Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом. (а.с.2) Ухвалою суду від 07.05.2015 року до участі у справі було залучено [PERSON], який є співвласником житла. (а.с.23) У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та показала, що вона, її син [PERSON] та батько [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Всі вони зареєстровані за вказаною адресою. Однак відповідач [PERSON] з липня 2002 року не проживає за місцем своєї реєстрації та не приймає часті в оплаті комунальних платежів. На підставі ст.391, 405 ЦК України позивачка просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. У судове засідання третя особа без самостійних вимог на предмет позову на боці позивачки [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вважав позов обґрунтованим. У судове засідання відповідач [PERSON], який мешкає у Криму, не зявився, надав електронною поштою заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши позивачку; свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 10 років, а також відсутність перешкод з боку позивачки для проживання останнього; дослідивши надані заяви та докази, вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], у звязку з її приватизацією у 1997 році, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.17). Після смерті у 2013 році матері позивачки [PERSON] (а.с.20) її частку у праві власності на вказану квартиру успадкувала [PERSON] (а.с.18-19). Таким чином [PERSON] належить ? частка житла, [PERSON] та [PERSON] по ? частки. Всі ці особи є зареєстрованими за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою КП «СЄЗ» (а.с.8) [PERSON] про не проживання від 20.03.2015 року (а.с.7) та показанням допитаних у суді свідків відповідач [PERSON] не проживає за місцезнаходженням своєї власності та місцем реєстрації з 2002 року з власних причин. Вимоги позивачки [PERSON] про визнання відповідача [PERSON], якому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1997 року у звязку з приватизацією належить ? частка квартири [ADDRESS], таким , що втрати право користування цим житлом, не ґрунтуються на законі, оскільки порушують право власності відповідача, яке набуто ним на законній підставі. Так, згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. [PERSON], висуваючи позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належною йому квартирою, фактично намагається позбавити відповідача однієї зі складових права власності права користування своїм майном, що є незаконним. Той факт, що [PERSON] не проживає за місцезнаходженням свого майна не впливає на зміст його права власності на це майно та не веде до позбавлення його (відповідача) права користування цим майном. Незважаючи на визнання відповідачем [PERSON] цього позову суд відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України ухвалив про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки в даному випадку таке визнання суперечить закону. Суд вправі прийняти таке рішення, оскільки визнання позову оцінюється судом в сукупності зі всіма, які маються в справі, матеріалами із врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи. На підставі наведеного, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у звязку з прийняттям судом рішення про відмову в позові, судові витрати (а.с.1) позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed