Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] [INFO] та визнати за нею право власності на вказаний будинок. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в жовтні 1998 року домовилася із [PERSON] про купівлю будинку [ADDRESS] . За домовленістю із продавцем позивач сплатила їй суму в розмірі 5000 гривень, а вона віддала ключі від будинку. Жодних документів [PERSON] на будинок не передавала, при цьому обіцяла в подальшому належним чином у нотаріуса оформити купівлю-продаж. За її словами вона сама будувала його (проживала вона поодиноко, заміжня ніколи не була і дітей не мала), при цьому вибралася проживати до свого племінника в село Суботці Знам`янського району. Введення в експлуатацію та державної реєстрації права власності діюче на той час законодавство не вимагало, тому право власності у [PERSON] настало з часу внесення про неї даних, як власника, в книги погосподарського обліку. Доказом обставини продажу [PERSON] будинку з надвірними будівлями є власноруч складена та підписана нею розписка від 10 жовтня 1998 року. З часу придбання позивачем будинку вона постійно проживала в ньому та підтримувала в належному санітарно-технічному стані, обробляла город, сплачувала комунальні платежі та земельний податок, здійснено за власні кошти невід`ємні поліпшення вказаного майна. Однак, зобов`язання по нотаріальному оформленню договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] продавцем [PERSON] не виконане, нотаріально договір купівлі-продажу не укладений. [PERSON] померла, тому на даний час вирішити питання нотаріального оформлення договору не представляється можливим. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач Суботцівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, раніше надавав заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд проводити розгляд справи без участі представника. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивача та її представника, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Позивач по справі домовився із [PERSON] про купівлю будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Сторони домовилися про всі істотні умови договору, про що склали розписку. На виконання вказаного договору позивач сплатила продавцю 5000 гривень та прийняла вказаний будинок. Проживає у вказаному будинку з жовтня 1998 року. Продавець в свою чергу отримав гроші та передав будинок позивачеві, про що свідчить написана нею власноручно розписка від 10 жовтня 1998 року. Договір домовилися нотаріально оформити та зареєструвати в установленому законом порядку згодом. Однак продавець свої зобов`язання не виконав, ухилився від нотаріального посвідчення договору. [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до наданої копії спадкової справи № 54 від 31.01.2003 встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла її сестра [PERSON] , яка в свою чергу померла [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем, що прийняв спадщину є [PERSON] , що підтверджено копією спадкової справи № 249/2016. Згідно інформації Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області № 02-43/186 від 12.03.2020 встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Суботцівської сільської ради від 27 червня 1997 року № 36 «Про приватизацію земельних ділянок» земельна ділянка площею 0,39 га, що розташована за адресою [ADDRESS] передана безкоштовно у приватну власність [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до книг погосподарського обліку сільської ради за період з 1991 року по теперішній час в домогосподарстві за вказаною адресою до 1998 року проживала [PERSON] , [INFO] , а з 1999 року проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданих в судовому засіданні квитанцій про сплату за користування електроенергією встановлено, що особовий рахунок за адресою [ADDRESS] , відкрито на [PERSON] . Остання проводила оплату за спожиту електроенергію з 2006 року. Відповідно до інформаційної довідки Знам`янського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 16 від 17.01.2020 встановлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року та не підлягає прийняттю в експлуатацію. Реєстрація права власності станом на 01.01.2013 в Знам`янському районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» не проводилася. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст.\~3\~зазначеного Закону\~право власності\~та інші\~речові права\~на нерухоме\~майно,\~набуті згідно\~з діючими\~нормативно-правовими\~актами до\~набрання чинності\~цим Законом,\~визнаються державою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом № 121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ст.2 ЗУ «Про власність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 42 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правочини можуть вчинятися усно або у письмовій формі (простій або нотаріальній). Стаття 44 ЦК УРСР передбачала, що у письмовій формі повинні вчинятися правочини: громадян між собою на суму понад 100 рублів за винятком правочинів, зазначених у ст. 43 даного Кодексу та інших правочинів, передбачених законодавством України, інші правочини громадян між собою, відносно яких закон вимагає дотримання письмової форми. Статтею 128 ЦК УРСР визначено момент виникнення права власності у набувача майна за договором: право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. Переданням визнається вручення речей набувачеві, а рівно передання транспортній організації для відправлення набувачу і здача на пошту для пересилання набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передання речей прирівнюється передача коносамента або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Стаття 47 ЦК УРСР передбачала, що нотаріальне посвідчення правочинів обов`язкове лише у випадках, вказаних у законі. Недотримання у цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність правочину з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 даного Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала правочин, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення правочину, суд вправі на вимогу сторони, що виконала правочин, визнати правочин дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення правочину не вимагається. Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між сторонами укладено договір купівлі-продажу будинку і одна із сторін повністю виконала правочин, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець передав майно, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку зі смертю продавця, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved