Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу з відповідачем має доньку - [PERSON] . [INFO] . Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 08.02.2021 у справі №527/1107/20 шлюб між нею та відповідачем розірвано. 17.07.2020 Глобинським районним судом Полтавської області у справі №527/1187/20 за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини видано судовий наказ, яким наказано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2020 року - дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. На виконання судового наказу виданого Глобинським районним судом Полтавської області у справі №527/1187/20 від 17.07.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини14.09.2020 Глобинським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)14.09.2020 було відкрито виконавче провадження №63020013. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №7200/17.3-34 від 26.04.2021 розмір заборгованості зі сплати аліментів за судовим наказом №527/1187/20 від 21.07.2020 становить 8069,66 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Гузь Т.О. на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року задоволено. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення по суті заявлених вимог. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено за недоведеністю.Позов [PERSON] задоволено.Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Таким чином, оскільки на даний час місце проживання малолітньої доньки [PERSON] визначено із нею та дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, тобто, змінилися сімейні обставини платника та одержувача аліментів, вважає, що існують всі наявні підстави для припинення стягнення аліментів з неї - на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] за судовим наказом від 17.07.2020 року. 23.07.2021 через канцелярію суду надійшла заява від позивача про зміну предмету позову. У зв`язку з цим позивач просить суд припинити стягнення з неї аліментів на утримання доньки на користь відповідача, визнати судовий наказ від 17.07.2020 в справі № 527/1187/20 таким, який не підлягає виконанню і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини та сплачений судовий збір. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 березня 2018 року, виданим Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року (справа № 527/1187/20) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитинивідповідного вікута не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2020 року - дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 26.04.2021 № 7200/17.3-34 наданого Глобиським районним відділом ДВС Північно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] станом на 01.04.2021 має заборгованість у розмірі 8069,66 грн. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року (справа № 527/1107/20, провадження № 2/527/12/21) Позов [PERSON] задоволено. Шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у Глобинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 18 листопада 2017 року, актовий запис № 144 - розірвано. Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Постанови Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Гузь Тетяни Олегівни, представника [PERSON] , задоволено. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08лютого 2021 року у частині вирішення вимог про визначення місця проживання дитини скасовано, ухвалено нове по суті заявлених вимог. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено за недоведеністю. Позов [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . В іншій частині рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року - без змін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета вказаного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд приймає до уваги, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - позивачем у справі, знаходиться на її утриманні, таким чином, змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з неї аліментів на утримання доньки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає таке. Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, суд визначає цю частку в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду вказаної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо стягнення на її користь аліментів на утримання доньки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання судового наказу від 17.07.2020 в справі № 527/1187/20 таким, який не підлягає виконанню суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Разом з тим, заявлені [PERSON] вимоги не підпадають під дію ч.1 ст.188 ЦПК України, оскільки порядок визнання судового наказу, таким, що не підлягає виконанню, передбачений статтею 432 ЦПК України, така вимога не підлягає розгляду в позовному провадженні, та, відповідно, не може бути об`єднана з вимогою про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачем в позовній заяві заявлено вимоги - про припинення стягнення аліментів, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів, за одну з яких її звільнено від сплати судового збору, а за іншу судовий збір нею сплачено, то суд стягує з відповідача судовий збір як на користь позивача, так і на користь держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial