Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 22 грудня 2014 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка досягнула повноліття та навчається на денній формі навчання у Волинському національному університеті імені Лесі Українки. Вказуючи, що витрати на проїзд, підручники, гуртожиток тощо становлять близько 2000 гривень щомісяця, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на навчання та пов`язані з цим витрати, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до припинення нею навчання. Позивач у судовому засіданні позов підтримала із викладених у ньому підстав, просила задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 37). Про причини неявки суд не повідомляла, клопотань не подавала. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 38). 11 лютого 2021 року відповідач подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні та розглядати справу за його відсутності (а. с. 39-40). Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Сімейним законодавством України (глава 16 СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналіз наведених положень матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). [PERSON] проживає разом із позивачем (а. с. 18). 7 листопада 2020 року [PERSON] досягнула повноліття та продовжує навчатися, а саме, є студенткою першого курсу факультету іноземної філології Волинського національного університету імені Лесі Українки. Форма навчання - денна за рахунок коштів фізичних осіб. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а. с. 16). Вартість навчання за один навчальний рік становить 23900 гривень, з яких 10000 гривень оплатив відповідач (а. с. 43). Оплата за проживання в гуртожитку складає 520 гривень щомісячно, що підтверджується договором найму житлового приміщення № 32/4/2020 від 9 вересня 2020 року (а. с. 17). Крім того, як витрати, пов`язані із навчанням дитини, що підтверджують необхідність матеріальної допомоги, позивач вказувала проїзд дочки до місця навчання (місто Луцьк Волинської області) у розмірі 500 гривень щомісяця, придбання навчальних матеріалів та канцелярського приладдя у розмірі 1000 гривень щомісяця. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 182, 199, 200 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, покладається рівною мірою на матір і батька, [PERSON] навчається на платній денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на навчання та інші пов`язані з цим витрати, позивач та відповідач є особами з інвалідністю третьої групи і отримують державну соціальну допомогу. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на навчання повнолітньої дочки або остання не потребує такої допомоги, у матеріалах справи немає. Виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, меж заявлених вимог, та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає достатнім для покриття пов`язаних із навчанням витрат позивача, на які вона посилалася у позовній заяві, стягувати із відповідача аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 25 листопада 2020 року і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до [INFO] , коли передбачений законом обов`язок батьків по її утриманню припиниться. Доводи відповідача про неможливість сплачувати аліменти на увагу не заслуговують і спростовуються наданими відповідачем документами: розпискою позивача від 31 серпня 2020 року, зі змісту якої видно, що останній надав 10000 гривень на оплату навчання дочки, квитанціями від 1 та 21 грудня 2020 року про сплату аліментів в розмірі 2330 гривень кожна (а. с. 43). Такі обставини дають обґрунтовані і достатні підстави для висновку, що відповідач має інші доходи, окрім соціальної допомоги, і його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти на повнолітню дочку у визначеному судом розмірі у цій справі, який не є надмірним, становить менше половини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідає вимогам закону та критеріям необхідності, достатності і розумності. Посилання відповідача на те, що позивач [PERSON] не проживає разом із дочкою і в контексті положень статті 199 СК України не має права на звернення до суду із цим позовом, є безпідставними, оскільки відповідно до довідки органу місцевого самоврядування за місцем проживання позивача остання із дочкою і зареєстровані, і проживають за однаковими адресами (а. с. 18). Твердження відповідача про те, що представник позивача [PERSON] , яка підписала позовну заяву, не має права на пред`явлення цього позову, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки справа, що розглядається судом, належить до категорії малозначних і в контексті положень статті 60 ЦПК України [PERSON] може бути представником у цій справі і має право підпису позовної заяви, що підтверджується довіреністю від 24 липня 2018 року (а. с. 8). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50 %) судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, статей 182, 199, 200, 201 СК України та

Outcome: partial