Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], та зняти його з реєстрації за цією адресою. В позовній заяві позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Квартиру позивач придбала за договором купівлі-продажу від 06.01.2018 року. Право власності на підставі договору купівлі-продажу за нею зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства, реєстровий № 16, державний реєстратор приватний нотаріус Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області. При здійсненні купівлі-продажу квартири відповідач за усною домовленістю зобовязався негайно звільнити квартиру та протягом неділі знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, квартиру він дійсно звільнив але з реєстраційного обліку не знявся посилаючись на зайнятість та обмаль часу, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права власника. Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява в якій вона позов підтримала, просила його задовольнити, та розглянути справу без її присутності (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14), причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутність відповідача, і у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважної причини, вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з вимогами ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни які мають у приватній власності будинок (квартиру) користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати і т.п. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. Враховуючи те, що відбувся перехід права власності від колишнього співвласника квартири, до позивача, те що згідно ч.2 ст. 64 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача, ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаній квартирі між ними не укладалося, виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11- звільнення\~особою \~спірного житлового приміщення\~та її відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом, суд приходить до висновку що [PERSON] втратив право користуватися житловим приміщенням в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS], та підлягає зняттю з реєстрації за адресою її розташування. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved