Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, з 04.04.2004 року по 21.08.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача. Рішенням Тростянецького районного суду від 21.08.2007 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку із погіршенням фінансового становища, позивач зверталася до суду з позовом про збільшення суми виплачуваних відповідачем аліментів. Позовні вимоги задоволено 26.10.2012 року та розмір виплачуваних аліментів збільшено до 400.00 грн. За вказаний період [PERSON] перестав цікавитися життям свого сина, має постійну заборгованість по сплаті аліментів, чим зловживає матеріальним та соціальним становищем власного сина. Із викладених підстав, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області, відповідача позбавлено батьківських прав відносно сина. Окрім того, вироком Тростянецького районного суду від 16.06.2015 року його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено покарання. До сьогодні відповідач продовжує ухилятися від сплати аліментів та має постійну заборгованість. Станом на 01.09.2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 2938,03 грн. Позивач не працює, син перебуває на її утриманні. Відповідач постійно працює, однак місце роботи та розмір своїх доходів приховує, про що свідчить нерегулярність відрахувань по сплаті аліментів. З урахуванням того, що відповідач не надає ніякої допомоги на утримання сина, а аліменти сплачує лише під загрозою кримінального покарання, сума 400,00 грн. за один місяць, які вони фактично не отримують є такою, що на 1/4 не перекриває фактичних витрат на дитину. Просила змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача кошти у твердій грошовій формі в сумі 1000,00 грн. та стягнути з нього на її користь заборгованість по сплаті аліментів у сумі 2938,03 грн. В подальшому, представник позивача [PERSON], подав заяву про зміну позовних вимог в частині заборгованості по сплаті аліментів, а саме просив стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в сумі 956,76 грн. 04.05.2017 року [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення від 17.01.2017 року у справі зам позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 23.06.2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, раніше ними було подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, змінені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Заява про зміну позовних вимог від 24.07.2017 року (а.с.107,108) мотивована тим, що Законом України встановлено мінімальний розмір аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового віку для дитини відповідного віку. За час з моменту звернення до суду із первісним позовом значно зросли ціни на товари та послуги, необхідні для дитини. З жовтня 2016 року відповідачем жодного разу не сплачувалися аліменти. Для того, щоб розрахувати з боргами, у накопиченні яких винен відповідач, [PERSON] змушена їхати у закордонні відрядження. Крім того, за рекомендаціями лікарів сину [PERSON] необхідно пройти курс оздоровляння, і витрати на це в рази перевищують прожитковий мінімум для дитини. На сьогодні позивач витрачає на сина понад 3000 грн. щомісячно. Тому просила суд змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на утримання сина кошти у твердій грошові сумі 1500 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду, тобто з 06.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково та підтримав раніше подане заперечення, мотивоване тим, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. є для нього непосильною сумою. У запереченні також зазначено, що відповідач працює з 15.03.2015 року і по теперішній час монтажником в ТОВ «Влан-Сервіс», його посадовий оклад становить 3500 грн. Якщо відрахувати від заробітної плати вимогу позивача в розмірі навіть 1000 грн., то на сімю відповідача з 5 осіб залишається 2500 грн., а він є єдиним годувальником сімї. Окрім того зазначив, що позивач ігнорує ст. 182 СК України, де регламентовано, що при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. І як можна визначити розмір аліментів, якщо позивач приховує свій дохід, який отримує за кордоном. Заробітна плата [PERSON] за кордоном істотно відрізняється від заробітної плати відповідача. Відповідачем зазначено, що позивачем не надано жодних доказів чи тих особливих обставин що спричинили додаткові витрати на дитину. Зі змісту заперечення встановлено, що [PERSON] визнав лише заборгованість зі сплати аліментів та просив встановити на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 350 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття та розподілити навпіл між сторонами судовий збір (а.с. 124-128) Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що\~\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини,\~\~ вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-АМ №071081 (а.с.7). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ №260534 (а.с.6). Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.10.2012 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], в розмірі 400,00 грн. щомісячно до його повноліття (а.с.11). Вироком Тростянецького районного суду від 06.10.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України і призначено покарання у вигляді ста годин громадських робіт ( а.с.16,17). Рішенням Тростянецького районного суду від 16.06.2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.12-14). На підставі вище вказаного рішення суду про стягнення аліментів, 21.11.2012 року Тростянецьким районним судом Вінницької області видано виконавчий лист №225/1698/12 та Тростянецьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження. Згідно з ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Окрім того, відповідач [PERSON] неналежно виконував рішення суду. Згідно розрахунку від 12.01.2017 року №0097, складеного начальником РВДВС, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина станом на 12.01.2017 року становить 959,76 грн. (а.с.42). Вказані обставини сторонами не заперечувались. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області № 457 від 31.08.2016 року [PERSON] тимчасово не працює (а.с.8). В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що в даний час у відповідача інша сімя. До складу сімї [PERSON] входить: мати [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], 2009 року нродження, пасинок [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Глибочанської сільської ради від 27.03.2017 року №137, та довідкою №409 від 20.10.2017 року (а.с.83, 130). Дружина відповідача [PERSON] перебуває на обліку в Тростянецькому РЦЗ як безробітня з 12.09.2016 року по даний час, тобто станом на 27.03.2017 року (а.с.88). Згідно довідки №17/03-17 від 17.03.2017 року, виданої ТОВ «Влан-сервіс», [PERSON] працює на посаді монтажника будівельного з посадовим окладом згідно штатного розпису в розмірі 3500, 00 грн. (а.а. 87). Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як встановлено, на підставі рішення Тростянецького районного суду від 26.10.2012 року аліменти із відповідача стягуються в твердій грошовій сумі в розмірі 400, 00 грн. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік» за пoданням Міністерства фінансів. Так, даним Законом встановлено такі прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Суд також приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] потребує додаткових витрат, зокрема витрат на лікування, оздоровлення тощо. Таким чином, враховуючи встановлені зміни в законодавстві в частині мінімального розміру аліментів, обставини справи щодо матеріального стану позивача і відповідача, рівності обовязку обох батьків утримувати дітей, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 400,00 грн. до 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів буде забезпечувати у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини.\~\~\~\~ Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів, суд зазначає наступне. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст.194-197 СК України\~та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». \~\~ За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.\~\~\~\~ Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (а не про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом ( ч.2-3, ч. 4 ,9\~ст. 71 Закону). Діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому\~ст. 187 СК України. Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що ч. 3\~ст. 194 СК України\~передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України). Оскільки заборгованість по аліментам виникла при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів та повинна стягуватися державним виконавцем в порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження», наявність заборгованості не потребує ухвалення судом рішення про її стягнення. Вимога позову про стягнення заборгованості вже нарахованих до стягнення аліментів фактично є вимогою про подвійне стягнення існуючої заборгованості. Таким чином, враховуючи викладене можна дійти висновку, що заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись в межах того ж виконавчого провадження, яке було відкрито в порядку виконання рішення Тростянецького районного суду Вінницької області і для її стягнення додаткового судового рішення не потребується. В разі, якщо позивач вважає недостатнім контроль державного виконавця за стягненням з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, вона вправі оскаржити його дії чи бездіяльність у порядку, визначеному ст.ст.\~447,\~448 ЦПК України. Тобто, заявляючи такі вимоги, позивач обрала невірний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 959 грн. 76 коп. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів та з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. за позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, у звязку з відмовою їй у частині позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial