початку 2008 року [PERSON] виїхав з даного житлового будинку в невідомому їй напрямку і на протязі шести років в будинку не проживає. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку більше року, то просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач по справі про час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оскільки відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Житловий будинок по [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], позивачці по справі. Зазначене підтверджується договором дарування вищезазначеного житлового будинку від 13 лютого 2001 року, довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В даному житловому будинку зареєстрованим значиться відповідач по справі: [PERSON] Статтею 41 Конституції України, ст.ст.316 - 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватися своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.379 ЦК України об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України - члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як встановлено в судовому засіданні відповідач в житловому будинку по [ADDRESS] не проживає понад шість років. Зазначене підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], а також підтверджується довідкою Борзнянської міської ради № 3178 від 21.10.2014 року. Оскільки [PERSON] не проживає в житловому будинку понад шість років, то суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані на законі і доказах, наданих суду.

Outcome: approved