Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на її користь, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року на підставі виконавчого листа № 183/5502/16 від 02 серпня 2018 року та закрити виконавче провадження № 56942659, відкрите державним виконавцем Новомосковського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корсак Іриною Віталіївною 08 серпня 2018 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 15 вересня 2006 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 28 березня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 01 липня 2017 року позивач уклала шлюб з громадянином Франції - [PERSON] . На підставі постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, прийнятої після перегляду рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/5502/16 від 15 березня 2017 року, з неї стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 766 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року, яке набрало законної сили 07 лютого 2019 року, після його перегляду Дніпровським апеляційним судом, було визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення суду, дитина з серпня 2018 року живе разом з позивачем за вказаною вище адресою та знаходиться на її утриманні. Звернувшись до відповідача з проханням щодо відмови від стягнення з позивача аліментів на його користь за виконавчим листом, оскільки син постійно проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач відмовив, посилаючись на те, що забере виконавчий лист лише після сплати заборгованості перед ним за минулий період, проте позивач щомісячно змушена сплачувати поточні аліменти на утримання сина, який проживає з нею. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надавати відмовляється. 11 липня 2019 року від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не має заперечень щодо припинення стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , оскільки дитина дійсно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Щодо стягнення аліментів у розмірі ј частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, відповідач зазначив, що від попереднього шлюбу він має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на користь якого сплачує аліменти у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Крім того, відповідач на даний час перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , у якої є двоє неповнолітніх дітей, яким він також надає матеріальну допомогу. Отже, на сьогоднішній день відповідач на має можливості сплачувати аліменти у тому розмірі, який зазначений у позові та просить суд стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу). В підготовче засідання позивач не з`явилася, від представника позивача [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги з урахуванням отриманого відзиву на позовну заяву, підтримує частково, а саме в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою в якій просить цивільну справу розглянути у підготовчому засіданні, без нього, позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу). На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , і його батьками значаться сторони по справі (а.с. 8). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - скасовано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 766 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12-14). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-18). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року - залишено без змін (а.с.1-21). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. У відповідності до вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставин, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має права шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ст. 182 СК України, та враховуючи п.п.3,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України» при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони у шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. В засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю, та знаходиться на повному її утримані. Відповідач, в силу ст. 76 ЦПК України, не надав доказів протилежного, а також доказів того, що не має можливості надавати таку допомогу, відповідно до ст. 182 СК України. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтовані та мають бути задоволені, а з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму щомісяця до досягнення сином повноліття. Вирішуючи позов в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та закриття виконавчого провадження, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. У відповідності до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту винесення Дніпровським апеляційним судом постанови у справі № 183/2937/17, змінилася основна обставина, яка суттєво впливає на право одного з подружжя на отримання аліментів від іншого подружжя, на утримання неповнолітньої дитини. Такою суттєвою обставиною, є зміна місця проживання дитини, що призводить до звільнення [PERSON] від обов`язку щомісяця сплачувати аліменти на користь [PERSON] , присуджені за рішенням суду. При цьому суд позбавлений можливості вирішити питання про закриття виконавчого провадження ВП № 56942659, відкритого Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виходячи з положень ст. 16 ЦК України та вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Так, ст.ст. 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу, закінчення виконавчого провадження державним виконавцем. Суд не являється уповноваженим органом закривати виконавче провадження, як на тому наполягає позивач, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір за вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 768.40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а також відшкодувати [PERSON] понесені судові витрати за вимогу щодо припинення стягнення аліментів на утримання сина.

Outcome: approved