Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 18.06.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом з нею. Подружні відносини з відповідачем припинили з серпня 2019 року. Вони мають різні характери, у них відсутнє взаєморозуміння та довіра один до одного. Спільний побут з відповідачем вести не виходить, весь час виникають суперечки. Вважає, що їхній шлюб розпався остаточно, подальше подружнє життя та збереження сім`ї не можливе. Враховуючи викладене, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Також, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь 50% понесених судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу). В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, проте у матеріалах справи знаходиться заява її представника, у якій вона просить справу слухати у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи знаходиться заява, у якій він просить справу слухати без його участі, позовні вимоги визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з положеннями ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, суд, у відповідності зі ст. 206 ЦПК України, та за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які посилалася позивач в позовній заяві, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Згідно зі ст.ст. 104, 105 та 110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. Відповідно до положень ст.ст. 111-112 СК України, суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей, вживши всіх заходів щодо примирення подружжя та встановивши, що їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, - постановляє рішення про розірвання шлюбу. Оскільки, сторони примиритися бажання не виявили, відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] , тому суд, враховуючи викладене, вважає, що дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично, суперечить інтересам сторін і його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право, після розірвання шлюбу, надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить, після розірвання шлюбу, залишити прізвище, набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач зазначає, що відповідач не може гарантувати, що постійно братиме участь у вихованні їхньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Також, зазначила, що дитина постійно знаходиться та знаходитиметься біля неї після розірвання шлюбу, оскільки є інвалідом та потребує особливого догляду. Відповідач питання визначення місця проживання дитини не ставив. Враховуючи викладене, зважаючи на вік та стан дитини, суд вважає, що неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати біля матері - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 384 гривні 20 копійок. Також, позивач, разом з позовною заявою, подала до суду розрахунок суми судових витрат, які вона понесла в зв`язку з розглядом даної справи. Відповідно до вказаного розрахунку, позивачем адвокату, згідно договору, за надання їй правничої допомоги, фактично сплачено, - 3000,00 гривень, що також, підтверджується відповідною квитанцією, доданою до матеріалів справи. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь 50% судових витрат, понесених нею у зв`язку з розглядом справи. Прийшовши до висновку про задоволення позову та враховуючи думку позивача, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу - 50% від суми понесених витрат, зазначених у розрахунку, що складає 1500 гривень 00 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved