Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 жовтня 2004 року між ними було укладено шлюб, вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , але останнім часом їх сімейне життя погіршилось, з 01.03.2019р. вона з дітьми проживають окремо від чоловіка та не ведуть спільного господарства, мають протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, подружніх стосунків не підтримують, стали сторонніми одне одному, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи зазначеними в заяві засобами мобільного телефонного зв`язку, що підтверджується відповідною телефонограмою, але в судове засідання не з`явилася, 20.04.2021р. через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, примиритися не бажає, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 29 жовтня 2004 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва за актовим записом №1012. Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. З березня\~місяця 2019\~року сторони\~разом не\~проживають,подружніх стосунків не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка наполягала на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, що свідчить про байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved