Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 35). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, хоча мав таку можливість, оскільки позовну заяву з доданими до неї документами отримав (а.с. 17, 24, 30, 34). Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню як такі, що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 016452 (а.с. 5). Згідно наданих копій свідоцтв про народження серії І-ВЛ № 0287799 та серії 1-ВЛ № 342609, сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки вуличного комітету № 38 від 29.12.2016р. проживають з позивачем (а.с. 6-8). Відповідач, як вказує позивач у позовній заяві, матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно не надає, хоча працює офіційно на Чугуївському хлібозаводі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 грн., з 1 травня - 1426 грн., з 1 грудня - 1492 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, працює, відомості про інших осіб, які б перебували на його утримані, не надав. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який працює та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, відсутність відомостей про наявність у нього інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, матеріальне становище позивача та дітей, а також те, що відповідач заперечень щодо розміру аліментів не надав, хоча мав таку можливість, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає неможливим. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог позивача. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved