Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в позові посилалася на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2014 року. Від цього шлюбу вони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоч працездатний і в змозі надавати кошти на утримання синів, тому позивачка просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 19, 23). За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, ухваливши заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2014 року (а.с.2), від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матірю та перебувають на її утриманні (а.с. 3-5). Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоч зобовязаний її утримувати та має таку можливість, оскільки є працездатним. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 17.05.2017 року, внесені зміни до ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до перехідних положень цього Закону він набирає чинності через місяць з дня його опублікування, Закон опубліковано 08.06.2017 року в газеті «Голос України» № 102, тобто він набрав чинності 08.07.2017 року. Тому при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується нормою ч. 2 ст. 182 СК України, та вважає можливим здійснити стягнення аліментів у даній справі у зазначеній позивачем частці, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме внесеним до ч.2 ст.182 СК України змінам, що зазначені вище. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але на кожну дитину не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved