Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 13 вересня 2013 року між нею, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Раково-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.09.2013 року). Вказує, що від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.02.2016 року). Зазначає, що причиною розпаду сім`ї стало те, що вони з чоловіком перестали розуміти один одного. Вона неодноразово намагалася змінити взаємне ставлення, але позитивних наслідків це не дало. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим. В результаті таких взаємовідносин, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача, на ґрунті сімейно-побутових проблем, та протилежних поглядів на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Подальше існування шлюбу шкодить їхнім інтересам, так як шлюб існує лише формально. Стверджує, що розірвання шлюбу підтримує як вона, так і відповідач, це спільне рішення. У зв`язку з цим вважає, що строк на примирення в порядку, передбаченому ст. 111 СК України їм не потрібен. Після розірвання шлюбу вважає за необхідне іменуватися прізвищем - [PERSON] . З підстав наведених вище, приходить до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, а розлучення - єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти адекватне сприйняття сином сімейних цінностей. Крім того, також вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини. Зазначає, що їхній син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Разом з тим, проживання сина з нею не звільняє батька від права спілкування з ним, а також обов`язку виховання своєї дитини, піклування про неї та обов`язку її матеріального забезпечення. Стверджує також, що на момент подачі цієї позовної заяви, між нею та відповідачем досягнуто згоди з приводу виховання та матеріального утримання їхньої дитини. Вони домовились про сплату відповідачем аліментів в розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи вищенаведене, вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти у вказаному розмірі на утримання їхньої дитини. На підставі вищевикладеного, просить суд: 1. Відкрити провадження у даній справі та задовольнити позов у повному обсязі. 2. Шлюб, укладений 13 вересня 2013 року між мною, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] , який зареєстровано Раково-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.09.2013 року) - розірвати, та повернути їй дошлюбне прізвище - [PERSON] . 3. Їхню спільну дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. 4. Стягувати з [PERSON] (Паспорт серії [NUMBER] , виданий Камінь-Каширським PC УДМС України у Волинській області 21 серпня 2012 року) аліменти на її користь, для утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 5.Справу просить розглянути без її участі. 6. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 23.12.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, однак, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що між ним та [PERSON] досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їхньої дитини малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також підтримує розірвання шлюбу, вважає, що строк на примирення їм не потрібний. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано у Раково-Ліській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області, за актовим записом № 13, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 13.09.2013 року Раково-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції у Волинській області, батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, визнання позову відповідачем, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини регламентовано ст. 183 СК України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~183\~СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, а також вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2\~ст. 182 СК України. Як встановлено судом, спільний син сторін проживає з матір`ю та потребує матеріального забезпечення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач має постійне місце роботи, регулярно отримує заробітну плату. З доданої до матеріалів справи довідки про доходи громадян від 17.03.2020 року № 7/1175, вбачається, що [PERSON] працює в Ужгородському ЗВ ВСП та займає посаду старшого офіцера, за січень 2019 року-грудень 2019 року відповідачу нараховано дохід за основним місцем роботи в розмірі 182\~935,99 грн. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, а також вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2\~ст. 182 СК України. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років 1626 грн., з 01.07.2019 року 1699 грн., з 01.12.2019 року 1779 грн., згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, то така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. При цьому, оскільки позивач пред`явила позов 02.10.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Що стосується питання визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає, син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, а тому суд вважає за можливе визначити місця проживання дитини разом з матір`ю. Що стосується вимоги позивача про повернення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] », то така підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved