Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання з тих підстав, що продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є її батьком. Вона навчається на четвертому курсі, денної форми навчання КВНЗ «Олександрійський коледж культури і мистецтв», термін навчання по червень 2020 року. Просить стягнути аліменти на її утримання. Позивач, належними чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач, належними чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Крім того, просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідач є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до довідки Олександрійського коледжу культури і мистецтв від 17 липня 2019 року №100 позивач є студенткою четвертого курсу КВНЗ «Олександрійський коледж культури і мистецтв» денної форми навчання. Термін навчання закінчується в червні 2020 року. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, але не більше терміну навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених в ст. 182 цього Кодексу. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги та визначаючи аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд бере до уваги вищенаведені обставини справи та приходить до висновку, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання та платоспроможності самого відповідача. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в цій частині. В той же час не підлягає задоволенню позов в частині стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки чинним законодавством України передбачено стягнення аліментів виключно у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів та не передбачено встановлення мінімального розмірі аліментів у виді відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб при стягненні аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позов пред`явлено 28 серпня 2019 року, то аліменти будуть стягуватись з 28 серпня 2019 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial