Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Крім неї у будинку зареєстрована відповідач, яка ще до розірвання шлюбу з її сином [PERSON] (рішення суду від 14.05.2019р.), у будинку не проживає. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих її речей у квартирі немає. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому протягом року. Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року вказану справу прийнято до провадження, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, водночас, у заяві від 24.02.2021р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, водночас, у заяві від 06.12.2020 року позовні вимоги не заперечила, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2006 року позивачці належить житловий будинок по [ADDRESS] , що стверджується витягом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.06.2007 р. (а.с.11, 13). З копії будинкової книги серії А №69680 вбачається, що у даному будинку зареєстрована, зокрема і відповідачка [PERSON] (а.с. 14-15). Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі тривалий час (з травня 2019 року), особистих речей у ній немає, комунальні платежі не сплачує, що підтверджується і довідками від 08.08.2019р. №1515/59/01-2019 та від 19.02.2020р. №281, виданих Луцьким РВП ЛВП ГУНП у Волинській області (а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи та вказує позивач, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року у справі №161/3883/19 шлюб між [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] був розірваний (а.с. 18). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка втратила інтерес до житла, в якому зареєстровано її місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вона втратив право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Оскільки [PERSON] більше року не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] , заперечень проти визнання її такою, що втратила право користування цим будинком не подавала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає таке. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Так, зокрема представник позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 3\~500,00грн. В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 31 липня 2020 року, попередній (орієнтовний) розрахунок витрат від 06.08.2020р., квитанцію до прибуткового касового ордера №85 від 06.08.2020р. про оплату авансу у розмірі 900,00 грн. (а.с. 4-6). Відповідно до\~ч.ч.\~2,\~3\~ст.\~136\~ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3\~500,00 грн. З урахуванням ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовною заявою до суду, стягнути з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved