Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування Цюрупинської міської ради, третя особа на стороні відповідачів [PERSON], про визнання договору дарування квартири від 20.01.2004 року удаваним, визнання договору дарування квартири від 20.01.2004 року договором купівлі-продажу, визнання договору дарування квартири від 16.06.2004 року недійсним, визнання права власності на ? частину квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що з 12.02.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому у них народилася донька - [PERSON]. Також, від першого шлюбу вона має доньку - [PERSON]. 01.04.2008 року відповідно до рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. 20.01.2004 року вони придбали квартиру [ADDRESS], за час сумісного проживання відремонтували її. Продавців знайшла позивач, з ними вона з відповідачем [PERSON] здійснили розрахунок в загальному розмірі 3500,00 доларів США двома платежами: 1000,00 доларів США - в рахунок погашення заборгованості по оплаті комунальних послуг, та 2500,00 доларів США - вартість квартири. Гроші були забрані ними спільно, зокрема й за рахунок продажу спільного майна - автомобілю бензовозу. В грудні місяці 2007 року відповідач [PERSON] побив її та вигнав з дітьми з квартири, змінив замки, тому вона вимушена була проживати у матері. В цей же час вона дізналася, що через те, що між відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також нею не було укладено договору купівлі-продажу, відповідачі [PERSON], [PERSON] нібито подарували відповідачі [PERSON] квартиру, вона не має права на квартиру, яку вони спільно придбали у шлюбі. Крім того, вона дізналася, що її колишній чоловік [PERSON] подарував вказану квартиру своєму батькові [PERSON] без її згоди та відома. Оскільки договір дарування від 20.01.2004 року є удаваним правочином, просить визнати вказаний договір договором купівлі-продажу, визнати недійним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки договір дарування був укладений без відома та згоди позивача на майно, що є спільною власністю подружжя, а також визнати за нею право власності на ? частину квартири як на таку, яка була придбана подружжям сумісно. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та додатково пояснив суду, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки перебіг такого починається для [PERSON]: щодо визнання договору дарування від 16.06.2004 року з моменту, коли позивач дізналася про порушення свого права, тобто у жовтні 2007 року; щодо решти позовних вимог - через юридичну необізнаність позивача, оскільки остання добросовісно помилялася та вважала, що при укладанні договору дарування, а не продажу квартири від 20.01.2004 року спірна кватира належатиме подружжю на праві спільної сумісної власності. Крім того, позивач діє не лише в своїх інтересах, а й в інтересах своїх неповнолітніх дітей, а тому для них початок перебігу строку позовної давності починається від дня досягнення повноліття. У зв'язку із вказаним, просить визначити причини пропуску строку позовної давності поважними, поновити вказаний строк, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] пояснення, надані позивачем та представником позивача підтримала в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що з 2003 року по 2008 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON]. За час спільного проживання його батьки за кошти, що їм належали та були отримані після продажу будинку в с. Музиківка Білозерського району, 20 січня 2004 року придбали квартиру [ADDRESS]. З метою економії коштів, договір купівлі-продажу спірної квартири батькові [PERSON] було оформлено договором дарування спірної квартири [PERSON]. Позивач як дружина надала свою згоду на оформлення договору дарування у нотаріуса. Проте через деякий час стосунки у нього з [PERSON] погіршилися, тому 16 червня 2014 року він за згодою з позивачем оформив договір дарування спірної квартири батькові [PERSON]. У зв'язку із вказаним вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та безпідставними, спірна квартира була придбана за кошти його батьків, жодного майна, зокрема бензовозу, вони не мали, а тому не могли його продати та купити на вказані кошти квартиру. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що спірну квартиру дійсно було придбано у [PERSON] та [PERSON] на гроші, що належали йому та його дружині [PERSON], та були отримані від продажу житлового будинку в с. Музиківка Білозерського району. З метою економії коштів, продавці оформили договір дарування на ім'я [PERSON], проте гроші він особисто давав продавцям. Через декілька місяців, відповідач [PERSON] настояв, щоб його син оформив договір дарування на його ім'я. Вказані договори були оформлені за згодою з позивачем [PERSON], остання заперечень не мала, оскільки їй було відомо, що квартира була придбана на кошти від продажу будинку, що йому належав. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить в їх задоволенні відмовити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] пояснення, надані довірителями, підтримала, вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, які подані із порушенням процесуальних строків. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що у 2002 році вона з чоловіком подали до газети оголошення про продаж квартири [ADDRESS]. Довгий час покупців не було і лише у 2003 році до них прийшла сама позивач [PERSON], подивилася квартиру. Наступного разу [PERSON] прийшла подивитися квартиру з чоловіком [PERSON]. Потім подружжя довго не було. Через певний час вони приїхали та дали 1000,00 доларів США в рахунок покупки квартири, після чого направилися до нотаріуса. У нотаріуса [PERSON] попросив відповідачів [PERSON] та [PERSON] оформити не договір купівлі-продажу, а договір дарування для економії коштів, на що вони погодилися. Позивач при вказаній розмові присутня не була. Після вказаної розмови [PERSON] забрав [PERSON] і вони зайшли до нотаріуса. Потім [PERSON] вийшла від нотаріуса, почала плакати, а вона з чоловіком зайшли щоб до оформити договір дарування. Після, подружжя [PERSON] віддали решту за продаж квартири у розмірі 2500,00 доларів США. Про [PERSON] вона дізналася на першому суді, останнього раніше, зокрема при купівлі-продажу квартири, вона не бачила. Щодо зміни показань, то відповідач [PERSON] наголосила, що на неї здійснювали тиск та погрожували звільненням, якщо вона не дасть свідчення на користь [PERSON]. Оскільки в неї були хворі батьки, а [PERSON] працював на тому ж підприємстві та міг вплинути на її звільнення, вона боялася. На даний момент вона дає правдиві покази, з роботи відповідач [PERSON] звільнилася у 2012 році. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснення, надані його дружиною - відповідачем [PERSON] підтримав в повному обсязі, підтвердив, що гроші за купівлю квартири їм давали подружжя [PERSON] та [PERSON], а договір дарування був оформлений з метою економії коштів. Представник третьої особи органу опіки та піклування - Самсонова В. С. у судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки укладені договори були укладені з порушенням вимог чинного законодавства, чим порушили права не лише позивача [PERSON], а й її неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити та суду пояснила, що їй з чоловіком [PERSON] на праві власності належали житловий будинок та земельні ділянки, на яких вони вирощували городину та домашніх тварин. Вищевказане вони продали з метою купівлі квартири [PERSON], проте оформити договір купівлі-продажу вони мали намір на [PERSON]. Яким чином укладалася угода їй не відомо, оскільки [PERSON] присутньою не була. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у 2004 році до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] з метою оформлення договору дарування квартири., що належала відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Оскільки вказані особи не були близькими родичами, свідок почалася сумніватися у дійсності намірів укладеного договору, проте [PERSON] завірив, що сторони правочину є майже родичами. Крім того, свідок пояснила дружині [PERSON] - [PERSON] про наслідки укладеного правочину та надала час поміркувати. [PERSON] добровільно підписала відповідну заяву, примусу з боку сторін на неї не було, будь-які гроші в її присутності не передавалися. [PERSON] при укладанні договору дарування присутній не був. До цього також була укладена угода з мамою [PERSON] - [PERSON] про дарування житлового приміщення доньці з зятем, проте згодом вказаний договір був розірваний сторонами. Свідок також пояснила, що при укладанні договору дарування довідка про склад сім'ї береться у дарувальника, законодавством обов'язку надавати обдарованим довідки про склад сім'ї не вимагається. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з сім'єю [PERSON] вона знайома давно. У 2003 році [PERSON] з чоловіком [PERSON] проживали у [PERSON] - матері позивача. Згодом [PERSON] переписала квартиру на доньку з зятем. У останніх були гроші на купівлю однокімнатної квартири, у їх власності також був бензовоз, який вони продали, а за всі грошові кошти, які в них були, вони придбали квартиру у сім'ї [PERSON]. Грошові кошти вона особисто бачила. Пізніше зі слів [PERSON] їй стало відомо, що придбану квартиру [PERSON] подарував своєму батькові [PERSON]. Пізніше, [PERSON] вигнав [PERSON] з дітьми з вказаної квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є мамою позивача - [PERSON]. До шлюбу [PERSON] з [PERSON] знімали житлове приміщення, а у 2003 році, коли донька завагітніла, вона запросила проживати до себе. Під час сумісного проживання, свідок подарувала подружжю свою квартиру за умови, що останні придбають їй однокімнатну взамін. У [PERSON] та [PERSON] на той час були гроші на купівлю квартири, проте таку, яка б підходила, найти не мали змоги. Пізніше, [PERSON] вигнав свідка з квартири, а [PERSON] почав бити. 20.01.2004 року [PERSON] на гроші, які були на купівлю квартири, а також на гроші від продажу бензовозу, купляє чотирьохкімнатну квартиру, проте договір оформляє ні як договір купівлі-продажу, а як договір дарування. У зв'язку із вказаним, свідок у судовому порядку розриває договір дарування. У 2010 році свідкові стало відомо, що [PERSON] подарував спірну квартиру своєму батькові - [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у 2004 або 2005 році [PERSON] придбав чотирьохкімнатну квартиру. На той час в сім'ї [PERSON] та [PERSON] був бензовоз, який вони продали. Звідки взяли решту коштів на купівлю квартири їй не відомо. Пізніше, зі слів [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] оформив договір дарування, а позивач підписала всі документи не читаючи. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2004 році за грошові кошти батьків, які останні отримали від продажу житлового будинку, вони придбали чотирьохкімнатну квартиру. З метою економії грошових коштів, вказаний договір був оформлений договором дарування. Жодного бензовозу у нього чи у [PERSON] не було, тому продати його вони не могли. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідачів, представника відповідачів, третьої особи, представника третьої особи, свідків, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 12.02.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в якому у них народилася донька - [PERSON]. Також, від першого шлюбу [PERSON] має доньку - [PERSON]. 01.04.2008 року відповідно до рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. 20.01.2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. 16.06.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування спірної квартири. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що про наявність договору дарування від 16.06.2004 року позивач дізналася у 2007 році, укладеними договорами порушуються права та інтереси малолітніх доньок позивача [PERSON] і [PERSON], тому суд приходить висновку, що строк позовної давності необхідно поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Матеріалами цивільної справи та поясненнями сторін встановлено, що дійсно договір дарування був оформлений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу, вказаний факт сторонами не оспорюється, тому позовні вимоги у частині позовних вимог про визнання договору дарування від 20.01.2004 року удаваним правочином та договір дарування від 20.01.2004 року договором купівлі-продажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 60 СК України та частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на те, що на придбання спірної квартири поширюються положення щодо договору купівлі-продажу, то квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане під час сумісного проживання та не відноситься до особистої приватної власності одного з подружжя. Суд критично відноситься до твердження відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також допитаного в якості свідка [PERSON], щодо того, що спірна квартира була придбана за кошти батьків [PERSON], оскільки вони спростовуються поясненнями відповідачів [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки сторони мали спільні грошові кошти на придбання однокімнатної квартири, а також інший дохід, а тому квартира не може вважатися придбаною батьками відповідача [PERSON]. У в'язку із вказаним вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Матеріалами цивільної справи, а також поясненнями сторін, свідків встановлено, що договір дарування житлового приміщення від 16.04.2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], укладений без згоди позивача по справі - [PERSON], яка є співвласником спірної квартири. Враховуючи те, що договір дарування укладений з порушенням норм Цивільного кодексу України, тому вказаний договір дарування є недійсним. У зв'язку із вказаним, вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а відтак позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, судові витрати пов'язані зі сплатою державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

Outcome: approved