Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, свої позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2008 р. Після реєстрації шлюбу, зареєструвала відповідача у належному їй житловому будинку по [ADDRESS]. Рішенням Снятинського районного суду від 24.04.2014 р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач вибув з належного позивачці будинку, вже більше трьох років не проживає в будинку останньої, однак добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Позивачка позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, про що подала до суду заяву. Відповідач проти позову не заперечує, просив справу розглядати за його відсутності про що подав до суду заяву. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: З акту обстеження факту проживання [PERSON], слідує, що останній зареєстрований але фактично непроживає в житловому будинку [PERSON] по [ADDRESS], близько останніх трьох років. З рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24.04.2014 р. слідує, що шлюб між сторонами розірвано. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.08.2015 р. слідує, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] р. є її онука [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачу житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved