Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон України для відпочинку та навчання без нотаріально посвідченої згоди батька до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні відповідач позов не визнав. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що батько не бажає надати позивачу дозвіл на виїзд дитини за кордон безпідставно, а якщо і надає, то на дуже короткий строк, що унеможливлює належний відпочинок та навчання дитини. При цьому батько не виявляє бажання бачитись з дитиною. Просив позов задовольнити та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон в Ірландію, Республіку Польща, Республіку Італія та Чеську республіку до досягнення [PERSON] повноліття. Пояснив, що 3000,00 грн. витрат позивача на юридичну допомогу розраховані, як 2000,00 грн. за написання позовної заяви, тобто первинна правова допомога, та по 500,00 грн. за участь у судових засіданнях. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та суду пояснив, що бажає спілкуватися з дитиною і жодних перешкод у виїзді дитини за кордон не чинить. Надає нотаріально посвідчену згоду на строк, який вважає обґрунтованим - на літній період, оскільки теж має право на участь у вихованні дитини. Мати не повідомляє, куди везе дитину, що викликає сумнів у належному забезпеченні нею інтересів дитини. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Свідоцтво про народження [NUMBER] від 17.07.2003 року, копія якого міститься в матеріалах справи, підтверджує батьківство відповідача щодо [PERSON] (а.с. 9). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 20 травня 2010 року (а.с. 10). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2011 року та рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2011 року на відповідача покладено обов'язок сплачувати аліменти на утримання дитини (а.с. 11-15). Листом від 03.04.2014 року про зарахування «ІФ Міжнародні мовні школи» підтверджується можливість дитини навчатися в Ірландії у 2014 році (а.с. 9-11). Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, суд вважає, що відповідач наділений правом особисто виховувати дитину в порядку, встановленому йому відповідними державними органами. При цьому суд вважає, що право відповідача на спілкування з дитиною встановлене ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, зокрема обмежене положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, місце проживання дитини з матір'ю, досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані щодо обох батьків, відносини між батьками і дитиною та вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує прав [PERSON], як батька дитини, та вчиняється матір'ю в інтересах [PERSON] За таких обставин,

Outcome: partial