Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно, а саме однокімнатну квартиру за адресою: м. Мукачево, вул. Маргітича Івана, 49/11 (надалі - Квартира), земельну ділянку площею 0,5 га кадастровий номер 2122781600:02:002:0193, яка розташована СГТ «Будівельник», урочище велика гора Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (надалі Земельна ділянка) та триповерхову будівлю, загальною площею 263,10 кв. м. за адресою: СГТ «Будівельник», урочище велика гора Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (надалі - Будинок). Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Квартира та Земельна ділянка придбані сторонами за час шлюбу. На придбаній сторонами Земельній ділянці сторони побудували Будинок, спорулження якого завершено, однак відповідач відмовляється вводити його в експлуатацію. Таким чином вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 лютого 2019 року, з метою забезпечення позову, накладено арешт на спірне нерухоме майно. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити. У судове засідання відповідач також не зявився, натомість подав до суду відзив (а.с. 42-43), у якому висловив свою згоду з позовними вимогами в частину визнання права спільної сумісної власності на Квартиру та Земельну ділянку. У задоволенні позову в частині визнання Будинку спільною сумісною власністю відповідач просив відмовити, оскільки вказаний обєкт нерухомості є самочинним будівництвом. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних осіб,\~прав та\~інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивач визнати Квартиру, Земельну ділянку та Будинок спільною сумісною власністю подружжя. Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. \~ \~ \~ \~Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. \~ \~ \~ \~У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. 2. Не оспорюється учасниками судового процесу той факт, що предметом спору, тобто матеріально правовим обєктом з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно. При вирішенні переданого на розгляд суду спору за позовом, у контексті із заявленими позовними вимогами позивача, доказуванню підлягають обставини щодо можливості визнання Квартири, Земельної ділянки та Будинку сумісною власністю подружжя, а також підстави набуття у власність спірного майна учасниками справи. \~ \~ \~ \~Так, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005 року. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Відповідач на підставі договору купівлі-продажу №181 від 19.03.2009 року є власником земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,0536 га за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Верхньокоропецька сільська рада, СГК «Будівельник» урочище «Велика гора» «За межами населеного пункту», кадастровий номер: 2122781600:02:002:0193 (а.с. 10-11, 13). Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.01.2019 року № 154000069 (а.с. 8-9) свідчить про те, що 31.01.2013 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 26.12.2012 року зареєстровано право приватної власності на Квартиру. Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок роком побудови житлового будинку (літ. А) є 2014 рік (а.с. 14-20). 3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321\~Цивільного кодексу\~України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed