Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що її сестрі [PERSON] належав земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0278877, яка знаходилася на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, в розмірі 2,44 умовних кадастрових гектарах. 13 вересня 1997 року сестра померла. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на вказану земельну частку (пай), спадкоємцем першої черги якої за законом є вона. Спадщину прийняла своєчасно. Однак реалізувати своє право на спадкове майно не може в звязку з тим, що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця 13.11.1997 року. Тому, просить суд визнати за нею право на спадкове майно, а саме на вказану земельну частку (пай). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов свого довірителя підтримав та просить його задовольнити. Голова Борисівської сільської ради в клопотанні на ім'я суду просить справу розглянути у відсутності їхнього представника та проти задоволення позову не заперечує. Від голови Ізяславської районної державної адміністрації надійшло клопотання з проханням слухати справу без участі їхнього представника. У задоволенні позову не заперечують. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 01 січня 2004 року вступив в силу новий та діючий Цивільний кодекс України, пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визначає, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Разом з тим, статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть І-БВ № 071306 [PERSON] померла 13 вересня 1997 року. Як вбачається з довідки відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області № 01-25/219 від 16.11.2017 року, гр. [PERSON], яка померла 13.09.1997 року, належить право на земельну частку (пай) згідно розпорядження Ізяславської районної державної адміністрації № 1 від 22.05.1996 року в розмірі 2,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі в КСП «Полісся» с.Борисів. Відповідно до повідомлення Хмельницького обласного державного нотаріального архіву № 3812/01-21 від 08.12.2017 року, після смерті [PERSON], яка померла 13.09.1997 року, по даних архівного фонду Ізяславської державної нотаріальної контори спадкова справа в 1997-2004 роках не заводилася. Згідно повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори № 2126/02-14 від 21.11.2017 року, після смерті [PERSON], яка померла 13.09.1997 року, заведено спадкову справу № 493/2017, однак правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0278877) на імя [PERSON] був виданий після смерті спадкодавця - 13.11.1997 року. Позивачка [PERSON] та [PERSON] є сестрами, що підтверджкється свідоцтвами про народження. Згідно свідоцтва про одруження І-БВ № 278450, позивачка змінила прізвище з «Гайдашук» на «Онуфрієнко». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7(Із змінами, внесеними згідно зпостановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділуХ Перехідні положенняЗК). У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказується на те, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). В той же час, видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 526 вказаного Кодексу місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року позивачка прийняла спадщину, в тому числі і на право вищезазначеної земельної частки (пай), яка залишилась після смерті її сестри, спадкоємцем якої є вона. Однак позивачка належним чином оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості у звязку з тим, правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved