Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Надія Миколаївна про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання договору дарування договором купівлі - продажу, визнання майна спільною сумісною власністю, виключення майна із спадкового майна, визнання права власності на 1/2 частку із майна, що є спільною сумісною власністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований 27 листопада 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області. [INFO] року чоловік позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадкова справа у приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславської - Григорчак С.О. Зазначає, що окрім неї, спадкоємцями після смерті її чоловіка є його мати [PERSON], [INFO] та його донька [PERSON], [INFO] Спадковим майном після смерті чоловіка позивачки є: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] Глибоцького району Чернівецької області, який належав померлому на підставі договору дарування житлового будинку, який укладено 29 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON]. Даний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами до 29.03.2005 року належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.1999 року, посвідченим державним нотаріусом Глибоцької державної нотаріальної контори Глуговським В.В. зареєстровано в реєстрі за № 109. Також вказує, що покійному чоловікові належали земельні ділянки, а саме:земельна ділянка площею 0,1205 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею - 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані с.Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, які належали [PERSON] на підставі договору дарування від 29.03.2005 року, який укладено між [PERSON], та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1474, однак у зв'язку із раптовою смертю чоловіка вони так і не встигли зареєструвати право власності на дані земельні ділянки за чоловіком. Під час подружнього життя з [PERSON], придбанням всього нерухомого майна займався він, а тому позивачка в повні мірі не володіла детальною інформацією щодо оформлення права власності на вказане майно. Лише після смерті [PERSON], під час збирання документів для подачі нотаріуса заяви про відкриття спадкової справи, позивачка вперше побачила документи на право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та спірні земельні ділянки. При ознайомленні з вказаними документами, позивачка дізналася, що між її покійним чоловіком [PERSON] та [PERSON] замість договорів купівлі - продажу були укладені договори дарування вказаного майна. За вказаних обставин, позивачкою пропущений строк позовної давності для захисту порушеного права з поважних причин. Зазначає, що вона з 01.01.2004 року працює у Волоківській амбулаторії на посаді лікаря - педіатра та отримує дохід. Її покійний чоловік працював у Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації на посаді землевпорядника та практично всі спільно зароблені кошти вони вклали в купівлю вищевказаного майна. Крім того, частину коштів надали батьки позивачки. На підставі викладеного просить суд визнати договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 29 березня 2005 року, а саме: житлового будинку, саман, житловою площею 13,0 кв.м. відміченого в плані літ. «А», сараю відміченого в плані літ. «Б», сараю відміченого в плані літ. «В», вбиральні відміченої в плані літ. «Г», колодязя відміченого в плані - «І», огорожі відміченої в плані 1-2., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Глибоцького району Чернівецької області, який належав [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, який укладено 29 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1472 удаваним, який приховує договір купівлі-продажу та застосувати до цього договору правила договору купівлі-продажу; договір дарування земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею - 0,1205 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею - 0,2500 га, цільове призначення -для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, місцезнаходження земельних ділянок - с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, які належали [PERSON] на підставі договору дарування від 29.03.2005 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1474 удаваним, який приховує договір купівлі-продажу та застосувати до цього договору правила договору купівлі-продажу; визнати, що земельна ділянка площею - 0,1205 га, цільове призначення -для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка площею - 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, місцезнаходження земельних ділянок - с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок, саман, житловою площею 13,0 кв.м. відмічений в плані літ. «А», сарай відмічений в плані літ. «Б», сарай відмічений в плані літ. «В», вбиральня відмічена в плані літ. «Г», колодязь відмічений в плані - «І», огорожа відмічена в плані 1-2., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Глибоцького району Чернівецької області є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року; виключити із спадкового майна після смерті [PERSON], який помер [INFO] року: 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок, саман, житловою площею 13,0 кв.м. відмічений в плані літ. «А», сарай відмічений в плані літ. «Б», сарай відмічений в плані літ. «В», вбиральня відмічена в плані літ. «Г», колодязь відмічений в плані «І», огорожа відмічена в плані 1-2., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Глибоцького району Чернівецької області; визнати за [PERSON], [INFO] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею -0,1205 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, на 1/2 частку земельної ділянки площею - 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, місцезнаходження земельних ділянок - с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та 1/2 частку житлового будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок, саман, житловою площею 13,0 кв.м. відмічений в плані літ. «А», сарай відмічений в плані літ. «Б», сарай відмічений в плані літ. «В», вбиральня відмічена в плані літ. «Г», колодязь відмічений в плані - «І», огорожа відмічена в плані 1-2., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Глибоцького району Чернівецької області. На вказану позовну заяву відповідач [PERSON] подала відзив в якому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзиву на позовну заяву, при цьому просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в ходу розгляду справи позовні вимоги визнав та вказав на те, що він у 2005 року році продав померлому [PERSON] свій будинок та земельну ділянку, за що отримав від останнього приблизно 7000 доларів США. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте подала заяву про розгляд справу у її відсутності при цьому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'яжу із спливом строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослiдивши та оцiнивши здобутi та перевiренi в судовому засiданнi докази в їх сукупностi, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно копії договору дарування від 29 березня 2005 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розміщений в [ADDRESS] Глибоцького району Чернівецької області.Житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами належав Дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (АВА № 217486), посвідченого Глуговським В.В., в.о. державного нотаріуса Глибоцької державної нотаріальної контори 11 травня 1999 року по реєстру № 109. та зареєстрованого в: Чернівецькому державному обласному бюро технічної інвентаризації 14 травня 1999 року в книзі № 4, реєстровий номер - 595, сторінка № 59; Глибоцькому комунальному районному бюро технічної інвентаризації 28 березня 2005 року в книзі № 1, номер запису - 75, сторінка № 75; в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10297527 від 28 березня 2005 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7251651 від 16.05.2005 року, на підставі договору дарування ВСА № 464078 від 29.03.2005 року вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями є приватною власністю [PERSON]. Як вбачається з договору дарування від 29 березня 2005 року ВСА № 464077, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею - 0,1205 га та земельну ділянку площею - 0,2500 га, які розташовані в с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Цільове призначення земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства - 0,1205 га; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га. Земельні ділянки належали Дарувальнику на підставі: державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Волоківською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області 28 лютого 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010581200024, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]; Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Волоківською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області 28 лютого 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010581200023, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Як спосіб захисту своїх порушених прав позивач вказує на те, що вона з померлим чоловіком купили у відповідача [PERSON] вищевказаний земельний будинок та земельну ділянку, при цьому їй не було відомо, що під час укладання договору чоловік уклав договір дарування, а тому просила визнати вказані договори удаваними. Відповідно до ст. 202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до роз'яснень п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Згідно вимог ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України позивачка, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на її думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. Позивачка зазначила, що під час подружнього життя з [PERSON], придбанням всього нерухомого майна займався останній, а тому вона в повній мірі не володіла детальною інформацією щодо оформлення права власності на вказане майно. При цьому вони купили вищевказане нерухоме майно у відповідача [PERSON] їй про це точно відомо, оскільки вони заплатили за це майно приблизно 7000 доларів США. Вказала, що підстав для дарування їм [PERSON] цього мана не було, оскільки, вони не5 є родичами, тощо. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] підтвердив, що він фактично продав померлому [PERSON] будинк та земельну ділянку, оскільки, отримав за це кошти у розмірі приблизно 7000 доларів США. При цьому підтвердив, що він з позивачкою та її померлим чоловіком не є родичами, при цьому чому саме у нотаріуса було оформлено договір дарування йому не відомо, із змістом укладеного договору він не знайомився тільки його підписав. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказували на те, що позивач та її покійний чоловік купили будинок у відповідача [PERSON], проте вказали, що під час оформлення договору не були присутні. Заперечуючи в судовому засіданні удаваність договору дарування, відповідачі не навели жодних мотивів передачі у дар померлому [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, з яким ні позивач ні її покійний чоловік не перебували у будь-яких родинних відносинах. Враховуючи вищеописані обставини, а також те, що на відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому встановлені судом вищенаведені факти щодо намірів та обставин передачі квартири свідчать про те, що укладений між [PERSON] та померлим [PERSON] договори дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29.03.2005 р. слід визнати удаваним. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач та її покійний чоловік [PERSON] мали намір та придбали житловий будинок у відповідача [PERSON], при цьому після укладення спірних договорів, позивач проживала з своїм покійним чоловіком, і як значила сам позивач, відносини у них були дуже добрі, що свідчить про те, що позивач мала вісі можливості дізнатись про зміст укладених правочинів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що у первинній позовній заяві, яка підписана особисто позивачем, остання вказує на те, що між її покійним чоловіком [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу спірного майна, однак у зв'яжу із економією коштів, оскільки оформлення майна договорами купівлі-продажу коштували б вдвічі дорожче, вона з чоловіком прийняли рішення, що будуть укладати договори дарування, при цьому було вирішено оформити все на чоловіка. Після подання відповідачами заяв про застосування позовної даності, була подана нова редакція позовної заяви, де позивач вказує на те, що про те, що були укладені договори дарування вон дізналась тільки після смерті чоловіка. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання договору дарування договором купівлі - продажу, визнання майна спільною сумісною власністю, виключення майна із спадкового майна, визнання права власності на 1/2 частку із майна, що є спільною сумісною власністю задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачкою позовної даності для звернення до суду за захистом свого порушеного права. На підставі викладеного, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 202, 203, 235, 256, 261, 267, 267,655, 717 ЦК України,

Outcome: dismissed