Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] В даній квартирі зареєстровані: чоловік позивача - третя особа [PERSON], який є співвласником квартири (1/2 частка); син позивача - [PERSON]; дочка позивача - відповідач [PERSON]. Відповідач [PERSON] виїхала на постійне проживання до Російської Федерації, не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2004 року, серії [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за № 3716, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Шевченко О.В., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» серії [NUMBER] від 18.03.2005 року. Третя особа [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2004 року, серії [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за № 3718, посвідченого державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Шевченко О.В., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» серії [NUMBER] від 18.03.2005 року. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS], за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 12.10.2018 № 35001, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання № 127 від 18.10.2018 року, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], окрім вказаних осіб з 2014 року ніхто не проживає. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, з урахуванням наданої відповідачем заяви про визнання позову, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1173157329.1 від 31.10.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved