Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути аліменти на її користь на утримання двох дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі по 1000 гривень на місяць на кожну дитину до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO], а потім по 1000 гривень щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, тобто до 10 липня 2026 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2006 року по 14.05.2014 року. Від шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON]. В липні 2008 року [PERSON] визнав себе батьком та оформив батьківство на [PERSON], [INFO]. Далі позивачка вказує, що з моменту окремого проживання відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, всі обов'язки щодо утримання та виховання дітей вона несе самостійно. Оскільки відповідач не має інших осіб, яких законом мав би утримувати, позивачка вважає, що 2000 гривень на утримання двох дітей не буде обтяжливо для відповідача. Відповідач [PERSON] частково не погоджуючись з позовом до нього про стягнення аліментів, пред'явив зустрічний позов, уточнивши який просив визнати недійсним усиновлення, виключити з актового запису про народження [PERSON] відомості про нього як про батька про батька дитини. У зустрічному позові [PERSON] вказує, що 29 грудня 2006 року уклав шлюб з [PERSON]. У липні 2008 року [PERSON] попросила його формально удочерити її дочку народжену від іншого чоловіка - [PERSON], [INFO],оскільки на той час дівчинці виповнилося шість років і настав час йти до школи. У зв'язку з тим, що у свідоцтві про народження дівчинки ніяких відомостей про батька не було, він формально удочерив доньку своєї дружини, щоб вона мала можливість ходити до школи та мати слов'янське прізвище. Однак за час спільного проживання у нього з дитиною ніяких стосунків як батька та дитини не утворилося, [PERSON] батьком його не називала, завжди була замкнутою дитиною. Після розірвання шлюбу, вони взагалі припинили будь-яке спілкування з дитиною, вона з ним не вітається, не спілкується, вважає його ворогом. Позивач наголошує, що ні у дитини, ні у нього до цієї дитини, не склалося будь-яких почуттів, які притаманні дитині та батьку. Після розірвання шлюбу, ним у приватного нотаріуса, було написано заяву про відмову від батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та він двічі звертався до служби у справах дітей з заявами щодо відмови від батьківських прав. Дані заяви, на думку позивача, ще раз підтверджують той факт, що його усиновлення дитини було фіктивним та зв'язку з чим вважає, що можна прийти до висновку, що удочеріння [PERSON] було формальним для оформлення документів для школи. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду із зустрічним позовом. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити з підстав викладених у заяві. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів визнав частково, не заперечував проти стягнення з його довірителя аліментів на утримання сина у розмірі по 730 гривень, з врахування того, що його довіритель ніде не працює, а ця сума дорівнює половині прожитковому мінімуму, встановленому Законом України «Про державний бюджет» для дитини відповідного віку. Стосовно зустрічного позову зазначив, що відповідно до ч.2 ст.237 СК України, усиновлення має визнаватися судом недійсним тоді, коли усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, що виникають внаслідок його здійснення, тобто у тому разі, якщо воно було проведено без наміру породити відносини, встановлені сімейним законодавством для батьків і дітей (фіктивне усиновлення). Фіктивне усиновлення - це усиновлення, яке хоч формально відповідає всім вимогам закону, але здійснюється про людське око, не для встановлення передбачених сімейним законодавством правовідносин з усиновлення. В теорії сімейного права чітко зазначено, що для визнання усиновлення недійсним з цієї підстави важливо, щоб його фіктивність була наявною на день розгляду справи в суді. Якщо на момент розгляду справи в суді фіктивне усиновлення перетворилося на реальне і це підтверджене вагомими доказами (дитина проживає у сім'ї усиновлювача, виховується разом з дітьми, тощо), не має підстав визнавати його недійсним. Однак в даному випадку, [PERSON] жодних відносин з дівчинкою не підтримує, вона також з ним не спілкується, ним була написана заява про відмову від батьківських прав відносно цієї дитини, він жодним чином не допомагає [PERSON] у вихованні цієї дитини. У зв'язку з тим, що у [PERSON] жодних батьківських почуттів до цієї дитини не має, він написав заяву про відмову від батьківських прав, представник [PERSON] вважав доведеними вимоги заявлені у зустрічному позові. Представник [PERSON] в судовому засіданні пред'явивши уточнений зустрічний позов, просив задовольнити дві вимоги, визнати усиновлення недійсним, та скасувати відомості про батька неповнолітньої [PERSON], [INFO], виключивши відомості про [PERSON] як батька дитини [PERSON] з актового запису № 446 від 10.07.2008 року, складеного Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Представник [PERSON] звернув увагу суду, що відповідно до вимог ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122,124,126,127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Суд, вислухавши представників позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов щодо стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2006 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, та дочку [PERSON], [INFO], стосовно якої, [PERSON] у липні 2008 року визнав себе батьком та оформив батьківство. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] виданим Тертім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 10 липня 2008 року. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть. Як вбачається з довідки від 10.12.2015 року про стан сім'ї та прописки, виданої на ім'я [PERSON], начальником дільниці № 2 КП «ЖКС» Хмельницький» вона зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON], з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що позивачка ставила вимоги про присудження аліментів на утримання малолітніх дітей саме в твердій грошовій сумі, зважаючи, що відповідач офіційно не працює, однак згідно пояснень представника позивачки неофіційно здійснює підприємницьку діяльність пов'язану з ремонтом автотранспорту, тому суд задовольняє вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тому що, це не суперечить положенням ч.3 статті 181 СК України. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928 -VIII встановлено суми прожиткового мінімуму на 2016 рік. Згідно з даним Законом для дітей віком до 6 років розмір прожиткового мінімуму з 01.01.2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з грудня - 1313 гривень; Для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривень, з 1 грудня - 1637 гривень. При визначені розміру аліментів, суд відповідно до статті 182 СК України враховує матеріальне становище відповідача, те що він є здоровою працездатною людиною, зобов'язань майнового перед третіми особами, яких відповідно до закону повинен утримувати, не має. З урахуванням досліджених вище документів, суд вважає, що сума аліментів у розмірі по 800 гривень щомісячно буде достатньою на утримання малолітніх дітей та підлягає стягненню з відповідача. Згідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 12.03.2013 року. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання усиновлення недійсним, виключення відомостей про [PERSON], як батька дитини [PERSON] з актового запису про її народження, суд дійшов наступних висновків. Згідно пояснень сторони позивача, [PERSON] народилася [INFO], в той час коли її мати [PERSON] у шлюбі не перебувала. Відповідно до статті 135 СК України, про народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року, Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, Повторно видано свідоцтво про народження [PERSON], як народилася [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 13 вересня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 446. Згідно даного свідоцтва у графі «Батько» вказаний - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. Відповідно до статті 134 СК України, на підставі заяви осіб визначених у статті 126 СК України, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відвідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. В ході судового розгулу представниками як сторони позивача так і сторони відповідача не заперечувалося, що запис про батька дитини - [PERSON], у актовому запису про її народження за № 446, було зроблено на підставі особистих заяв як матері - [PERSON] так і самого відповідача - [PERSON], який на час народження дитини - [INFO], у шлюбі з [PERSON] не перебував, але визнав себе батьком дитини - [PERSON]. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Як вбачається з зустрічного позову [PERSON], він просить визнати недійсним усиновлення відповідно до частини 2 статті 237 СК України, вказуючи, що усиновлення має визнаватися судом недійсним тоді, коли усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, що виникають внаслідок його здійснення, тобто у тому разі, якщо воно було проведене без наміру породити відносини, встановлені сімейним законодавством для батьків і дітей (фіктивне усиновлення). Разом з тим, враховуючи фактичні обставини справи, правовідносини, які склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що відповідачем не здійснювалося усиновлення дитини [PERSON] за правилами статі 207 ЦК України, що позбавляє суд можливості задовольнити зустрічний позов про визнання усиновлення недійсним. Відповідно до вимог ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до вимог ст.122,124,126,127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною. Відповідно до частини 5 статті 136 СК України, не має право оспорювати батьківство особа, записана батокс дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини, вона знала, що не є її батьком. З позову [PERSON] випливає, що він одружився з [PERSON] у 2006 році, в неї вже була дочка від іншого чоловіка. [PERSON] достовірно знав, що не є її батьком, а подав заяву про виключення відомостей його як батька цієї дитини, виключно за проханням дружини. Зазначені обставини сторонами не заперечувалися, що позбавляє суд задовольнити позов про виключення відомостей про [PERSON], як батька дитини [PERSON] з актового запису № 446 від 10.07.2008 року, складеного Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. В обґрунтування зустрічних вимог заявлених за правилами, ст. 136, ч.2 ст. 237 СК України ні відповідачем, ні його представником не надано жодного доказу, які мали бути прийняті до уваги, а подані відповідачем нотаріально завірені зави про відмову від батьківства не мають правового значення для вирішення спору про визнання усиновлення недійсним. З цих підстав суд дробить висновок про те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено та не підтверджено доказами правомірність пред'явленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial