Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій посилається на те, що вона є дружиною [PERSON], [INFO], уродженця м. Єсентуки Ставропольського краю, Росія, який помер [INFO] в м. Алчевську Луганської області. [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав по [ADDRESS]. Лисичанський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області відмовив їй у реєстрації смерті її чоловіка, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає, визначеній наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованому у МЮУ 25.10.2006 року № 1150/13024. Місце смерті чоловіка є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою ВРУ від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями». На сьогоднішній день державна реєстрація смерті не проведена. Тому просить встановить факт смерті [PERSON]. Встановлення факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Заявник [PERSON] у судове засідання не з»явилась, оскільки мешкає в зоні проведення АТО, де йдуть бойові дії , просить розглядати справу буз її участі. Заяву підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину нявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 10.05.2016 року «Луганским республиканским бюро судмедекспертизи» , видане (мовою оригіналу): «Врачебное свидетельство [NUMBER] з якого вбачається, що (мовою оригіналу) : [PERSON], [INFO] умер [INFO] в г. Алчевск Луганской области. Причина смерти: « Интоксикация. Алькогольное жировое перерождение печени».( а.с.7). Із копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON], 24.12.1983 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 1983 року грудня місяця 24 числа проведений запис за № 1931. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON] ( а.с.6) Лисичанським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області від 18.05.2016 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації факту смерті [PERSON] оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає, визначеній наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованому у МЮУ 25.10.2006 року № 1150/13024 ( а.с.8). Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи , видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з»ясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного,

Outcome: approved