Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що за договором купівлі-продажу від 26.10.2011 року, вона купила у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Звернувшись у червні 2014 року до Реєстраційної служби Васильківського мікрайонного управління юстиції Київської області для проведення державної реєстрації вказаної земельної ділянки, вона отримала відмову реєстраційної служби у зв'язку з тим, що заявлене право вже зареєстровано за іншою особою. Право власності на вказану земельну ділянку було повторно зареєстровано за [PERSON] на підставі виданого реєстраційною службою свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Посилаючись на порушення реєстраційною службою вимог законодавства щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, позивач вважає рішення Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області № 87645052 від 06.12.2013 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку таким, що порушує її права, а тому, просить його скасувати, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 06.12.2013 року видане Реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] на вказану земельну ділянку та визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо вимог позивача, зазначив, що особи, яким [PERSON] видав довіреність на розпорядження спірною земельною ділянкою, повідомили останньому про необхідність повторно зареєструвати на неї право власності у зв'язку із нібито втратою державного акта на права власності на дану земельну ділянку, що ї зробив відповідач. Представник відповідача Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області в судовому засіданні також заперечила щодо вимог позивача в частині, що стосуються реєстраційної служби. Пояснила, що реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку було проведено відповідно до вимог законодавства на підставі наданих останнім правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. В частині вимог позивача про визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку не заперечила. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. За умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 жовтня 2011 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER] (а.с. 11 - 12). Витягом з державного реєстру правочинів № 1057187 від 26.10.2011 року, підтверджується факт укладення вказаного договору (а.с. 12 - 13). У державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.03.2010 року, приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Довбнею І.В. зроблено відповідний запис про посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу на підставі якого право власності на дану земельну ділянку переходить до [PERSON] (а.с. 14 - 15). Рішенням № 14102849 від 27.06.2014 року Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області відмовила позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на куплену останньою за договором земельну ділянку з тих підстав, що заявлене право вже зареєстровано (а.с. 19). З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.09.2014 року вбачається, що право власності земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] 25.11.2013 року на підставі відповідного свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06.12.2013 року виданого Реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 16 - 18). Отже, дії по реєстрації за [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку вчинено реєстраційною службою вже після відчуження останнім даної земельної ділянки на користь позивача за укладеним між ними договором. Обставини звернення [PERSON] до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію за ним права власності на спірну земельну ділянку та надання ним свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06.12.2013 року на дану земельну ділянку також повністю підтверджуються та відображено в матеріалах реєстраційної справи № 234402532214 за зверненням [PERSON] (а.с. 53 - 68). Серед іншого, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що діяв і був чинний на час вчинення спірної реєстрації. Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, вбачається, що здійснюючи спірну реєстрацію, реєстраційна служба порушила вимоги ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: - державний реєстратор не встановив відповідність заявлених прав і поданих [PERSON] документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами на нерухоме майно; - державний реєстратор не вимагав подання додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, не зважаючи на те, що [PERSON] не надав державного акту на право власності на земельну ділянку; - під час проведення спірної державної реєстрації прав, які виникли тазареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор не запитав інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки такі документи (державний акт на право власності на землю) не було подано заявником. Тобто, на підставі пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ті їх обтяжень, в даному випадку уповноважена особа реєстраційної служби була зобов'язана відмовити у державній реєстрації прав на вказану земельну ділянку, оскільки подані [PERSON] документи не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Разом з цим, не приймаючи до уваги ту обставину, що [PERSON] не надав при спірній реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, яку він раніше відчужив позивачу, державний реєстратор, всупереч вимогам Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 06.12.2013 року та прийняв рішення № 87645052 від 06.12.2013 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на [ADDRESS]. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною четвертою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Укладений між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.10.201 року є письмовим та посвідчений нотаріально, а також зареєстрований у відповідному реєстрі. Відомості про те, що зазначений договір було розірвано або визнано недійсним, у суду відсутні. Отже, слід зробити висновок, що позивач має законне право на відповідну державну реєстрацію свого права власності на куплену нею земельну ділянку, однак позбавлена можливості його реалізувати через існування державної реєстрації права на вказане нерухоме майно за іншою особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт державної реєстрації права [PERSON] на дане майно, що була здійснена з порушенням встановленого законодавством порядку проведення такої реєстрації, порушує права позивача, а тому їх слід захистити. За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 06.12.2013 року видане Реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] та скасування рішення Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області № 87645052 від 06.12.2013 року про державну реєстрацію за останнім права власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на [ADDRESS], - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Натомість, позовні вимоги про визнання права власності на вказану земельну ділянку, суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки після скасування спірної реєстрації права власності на дане нерухоме майно, позивач має реальну можливість вчинити необхідні дії по державній реєстрації своїх прав на вказану земельну ділянку. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial