Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, а саме просить стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на значне зменшення доходів, збільшення витрат на утримання дитини та збільшення мінімального розміру аліментів відповідно до законодавства. Крім того, просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, що виникла у зв'язку із невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення з нього аліментів за період з 20 квітня 2017 року по 20 квітня 2018 року у сумі 13022 грн (розмір боргу), оскільки розмір неустойки перевищує розмір боргу. Ухвалою суду від 02 травня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розпочато підготовче провадження. 01 червня 2018 року представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог в частині стягнення пені, а саме просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 4770 грн. Ухвалою від 08 червня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. 23 серпня 2018 року представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року позов в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - залишено без розгляду. В судове засідання сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача подав заяву в якій позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву суду не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/326/13 від 05 листопада 2013 року. Рішення вступило в законну силу. Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], видане Колодіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 11 січня 2008 року. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначених за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках. З відповідача по справі стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 27 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, про що свідчить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року (цивільна справа №2/604/348/15). З довідки виконкому Скалатської міської ради №576 від 22 березня 2018 року, та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №574 від 22 березня 2018 року, вбачається, що [PERSON], проживає у [ADDRESS], та до складу її сім'ї входять: [PERSON], [INFO], - донька; [PERSON], [INFO], - донька; [PERSON], [INFO], - сестра; [PERSON], [INFO], - племінниця; [PERSON], [INFO] - мати. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-183 СК України, відповідно до яких, розмір аліментів може визначатися у частці від заробітку (доходу), котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 липня становить 1944 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На думку суду, у зв'язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання дитини, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дитини. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в незначному розмірі, розмір аліментів на даний час є нижчим від встановленого законом мінімального розміру аліментів, тобто 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду не надає можливості для задоволення всіх необхідних потреб дитини даного віку та не є достатнім для її гармонійного розвитку, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, змінивши спосіб їх стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини з твердої грошової суми на частку від прибутку відповідача. Однак, позивачем та її представником суду не надано доказів про стан здоров'я та матеріальне становище дитини, розмір витрат на неї. Таким чином, суд проходить до висновку про можливість зміни порядку стягнення аліментів з [PERSON], на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін, оскільки вимога позивача про стягнення 1/3 частини всіх доходів відповідача не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень з відповідача в дохід держави. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень в дохід держави. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial