Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просить стягнути з відповідачів 25 000 доларів США або відповідну суму в національній валюті, визначену по курсу НБУ на момент ухвалення рішення в рівних частках з кожного та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2006 року за місцем свого проживання в присутності свідків надала внуку [PERSON] та його дружині [PERSON] в борг кошти в сумі 25 000,00 доларів США зі строком повернення до 13.05.2011 року на придбання квартири у м. Житомирі. 28.07.2006 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на імя [PERSON] була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Підтвердженням укладення договору позики є розписка, яка підписана позивачем, відповідачами та свідками. Факт наявності у позивача станом на 28.07.2006 року коштів підтверджується договором купівлі-продажу від 27.07.2006 року, відповідно до якого позивач продала належну їй квартиру у м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. Оскільки відповідачі не виконали умови договору позики та суму позики не повернули, тому просить стягнути суму позики у примусовому порядку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ТП №177964, виданого 15.12.2011 року виконавчим комітетом Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (т.I, а.с.74), позивач [PERSON] 14.12.2011 року померла. Спадщину після смерті позивача прийняла та залучена в якості правонаступника [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить розглядати справу у його відсутність (т.I, а.с.168). Відповідач [PERSON] та її представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана з [PERSON] за їх власні спільні кошти, а також кошти, добровільно надані їхніми батьками. Розписку вона не писала та не підписувала, позику від [PERSON] не отримувала. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.2006 року позивач [PERSON] продала належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (т.I, а.с.12). 27.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір позики. Отримання грошових коштів у сумі 25 000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] та зобов'язання їх повернути до 13.05.2011 року підтверджується оригіналом власноруч підписаної [PERSON], [PERSON] розписки від 27.07.2006 року (т.I, а.с.109). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28.07.2006 року відповідач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (т.I, а.с.170-171). Згідно розписки (т.I, а.с.169) від відповідача [PERSON] за квартиру [ADDRESS] продавцем за договором купівлі-продажу отримано 28.07.2006 року кошти у сумі 25 000 доларів США. Шлюб між відповідачами [PERSON]І та [PERSON] розірвано 21.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ТП №046758, виданого 17.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (т.I, а.с.5). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (сестра відповідача [PERSON]І.) та [PERSON] надали пояснення щодо обставин укладення договору позики. Пояснили, що відповідачі [PERSON] з [PERSON] позичили гроші у баби [PERSON] - [PERSON] на придбання квартири в м. Житомирі. Обговорювалось це питання у їх присутності під час вечері в с. Лука Житомирського району. [PERSON] продала квартиру, яка дісталась їй у спадщину, та позичила відповідачам гроші, про що було складено розписку. Після складення тексту розписки її підписали [PERSON], відповідачі та свідки. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо тверджень відповідача [PERSON] про те, що вона не підписувала розписку від 27.07.2006 року, то згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів. Відповідно до ст.66 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Твердження відповідача [PERSON] спростовані висновком експерта №1/1496 від 21.12.2015 року за результатами судової почеркознавчої експертизи, якому на дослідження було надано саме оригінал, а не копію розписки від 27.07.2006 року, та який, відповідаючи на питання суду, дійшов до висновку про те, що підпис від імені [PERSON] біля рукописного запису [PERSON]М. у наданій розписці від 27.07.2006 року виконаний [PERSON] (т.2, а.с.77-81). Таким чином, факт укладення договору позики від 27.07.2006 року та отримання відповідачами від позивача грошової суми у розмірі 25 000 доларів США за умови повернення до 13.05.2011 року підтверджується оригіналом розписки, не оспорюється відповідачем [PERSON] та не спростовано відповідачем [PERSON] доказами у розумінні ст.ст.57, 58, 59, 66 ЦПК України, як не спростовано і невиконання взятих відповідачами на себе зобовязань. Згідно ч.2 ст.533 ЦПК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі згідно з ч.1 ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тобто, позовні вимоги про стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 25 000 доларів США підлягають задоволенню з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на день ухвалення рішення, що в гривневому еквіваленті дорівнює 680 465,75 грн.. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved