Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Стальненської сільської ради Джанкойського району АР Крим про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивовано тим, що 22.09.1992 року вона придбала житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим секретарем Стальненської сільської ради Джанкойського району АР Крим та зареєстрованим у виковому комітеті сільської ради. Право власності на житловий будинок було зареєстровано у погосподарчій книзі Стальненської сільської ради у відповідності із законодавством, що діяло в на той час, зокрема Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства України 31 січня 1966 року, при цьому правовстановлюючий документ не видавався. При зверненні до державного реєстратора їй рішенням Реєстраційної служби Джанкойського МРУЮ №8323480 від 26.11.2013 року відмовлено в реєстрації права власності за підстав відсутності правовстановлюючого документу. Посилаючись на ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві просить справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксація судового процесу не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, які надані суду, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач 22.09.1992 року придбала житловий будинок в с. Озерки Джанкойського району АР Крим, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та колгоспом ім. Леніна, посвідченим секретарем Стальненської сільської ради Джанкойського району АР Крим та зареєстрованим у виковому комітеті сільської ради за № 132, актом передання житлового будинку (а.с.5, 23). Офіційно поштову адресу будинку привласнено рішенням Стальненської сільської ради Джанкойського району АР Крим від 26.02.2014 року. Право власності позивача було зареєстровано у погосподарській книзі Стальненської сільської ради Джанкойського району АР Крим, що підтверджується відомостями по господарської книги №31 за 1991-1995 роки, в якій главою господарства за адресою: вул. Присивашська в с. Озерки зазначена [PERSON] Рішенням Реєстраційної служби Джанкойського МРУЮ №8323480 від 26.11.2013 року [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за підстав відсутності правовстановлюючого документу. Суть позову полягає у визнанні права власності на житловий будинок. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Правовідносини стосовно моменту набуття права власності регулюються ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення права власності на спірний житловий будинок, відповідно до якої право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. З аналізу змісту пункту 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка діяла до 13.12.1995 року, вбачається, що право власності фізичної особи на жилий будинок може підтверджуватися записом у погосподарській книзі сільської ради. Саме на підставі цього запису виконком місцевої ради приймає рішення про оформлення права власності на будинок з видачею власнику відповідного свідоцтва. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.04.2004 року. В той же час приписами ч. 4 ст. 3 цього Закону ( в редакції № 1878-VI від 11.02.2010) зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обтяжень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції №22/5 від 25.08.1994 року, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільському населеному пункті, подається один з передбачених у пункті 44 цієї Інструкції документів, що підтверджують право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку). При відсутності такого документа до договору додається довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки, а також де розташований будинок - на землі державного фонду, чи на землі, закріпленій за колгоспом, радгоспом або іншим сільськогосподарським підприємством, організацією, установою; страхову оцінку будинку; кому належить відчужуваний будинок - колгоспному (одноосібному селянському) двору чи господарству робітника (службовця). Якщо відчужуваний будинок є майном колгоспного (одноосібного селянського) двору, в довідці повинні бути перелічені всі члени двору з зазначенням числа, місяця і року їх народження, а якщо належить господарству робітника (службовця) і відчужувачем є учасник спільної часткової власності, в довідці повинні бути перелічені всі її учасники. В такій довідці можуть бути також зазначені дані про відсутність заборгованості по податках та страхових платежах, відсутність заборони відчуження та інші дані, які вимагаються відповідно до загальних правил посвідчення угод про відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників (додатки № 32, 33). Якщо право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку) згідно з реєстрацією в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих підтверджується одним з правовстановлюючих документів, передбачених у пункті 44 цієї Інструкції, службова особа виконавчого комітету при посвідченні договору про відчуження жилого будинку (частини будинку) вимагає подання цього документа і, крім цього, до договору також додається вищезазначена довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. За змістом зазначеної норми закону до 1994 року підтвердженням належності громадянину жилого будинку (частини будинку) вважався запис в погосподарській книзі, а правовстановлюючим документом - відповідна довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради. Відповідно до положень Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27.06.1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13.04.1979 року № 112/5 суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. За таких обставин, право власності [PERSON] на домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) [ADDRESS], яке виникло до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не зареєстровано у встановленому цим законом порядку, є дійсним, оскільки реєстрація такого право власності була проведена в 1992 році відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Згідно технічного паспорту домоволодіння складається з житлового будинку літера «А», 1969 року побудови, прибудови літера «а», 1969 року побудови, навісу літера «а-1», сараю літера «Б», вбиральні літера «В». Оскільки судом встановлено, що право власності на нерухоме майно виникло у встановленому законом порядку, право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved