Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем у справі перебували у шлюбі (шлюб розірвано 08 жовтня 2018 року), від даного у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач один раз у декілька місяців надає незначну суму коштів, однак це носить несистематичний характер. Донька постійно відвідує школу, що потребує фінансових витрат, а саме на харчування, одяг та інші витрати для створення необхідних умов життя дитини, які повинні нести обоє батьків. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак у поданій нею позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року, який було розірвано 08 жовтня 2018 року, що підтверджується рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2018 року. Сторони у справі мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Малолітня донька проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. При цьому, суду не надано доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Не надано суду також інформації стосовно матеріального стану сторін. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки такі містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Отже, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до статті 182 СК України, враховує: -стан здоров`я та матеріальне становище дитини; -стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; -відсутність у матеріалах справи доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -відсутність у матеріалах справи доказів про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; -відсутність у матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -інші обставини, що мають істотне значення. У цих правовідносинах розмір аліментів необхідно визначити в твердій грошовій сумі, що відповідає приписам ч. 1 ст. 184 СК України. За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] належить стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісяця, починаючи з 21 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved