Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26 жовтня 2013 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через різні характери та погляди на життя, в результаті чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, з січня місяця 2020 року вони подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами мобільного телефонного зв`язку, івказаними у заяві, що підтверджується телефонограмою, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, в позовній заяві просить розглядати справу в її відсутність. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та телефонограмою, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 26 жовтня 2013 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області за актовим записом №32. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. З січня місяця 2020 року сторони подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, обоє явку в судове засідання проігнорували, примиритися не бажають й наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Згідно банківської квитанції судовий збір в сумі 840,80 грн за розгляд даної справи сплачено відповідачем [PERSON] , в зв`язку з чим з огляду на прпиписи ст.141 ЦПК України ці судові витрати на користь позиввачки компенсації не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved