Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказує , що 12 березня 2012 року позичила відповідачу по справі грошові кошти розміром 100000грн., про що між ними був укладений відповідний письмовий договір позики грошей у вигляді розписки, в якому було визначено строк повернення отриманої суму у повному обсязі 13 вересня 2012 року. Однак, у зазначений у договорі час гроші відповідач не повертає, на телефонні дзвінки не відповідає, що змусило [PERSON] звернутися до суду із даною позовною заявою про стягнення боргу. В судовому засіданні представником позивача було підтримано позовні вимоги у повному обсязі, зважаючи на неналежне виконання грошового зобов'язання. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, у зв'язку з чим суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму у строк та в порядку, що встановлені договором, що передбачено вимогами ст.ст.1046,1049 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 12 березня 2012 року взяв у позику у [PERSON] гроші в сумі 100000 грн., які зобов'язувався повернути 13 вересня 2012 року (а.с.6), про що позичальником власноручно було написано відповідну розписку (а.с.6). Копія рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 листопада 2012 року підтверджує зміну прізвища позивачки із «Рожко» на «Одінцова» у зв'язку із розірванням шлюбу. Однак у зазначений в договорі час , відповідач визначеного розміру коштів не повернув, як не повернув їх і до моменту розгляду справи у суді, а тому позивач має законне право на стягнення всієї суми позики у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання в судовому порядку, оскільки не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання відповідно до вимог цивільного законодавства. Стаття 60 ЦПК України покладає обов'язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.59 ч.1 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 208 ЦК України вказує, що правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян має вчинятися у письмовій формі. Під час отримання відповідачем у позику 100000 грн. визначена форма правочину була дотримана і була написана письмова розписка. Таким чином суд вважає, що відповідачем не було доведено належними та допустими доказами факт повернення грошей за договором позики від 12 березня 2012 року, а тому вимоги позивача є правомірними та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується стягнення з боржника трьох відсотків річних, суд вважає, що такі підлягають до задоволення. Оскільки з часу невиконання погоджених умови минуло 914 днів, що у грошовому виразі становить 7512 грн.33 коп. (100000 грн. Х 3% : 365 днів Х 914 днів). Що стосується стягнення інфляційних втрат за період прострочення боргу, то такі також передбачені вимогами ст..625 ЦК України та підлягають до стягнення виходячи із наданого позивачем розрахунку в розмірі 34000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума в розмірі 141512 грн.33 коп. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1415 грн.12 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved