Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила , що з відповідачем уклали юридичний шлюб 16 квітня 1996 року. Діти, які народилися під час шлюбу, на даний час є повнолітніми .Причиною розпаду сім`ї є те,що вони є людьми різних характерів, з різними поглядами на життя, а тому на цьому грунті постійно виникають сварки та непорозуміння. Шлюбних відносин тривалий час не підтримують, а отже шлюб існує лише формально. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року відкрито провадження у справі. Позивачка [PERSON] звернулася із письмовою заявою про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю,просить розірвати шлюб без надання строку на примирення . Відповідач [PERSON] звернувся із письмовою заявою про розгляд справи без його участі. Позов визнає.Просить розірвати шлюб без надання строку на примирення Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За нормами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Установлено та стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Турською сільською радою Ратнівського району Волинської області,що між [PERSON] та [PERSON] 16 квітня 1996 року укладено шлюб, який зареєстрований Турською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис №5. Із письмових заяв сторін слідує, що вони не бажають зберегти сім`ю, тому збереження шлюбу суперечиме їхнім інтересам. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов, заперечень не скористався, натомість надав суду заяву, де не заперечує проти задоволення позову, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. За приписами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, а відповідач визнав позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved