Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] у м. Донецьк. Вона 03 вересня 2021 року звернулася до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з приводу проведення державної реєстрації смерті матері, однак їй було відмовлено, оскільки документ, на підставі якого встановлюється факт смерті, виданий на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з чим, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Донецьк. Заявник надала до суду заяву в якій вимоги підтримала та просила провести розгляд справи за її відсутності (а. с. 26). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням ст. 317 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 квітня 1958 1979 року, актовий запис № 167 (а. с. 8). 21 грудня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30 вересня 2014 року (а. с. 12). 06 грудня 1986 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис № 455, та після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] » (а. с. 13). 22 жовтня 1991 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії [NUMBER] від 22 жовтня 1991 року (а. с. 14) На підтвердження факту смерті [PERSON] , до суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , відповідний актовий запис № 403, яке видане Будьонівським відділом ЗАГС Донецького районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, Серії [NUMBER] (а. с. 9). На цей час заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть її матері встановленого зразка, оскільки надані нею документи, що підтверджують смерть [PERSON] на території України не визнаються та не приймаються державними органами. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видане заявнику свідоцтво про смерть не вважається документом, що має юридичну силу на території України і не може створювати правових наслідків. Для отримання передбаченого діючим законодавством України свідоцтва про смерть [PERSON] заявник звернулася до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , але листом від 03 вересня 2021 року № 20.17-26 їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті (а. с. 16). Крім того, судом встановлена обставина, що [PERSON] померла [INFO] , яка знайшла своє підтвердження зібраними і дослідженими судом належними письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON] . Серії [NUMBER] , виданим Будьонівським відділом ЗАГС Донецького районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 403; листом Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03 вересня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] померла [INFO] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню, як обґрунтована. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З урахуванням вимог вищевказаної статті судом копію цього рішення на виконання буде надіслано до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Пунктом 8 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. З урахуванням вказаних вимог діючого законодавства суд допускає негайне виконання цього судового рішення. Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved