Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на частку у спадковому майні. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] року померла її мати, [PERSON], 1939 року народження, про що приєднала копію свідоцтва про смерть. Факт родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивачки, копію якого вона приєднала до позовної заяви. Після реєстрації шлюбу із [PERSON] позивачка взяла його прізвище, на підтвердження чого надала копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 08.08.1981 року. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з грошових вкладів в ПАТ «Ощадбанк», двох земельних ділянок площею 3,7053 га та 0, 2511 га відповідно, а також права на пайовий фонд майна ТОВ Агрофірми «Дружба». Після смерті батька у 2003 році позивачка забрала матір до себе і з того часу і до дня смерті мама позивачки проживала разом з нею в належному позивачці будинку, розташованому за адресою : [ADDRESS]. На підтвердження факту постійного проживання матері позивачки разом з позивачкою на час відкриття спадщини позивачка приєднала письмові пояснення мешканців с.Марківка, зокрема [PERSON], [PERSON], та [PERSON], та вказала, що зазначені особи можуть особисто підтвердити, що мама позивачки проживала за вищевказаною адресою більше року до дня її смерті. Позивачка вказує, що, виходячи із наведеного, вона прийняла спадщину після смерті матері в порядку, передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України. А на початку березня 2015 року вона дізналася під час спілкування з відповідачем, який являється її рідним братом, що він оформив право власності на спадщину за законом на все спадкове майно, що залишилось після смерті матері. При цьому брат не повідомив нотаріуса, що є ще один спадкоємець майна матері за законом, тобто його рідна сестра-позивачка по справі. Звернувшись 24.03.2015 року до нотаріуса Улянівської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення своїх спадкових прав, позивачка дізналась, що дійсно у Спадковому реєстрі є спадкова справа 44673222, відкрита Улянівською державною нотаріальною конторою 15 травня 2008 року. Нотаріусом відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1024 на грошовий вклад спадкодавця, а 20 березня 2015 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом №№ 426,428,та 430 на земельні ділянки та право на пайовий фонд. Державним нотаріусом позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав на підставі того, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, що підтверджується листом завідуючої Улянівської державної нотаріальної контори від 24.03.2015року № 436/01-16, копію якого позивачка надала суду. Позивачка вказує, що відповідачу було достовірно відомо, що вона фактично прийняла спадщину. Але оформити свої спадкові права після смерті матері іншим шляхом, ніж звернення до суду з вищезазначеним позовом позивачка не може, оскільки все майно уже успадковане братом і зміна правового режиму спадщини можлива лише в судовому порядку. В силу ст. 1261 ЦК України позивачка належить до першої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тому, посилаючись на вищезазначені положення цивільного законодавства позивачка просить суд встановити юридичний факт її постійного проживання на час відкриття спадщини із матір'ю, [PERSON], яка померла [INFO] року. Скасувати видані [PERSON] нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області свідоцтва про право на спадщину за законом: · від 15 травня 2008 року № 1024 в частині визнання [PERSON] спадкоємцем ? частини грошового вкладу [PERSON] в ПАТ «Ощадбанк»; · від 20 березня 2015 року № 426 в частині визнання [PERSON] спадкоємцем ? частини земельної ділянки площею 3,7053 га; · від 20 березня 2015 року № 428 в частині визнання [PERSON] спадкоємцем ? частини земельної ділянки площею 0,2511 га; · від 20 березня 2015 року № 430 в частині визнання [PERSON] спадкоємцем ? частки у праві на пайовий фонд майна ТОВ Агрофірми «Дружба». Визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом право власності на ? частку грошового вкладу [PERSON] в ПАТ «Ощадбанк», ? частку земельної ділянки площею 3,7053 га, ? частку земельної ділянки площею 0,2511 га та на ? частку права на пайовий фонд майна ТОВ Агрофірми «Дружба». В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON]позовні вимоги визнав повністю і також просив їх задовольнити.Він погодився з доводами позивачки, вказаними нею в позовній заяві. Представник Відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Від Улянівської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі нотаріуса і копія спадкової справи № 248 [PERSON], яка померла [INFO] року. