Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 05 січня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківскього районного управління юстиції у Харківській області, посилаючись на наступне. В шлюбі вони перебувають із 05.01.2016. Мають спільних дітей: дочку [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Протягом всього сумісного проживання з відповідачем вони не знаходять спільної мови, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, і як наслідок між ними виникли особисто-неприязні відносини, при існуванні яких подальше сумісне проживання стало неможливим. Сімейно шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені, поновлювати які не бажають. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище - « [PERSON] » та стягнути на свою користь судові витрати у розмірі 704,80. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не виникає. Позивач надала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про проведення судових засідань неодноразово судовими повістками про виклик повідомлявся за місцем проживання, яке вказане в позовній заяві. Згідно інформації Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області відповідач [PERSON] зареєстрований в с. Бурбулатове як це зазначено і у позовній заяві. Із довідок органу поштового зв`язку вбачається що судові повістки та інші документи які направлялися судом, йому не вручені та повернені до суду із відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання». Судові повістки відповідачу також направлялися на інші адреси, вказані позивачкою але також не вручені. За таких обставин, суд відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, крім наведеного вище, здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному Веб-порталі судової влади України. Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду відповідач не повідомив, відзив не подав. Зі згоди позивача, яка викладена в її письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів(а.с.4-6). Із оригінала свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] , виданого 09.09.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківскього районного управління юстиції у Харківській області, вбачається що сторони перебувають у шлюбі з 05.01.2016. Актовий запис 1(а.с.7). Із довідки про склад сім`ї позивача, вбачається що позивач проживає за адресою [ADDRESS] , разом із чоловіком та дітьми(а.с.13). Із фотокопій свідоцтв про народження дітей сторін [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що сторони дійсно є їх батьками(а.с.8-12). Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. Збереження сім`ї неможливе, Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони шлюбні відносини не підтримують та відновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, примирятися не бажають, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не виникає. Як зазначила позивач згода про утримання дітей після розірвання шлюбу досягнута. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвие. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання судових витрат суд вирішує, виходячи із наступного. Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на свою користь суми сплаченого судового збору. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. Таким чином на користь позивача із відповідача має бути стягнено сплачену суму судового збору у розмірі 704, 80 грн. А тому,

Outcome: approved