Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить надати дозвіл малолітньому [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме до Арабської республіки Єгипет та/або Турецької Республіки, без дозволу (згоди) та супроводу батька - [PERSON], [INFO], на період до 14 календарних днів, строком до 31 жовтня 2018 року, пославшись на таке: З серпня 2008 року по лютий 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу вона з дитиною не підтримує жодних стосунків з відповідачем. [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям та розвитком, участі у вихованні та житті дитини свідомо не приймає. В результаті бойових дій в Донецькій області у липні 2014 року вона разом з дитиною переїхала до міста Києва. Зазначила, що має можливість забезпечити дитині повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, задля підвищення рівня його світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. У період часу з 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року вона має намір вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Арабської республіки Єгипет та/або Турецької Республіки строком до 14 (чотирнадцяти) календарних днів, без згоди (дозволу) та супроводу відповідача, проте не має можливості отримати нотаріально посвідченої згоди (дозволу) батька на перетин дитиною кордону України без супроводу [PERSON] через необізнаність у місці знаходження останнього. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посиланням на підтримання позову, заперечень проти ухвалення заочного рішення не висловила (а.с.28). Відповідач, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.27, 39), у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Орган опіки та піклування служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання явку представника не забезпечив, надавши заяву про розгляд справи у відсутність предстанвика, заперечень проти заявлених позовних вимог не висловив (а.с.35). З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04 травня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, - в матеріалах справи на а.с.7). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 26 лютого 2014 року (копія рішення - на а.с.8). Як вбачається з копій довідок від 17.11.2017 р. № 2309 (а.с.10) та від 17.11.2017 р. №0000071052/14453 (а.с.9) [PERSON] та її дитина [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, які перемістилися з [ADDRESS], до [ADDRESS]. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1002638210 (а.с.12,13) відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Стаття 141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України», постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р., передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку (п.3). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері) (п.4). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У зв'язку з відсутністю згоди батька дитини на виїзд її за межі України та, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме до Арабської республіки Єгипет та/або Турецької Республіки, для оздоровлення та відпочинку, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на такий виїзд дитині у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved