Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання майна, придбаного в період шлюбу, особистою приватною власністю. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилалася на на те, що вона з відповідачем - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, шлюб офіційно розірвано в 2010 році. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] . Однак, фактично, їх шлюбно-сімейні відносини припинені з січня 1999 року у зв`язку з непорозуміннями та різними поглядами на сімейне життя. На той час, її неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з нею, окремо від батька [PERSON] . В період шлюбу - 02 липня 1999 року нею була придбана квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 3307. Вищевказана квартира придбана нею за власні кошти, отримані від продажу спадкового майна. Крім того, після того як її син [PERSON] став повнолітнім вона йому придбала квартиру [ADDRESS] . [PERSON] знявся з реєстрації з квартири та зареєструвався у власній квартирі [ADDRESS] , тому вона вважала, що він ні якого відношення до її квартири не має. З 1999 року вона проживає, оплачує, утримує квартиру у належному стані. [PERSON] та [PERSON] не оспорюють той факт, що вказана квартира придбана за її власні кошти та не заперечують, щоб вона була визнана її особистою приватною власністю. Також, після розірвання шлюбу, вони добровільно розділили майно, при цьому претензій до вищевказаної квартири ні в кого не було та не має на теперішній час. Просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судовий розгляд з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З договору купівлі - продажу від 02 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3307 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої 18 березня 2021 року ОСББ «Воїнів-Визволителів» станом на 18 березня 2021 року фактично в квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 17 березня 2021 року Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місяця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, оскільки право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується, то обов`язок доводити факт придбання майна за особисті кошти, які належали одному з подружжя, має саме той з подружжя, хто оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Іншими словами тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Отже позивачка має довести, що вона придбала спірну квартиру за кошти, які належали їй особисто. Аналізуючи письмові докази, які надані позивачкою, визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що хоча спірна квартира і була придбана під час шлюбу позивачки з відповідачем, проте кошти, за які таке майно було набуте, є особистими коштами позивачки, оскільки набуті в результаті отримання спадкового майна, а в подальшому продажу спадкового майна та придбання за ці гроші квартири, а отже суд вважає, що квартира [ADDRESS] , є її особистою приватною власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі

Outcome: approved