Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач з невідомих їй причин користується гаражем, зазначеного під літ. «Ж», що знаходиться за адресою: м.Арциз Одеської області, вул.Леніна, буд № 1, який належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2013 року. Позивачка вважає, що відповідач незаконно володіє її гаражем, без відповідної правової підстави, у звязку з чим звернулася з зазначеним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити позивачці в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач користувався гаражем під літерою «Е», що знаходиться за адресою: м.Арциз Одеської області, вул.Леніна, буд № 1. Залучений в судовому засіданні до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд також не повідомляв. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із права власності, повязані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2013р. вбачається, що [PERSON] (а.с. 8, 9) є власницею майна, яке залишилась після смерті її батька [PERSON], який помер 19.05.2012р. в тому числі гаража, зазначеного під літерою «Ж», розташованого за адресою: вул.Леніна, буд. № 1, м.Арциз Одеської області, що підтверджується також Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2013р. (а.с. 4, 5-7). Згідно акту обстеження гаражів від 24.01.2014р. комісією було встановлено, що згідно експлікації земельної ділянки, розміщеної в технічному паспорті на житловий будинок приватного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] фактичне користування гаражем, зазначеного під літ. «Ж» здійснює [PERSON] третя особа по справі (а.с. 28, 57). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 41 Конституції України кожному надано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів вказаною статтею передбачено визнання права. Витребуванням власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачкою у позовній заяві підстави повинні підтверджувати її право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з її володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння). У судовому засіданні позивачка підтвердила своє право на гараж, зазначеного під літерою «Ж», розташованого за адресою: м.Арциз Одеської області, вул.Леніна, буд. № 1, надавши до суду копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2013р., а також Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2013р. (а.с. 4, 5-7). В той же час, позивачкою та її представником суду не надано жодного переконливого доказу того, що спірне майно, а саме гараж, зазначений під літерою «Ж», розташований за адресою: м.Арциз Одеської області, вул.Леніна, буд. № 1, який належить позивачці знаходиться у володінні відповідача. Крім того, даний факт підтверджено актом обстеження гаражів від 24.01.2014р. згідно якого комісією було встановлено, що вищезазначений спірним гаражем користується [PERSON], який є третьою особою по справі. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та не підлягають задоволенню. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог [PERSON] не підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати.

Outcome: dismissed