Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано між нею та відповідачем 27.09.2019 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за № 2255. У позовній заяві зазначила, що у шлюбі в подружжя дітей не було. Протягом 2020 року стосунки між сторонами погіршувалися, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага, стали частими сварки внаслідок безпідставних ревнощів з боку відповідача та претензій щодо ведення спільного господарства. Сторони проживають окремо, сім`я фактично припинила своє існування. Позивачка вважає, що примирення та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, суперечить її інтересам, тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Сторони у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. У заяві позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує, строку для примирення просить не надавати; відповідач просить постановити рішення, яким шлюб розірвати. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 вересня 2019 р. Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2255, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 вересня 2019 р. Статтею 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, дітей, народжених у шлюбі, не мають. Позивач скористалася правом припинити шлюбні відносини та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Оскільки збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не змінювала свго прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст.142 ЦПК України, згідно якої у разі укладення мирової угоди про прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 56, 104, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved