Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», навісу літ. «Д», споруд № 1-7, І. Позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] доводиться їй рідною тіткою по лінії матері. В 2012 року [PERSON] захворіла та потребувала операції на оплату і проведення якої позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 56 000 гривень. Сама ж [PERSON], якій належить житловий будинок [ADDRESS], проживає з сестрою - матір'ю позивачки, в будинку навпроти - [ADDRESS], оскільки після операції вона фізично не може самостійно доглядати себе, потребує стороннього догляду. Сама ж позивачка багато років знаходиться на заробітках за кордоном, а з 2000 року зареєстрована в будинку тітки [ADDRESS]. В 2016 році [PERSON] - тітка позивачки, запропонувала [PERSON] переоформити на себе її будинок [ADDRESS], мотивуючи тим, що в будинку вона вже не проживає та навряд чи буде проживати, тому доцільним буде передати позивачці будинок в рахунок погашення заборгованості. Згодом [PERSON] заселилась в спірний будинок, а потім виїхала на три місяця за кордон щоб накопичити кошти для проведення ремонту в будинку та переоформлення документів. Перед виїздом за кордон сторони уклали Угоду про припинення зобов'язання передачею відступного щоб після приїзду та заробітку коштів зареєструвати угоду нотаріально. По приїзду [PERSON] звернулась до нотаріуса, який не захотів оформляти такого роду договір та рекомендував звернутися до суду, одночасно нотаріус повідомив, що договір дарування 1990 року за яким [PERSON] є власницею спірного будинку занадто старий, що може призвести до технічної неможливості передачі права власності. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явилася, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, в 2012 році між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно з яким відповідачка позичила у позивачки грошові кошти в розмірі 56 000 гривень на лікування. Самі сторони перебувають в родинних відносинах. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. На підставі договору дарування від 21.09.1990 року відповідачка є власником житлового будинку [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», навісу літ. «Д», споруд № 1-7, І, що підтверджується самим договором та відповіддю КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 418 від 27.03.2017 року на запит суду. З даних паспорта позивачки вбачається, що вона з 2000 році зареєстрована за місцем проживання в будинку [ADDRESS] 29 липня 2016 року між сторонами була укладена Угода про припинення зобов'язання передачею відступного за умовами якої відповідачка, в рахунок погашення заборгованості перед [PERSON], передає останній право власності на житловий будинок [ADDRESS]. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. Таке припинення зобов`язань передбачено тільки за згодою сторін. Обов'язковість досягнення згоди щодо припинення зобов'язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Для фіксування волевиявлення сторін щодо припинення зобов'язання отриманням відступного, сторонам необхідно скласти окремий документ із зазначенням суми боргу, підстав виникнення, порядок передачі майна (відступного), яке саме майно. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Згідно зі ст. 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. З ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності особи є її право на майно, яке вона здійснює відповідно до закону. Як вбачається зі ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.347 ЦК України - особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Аналізуючи вищезазначені законодавчі положення та обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву, оскільки укладена 29.07.2016 року сторонами Угода свідчить про досягнення ними порозуміння за всіма передбаченими ст.. 600 ЦК умовами. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним захистити права позивачки шляхом задоволення її позовних вимог. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. На підставі викладеного та

Outcome: approved