Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона з 19 травня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Починаючи з зими 2013 року взаємовідносини сторін погіршились з причин різних поглядів на життя, несумісності характерів. З березня 2014 року спільне господарство не ведеться і сторони проживають окремо. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав до суду телефонограму, якою повідомив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та готовий сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З наданих до суду документів видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги пояснення позивача, щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу, визнання відповідачем позову в цій частині. Заходи, вжиті судом для примирення сторін і збереження шлюбу, результату не мали. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При розірванні шлюбу суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам положення ч.2 ст. 141 СК України. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 181, 183 СК України встановлено що одним із способів утримання дитини є сплата аліментів за рішенням суду, які присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3, 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище сторін.

Outcome: partial