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що позивачка, дівоче прізвище якої [PERSON], народилася [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [ADDRESS], її мама: [PERSON].(а.с.6). Прізвище [PERSON] позивачка взяла після укладення шлюбу зі [PERSON] 08.08.1981 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 08.08.1981 року.(а.с.7). Мама позивачки, [PERSON], померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. (а.с.5). Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина за законом на майно: грошовий вклад в ПАТ «Ощадбанк»; земельну ділянку площею 3,7053 га; земельну ділянку площею 0,2511 га;частку у праві на пайовий фонд майна ТОВ Агрофірми «Дружба». На момент відкриття спадщини спадкоємців першої черги за законом було двоє: позивачка та її рідний брат, відповідач по справі [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, законодавець чітко визначив строк, в межах якого спадкоємець може відмовитися від неї. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивачка відмовилася від спадщини своєї матері, [PERSON], а навпаки, як пояснила в судовому засіданні позивачка і свідки [PERSON] і [PERSON], позивачка до смерті матері приблизно два роки проживала з мамою, яку взяла до себе після смерті у 2003 році батька, разом у своєму будинку, доглядала за нею та лікувала її , а після смерті поховала її, розпорядилася речами померлої, в тому числі і правовстановлюючими документами на земельні ділянки, пайовий фонд та вклад в Ощадбанку. Тобто позивачка прийняла спадщину матері, але не оформила її. Причиною неоформлення спадщини, як пояснила позивачка, були смерть батьків та нещасний випадок із її сином, який потрапив в реанімацію та за яким позивачка доглядала. А пізніше, після того, як її брат(відповідач по справі) вийшов з місць позбавлення волі, вона передала йому всі правовстановлюючі документи на спадкове майно і попросила його їх зберігати і в разі переоформлення повідомити про це їй. А про порушення свого права позивачка дізналася на початку березня 2015 року під час розмови з братом, який повідомив їй про оформлення спадщини матері тільки на себе.Що і змусило її звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1261 ЦК України позивачка належить до першої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи наведені обставини, а також те, що мама позивачки на час смерті фактично проживала у будинку позивачки разом з позивачкою, суд вважає, що позивачка фактично прийняла належну їй частку спадщину після смерті своєї матері у вигляді ? частини грошового вкладу [PERSON] в ПАТ «Ощадбанк»; ? частини земельної ділянки площею 3,7053 га; ? частини земельної ділянки площею 0,2511 га; ? частки у праві на пайовий фонд майна ТОВ Агрофірми «Дружба». Тобто отримала у власність вищезгадану ? частку усього спадкового майна матері в порядку спадкування за законом, але не оформила належним чином. При цьому, визначаючи частку власності позивачки у спірному спадковому майні, суд виходить з того, що на час смерті матері позивачки спадкоємцями першої черги були вона та її брат, відповідач по справі, а тому спадщина повинна була розподілятися між позивачкою та відповідачем. Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Таким чином, законодавець визначив, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним у випадку, коли при його видачі порушуються права інших спадкоємців. З матеріалів вищевказаної спадкової справи №248 вбачається, що при поданні заяви в Улянівську державну нотаріальну контору 15 травня 2008 року про прийняття спадщини після матері, [PERSON], яка померла [INFO] року, відповідач [PERSON] повідомив нотаріуса про те, що інших спадкоємців після смерті його матері немає ( а.с.25). Таким чином, такою заявою відповідач фактично усунув свою рідну сестру- позивачку по справі [PERSON] від спадщини після смерті їхньої матері. Враховуючи, що видачею свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстрованих за реєстровими номерами № 1024 від 15.05.2008 року, №426,428,430 від 20 березня 2015 року по спадковій справі № 248 , виданими нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON], було порушено право рідної сестри відповідача - позивачки по справі [PERSON] на отримання спадщини у вигляді 1/2 частки спадкового майна, тому суд вважає за можливе задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. На підстві викладеного,

Outcome: approved