Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок літ. «А-1» ш/б, житловою площею 52,8 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «В» шл/б; гараж - літ. «Г» ш/б; вбиральня - літ «Д'» цегла; душ - літ. «Д» цегла; огорожа - №1, 2, 3, дерево; замощення - І асфальт, земельну ділянку кадастровий №6310136300:13:019:0003 площею 0,0426 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує набуттям вказаного нерухомого майна в особисту приватну власність на підставі ст. 57 СК України в період перебування у шлюбі з відповідачем, зареєстрованим 10.02.2001 р. у відділі РАГС Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №68, за кошти, які були подаровані її матір'ю [PERSON] за договором від 26.08.2008 р. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, звернулися із зустрічним позовом про визнання права власності на ? земельної ділянки, площею 462 кв. м. (0,0426 га), що знаходиться у [ADDRESS], кадастровий №6310136300:13:019:0003, а також ? житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на придбання спірного нерухомого майна за власні кошти, отримані на посаді директора ТОВ «АТЕКС», а також в якості суб'єкта підприємницької діяльності та виникнення у сторін права спільної сумісної власності в порядку ст. 60 СК України. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2010 р. розірвано шлюб, зареєстрований сторонами 10.02.2001 р. у відділ РАЦС Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №68. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.08.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1564, фізична особа [PERSON] передав у власність позивачки за первісним позовом житловий будинок літ. «А-1» ш/б, житловою площею 52,8 кв.м., з надвірними будівлями льох літ. «В» шл/б; гараж - літ. «Г» ш/б; вбиральня - літ «Д'» цегла; душ - літ. «Д» цегла; огорожа - №1, 2, 3, дерево; замощення - І асфальт, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Заявою, посвідченою 26.08.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1566, №1567, продавець підтвердив факт одержання від позивача за первісним позовом 605 437,50 грн., що в еквіваленті складало 125 000,00 доларів США, за вказаним договором купівлі-продажу, а остання підтвердила, що прийняла від продавця фактично куплене майно. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.08.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1565, фізична особа [PERSON] передав у власність позивача за первісним позовом земельну ділянку кадастровий №6310136300:13:019:0003 площею 0,0426 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заявою, посвідченою 26.08.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1568, №1569, продавець підтвердив факт одержання від позивача за первісним позовом 242 175,00 грн., що в еквіваленті складало 50 000,00 доларів США, за вказаним договором купівлі-продажу, а остання підтвердила, що прийняла від продавця фактично куплене майно. 28.08.2008 р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності позивача за первісним позовом, про що свідчить витяг №20041537 від 28.08.2008 р. Реєстрація права власності позивача за первісним позовом на земельну ділянку підтверджується державним актом серія ЯЛ №207567 від 11.10.2008 р. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 26.08.2008 р. та розписки [PERSON] передала позивачці (донці) за первісним позовом безоплатно у власність грошові кошти в сумі 180 000,00 доларів США для купівлі житлового будинку, надвірних будівель разом з земельною ділянкою 0,0426 га у [ADDRESS], а також оплати нотаріальних дій. Зі змісту заяв фізичної особи [PERSON], посвідчених 26.08.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровими №1566, №1567, №1568, №1569, вбачається, що саме позивач за первісним позовом здійснила виконання договорів купівлі-продажу з продавцем, в тому числі в частині розрахунку грошовими коштами в сумі 605 437,50 грн. та 242 175,00 грн., що в еквіваленті складало 125 000,00 та 50 000,00 доларів США відповідно. Зазначені обставини підтверджені письмовими доказами та встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.05.2014 р. у справі №638/5659/14-ц, яким вказаний договір позики визнано дійсним в порядку ст. 220 ЦК України та яке на момент розгляду судом цієї справи набрало законної сили. Зазначеним рішенням суду, зокрема, з урахуванням допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON], встановлено, що [PERSON] подарувала своїй доньці (позивачці за первісним позовом) грошові кошти саме на придбання житла. Таким чином, судом було встановлено, що ці кошти мали суто цільове призначення. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В якості доказів придбання спірного майна за власні кошти відповідач надав копії звітів суб'єкта малого підприємництва фізичної особи - платника єдиного податку до ДПІ у Київському районі м. Харкова за 4 квартали 2002 - 2007 років, зі змісту яких вбачається, що обсяги його виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за вказаний період складали 230 500,00 грн., 431 200,00 грн., 448 940,00 грн., 497 700,00 грн., 165 920,00 грн., 298 300,00 грн. відповідно. На підставі абз. 5 ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Згідно з абз. 8 ст. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98 в період 2002 - 2007 років суб'єкти малого підприємництва-фізичної особи - платники єдиного податку були зобов'язані вести книгу обліку доходів i витрат, що підлягають оподаткуванню в порядку, визначеному наказом ДПА України від 29.10.1999 р. №599, в якій мали відображати документально підтверджені витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу та чистий дохід. Надані відповідачем документи підтверджують декларування податковому органу певних сум можливо отриманих суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), а не їх фактичну наявність, та не враховують витрат, пов'язаних з одержанням доходу. Відповідачем підтверджено, що він також за період перебування у шлюбі мав прибуток, але з оглядом на представлені позивачкою докази, зокрема рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.05.14 року, яке має преюдиційне значення при розгляді зазначеної справи, суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені та документально підтверджені судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved