Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 10.08.1996 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Шлюбні відносини припинені приблизно з серпня 2017 року через те, що чоловік пішов із родини до іншої жінки. З цього часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу неможливо, тому просила про його розірвання. Крім того, зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, участі в їх вихованні не приймає, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видив заробітку. Сторони у судове засідання не зявились, подали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. При цьому позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, відповідач визнав позов частково, а саме: не заперечує проти розірвання шлюбу, не згоден з розміром аліментів, просить стягнути з нього аліменти у розмірі ? частини його заробітку. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1996 року (а.с. 11). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача (а.с. 12, 15). З серпня 2017 року шлюбні відносини подружжя припиненні через те, що відповідач пішов із родини до іншої жінки. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливо, оскільки сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тому збереження сімї є недоцільним. За положеннями ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України на батьків покладено обовязок утримувати дитину, а способи виконання обовязку утримувати дитину батьки визначаються за домовленістю. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього аліментів у розмірі, запропонованому позивачем, не надав жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які б суд мав взяти до уваги при визначенні розміру аліментів на дітей. Тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей по 1/3 частині його заробітку (доходу), і саме такий розмір забезпечить належний рівень життя дітей, необхідний для їх гармонійного розвитку. У відповідності з ч. 2 ст. 141 СК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., а також судові витрати на користь держави.

Outcome: approved