Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 листопада 2004 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та записом в Книзі реєстрації розірвань шлюбу, актовий запис № 118 від 30листопада 2004 року. Із 01 грудня 2004 року, не зважаючи на розірвання шлюбу продовжували проживати із відповідачем разом в будинку, що належить їй на праві приватної власності, був один сімейний бюджет, вели спільне господарство, на час проживання однією сім`єю не перебували в інших шлюбах, у них народилося двоє дітей. Факт спільного проживання підтверджується довідкою Зірненської сільської ради № 179 від 13.02. 2020 року.За час проживання спільно з відповідачем придбано майно: трактор колісний марки ДТЗ [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини Серії [NUMBER] , автомобіль DACIA, моделі SADERO ХАТЧБЕК-В, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шассі [NUMBER] , 2009 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Враховуючи, що відповідач має посвідчення водія, транспортні засоби були зареєстровані на нього, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.Крім того під час спільного проживання отримали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1528 га, кадастровий номер 5620485300:01:005:0088 в [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які викладені в позові, просить задовольнити позов . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково , виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками у справі. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 07 жовтня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 30 листопада 2004 року. Як встановлено в судовому засіданні, після розірвання шлюбу на прохання батьків відповідача та враховуючи, що позивачу одній важко тримати господарство, сторони продовжили проживати разом однією сім`єю , вести спільне господарство, мали спільний бюджет на утримання сім`ї. Відповідно до свідоцтв про народження дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , діти народилися після розірвання шлюбу. У свідоцтвах про народження дітей зазначено батько - [PERSON] . Відповідач під час судового розгляду справи заперечував, що він є батьком дітей, натомість будь-яких доказів, що він не є батьком дітей суду не надав. У будинку крім сторін у справі проживають п`ятеро їх дітей. Будинок має три кімнати, в одній з яких проживали сторони у справі позивач та відповідач. Будинок на праві приватної власності належить позивачу- [PERSON] відповідно до договору дарування. З показів відповідача судом встановлено, що позивач, відпоовідач, їх діти після розірвання шлюбу їздили відпочивати на море , сторони спілкувалися із батьками як відповідача так і позивача, користуються спільним майном, яке знаходиться в будинку, відповідач виконує домашні роботи по господарству, заготовляє сіно для худоби, обробляє поля трактором, доглядав дітей та господарство, коли позивач їздила в Польщу на заробітки. Відповідно до письмових доказів, які позивач надала до суду, а саме довідки про склад сім`ї Зірненської сільської ради № 179 від 3.02. 2020 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в с. Зірне в будинку, що знаходиться по [ADDRESS] і постійно проживає за даною адресою; довідок № 754 від 06.06. 2019 року, № 2007 від 26.12. 2019 року, № 2581 від 26.10. 2015 року, відповідно до яких зазначається відповідач [PERSON] як чоловік. Під час судового розгляду справи встановлено і це не заперечує як позивач, так і відповідач, що після розірвання шлюбу вони не перебували в будь-якому іншому шлюбі. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Отже, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є доведеним, що в період з 01 грудня 2004 року по 14 лютого 2020 року сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах. Факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлений на підставі показів позивача , фактами народження дітей після розірвання шлюбу, довідками Зірненської сільської ради, мали спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до положень статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Під час спільного проживання сторони за спільні кошти на потреби сім`ї придбали колісний трактор марки ДТЗ [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини Серії [NUMBER] , автомобіль DACIA, моделі SADERO ХАТЧБЕК-В, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шассі [NUMBER] , 2009 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно правових позицій Верховного суду України, викладених у постанові від 08 червня 2016 року (справи №6-2253цс15) зазначено, що за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦКУкраїни майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Стаття 60 СК України вказує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов Зірненської сільської ради від 21 лютого 2020 року, котрий був складений за заявою відповідача та за адвокатським запитом представника відповідача, відповідно до якого відповідач, [PERSON] , зазначається як чоловік, майно, колісний трактор марки ДТЗ [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2017 року випуску, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , об`єм двигуна 1908 см., приладдя до трактора, автомобіль DACIA, моделі SADERO ХАТЧБЕК-В, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шассі [NUMBER] , 2009 року випуску, причеп автомобільний як спільно нажитим майном. Під час розгляду справи відповідач пояснив, що він акт підписав із власної волі , будь яких заперечень щодо складання акта та відомостей, які в ньому міститься він не надавав. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, то суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка [ADDRESS] , кадастровий номер 5620485300:01:005:0088 для будівництва і обслуговування житлового будинку , була отримана відповідачем- [PERSON] на підставі рішення № 422 Зірненської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 24 грудня 2009 року за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Зірненської сільської ради Березнівського району внаслідок приватизації. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на вказану земельну ділянку зареєсттровано відповідачем 05 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності серія [NUMBER] Згідно п.5 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації , визначених Земельним кодеком України. Земельна ділянка для будівництва ї обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд / присадибна ділянка/ площею 0,1528 га за адресою [ADDRESS] , одержана відповідачем [PERSON] в приватну власність внаслідок безоплатної приватизації , є його особистою приватною власністю , а не спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 1121 гривень 15 коп.

Outcome: approved