Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про скасування реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності, однак в ньому зареєстрований відповідач, який не проживає в будинку, чим створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своєю власністю, таким чином просить скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з наведених в ньому підстав, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідно до довідок Зняцівської сільської ради № 1089/02-21 від 17.07.2014 року та № 1101/02-21 від 22.07.2014 року відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] проте не проживає в ньому близько 4 років. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Предметом позову є скасування реєстрації місця проживання відповідача. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і такого самостійного способу захисту порушеного права або інтересу як скасування реєстрації місця проживання не передбачено. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 12.01.2012 року. Предметом позову є скасування реєстрації місця проживання відповідача. Вирішення такої вимоги можливе в поєднанні з вирішенням питання про відсутність у відповідача права користування будинком [ADDRESS]. Такої ж вимоги не заявлено, а змінювати позовні вимоги самостійно суд не вправі відповідно до ст. 11 ЦПК України. Також, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що є власником будинку [ADDRESS]. В свою чергу, ні до позовної заяви, ні в судовому засіданні позивач та її представник не надали суду доказів, які б підтверджували право власності на спірний будинок. При цьому судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання та забезпечення доказів. Суд за діючим законодавством позбавлений права самостійно витребувати докази та визначатися за сторін з доказами, які мають значення для розгляду справи. При судовому розгляді справи діє принцип змагальності сторін. Також, відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У зв'язку з цим, заявлена вимога про скасування реєстрації місця проживання пред'явлена до неналежного відповідача, а суд відповідно до ст. 33 ЦПК України позбавлений самостійно залучати відповідача у справі. Такі обставини свідчать про неправильність обрання позивачем способу захисту порушеного права, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про реєстрації місця проживання відповідача слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed