Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 12 серпня 2006 року, посилаючись на наступне. Спільне життя між ними не склалося, постійно виникають конфліктні ситуації, стосунки напружені, почуття взаєморозуміння та любові втрачене. Шлюбні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Дітей від шлюбу не мають. Примирення не можливе. Перебування в шлюбі суперечить інтересам обох сторін. А тому і просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу змінити прізвище із «Кондрашкіна» на дошлюбне - «Бондаренко». Сторони, представник позивача, будучи належним чином та своєчасно повідомленими про дату та місце судового засідання, у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви в яких позивач та її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягають, відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін та на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є громадянами України про що свідчать фотокопії їх паспортів (а.с.5-9). Вони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 12 серпня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1124. До матеріалів справи додано оригінал свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені. Проживають у різних населених пунктах. Дітей від шлюбу не мають. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у звязку із небажанням сторін за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає відновити дошлюбне прізвище «Бондаренко», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище «Бондаренко». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. А тому,

Outcome: approved