Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору міни квартири [ADDRESS] від 16.02.1993 р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Яцюк Л.В. При цьому, посилається на те, що 16.11.1991 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 16.02.1993 р. [PERSON] уклав договір міни з [PERSON] про обмін квартири [ADDRESS], на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], здійснивши це без її відома, що є незаконним. Вищевказана квартира, що належала [PERSON], не може бути відчужена, оскільки [INFO] помер її чоловік [PERSON], який також є співвласником цієї квартири, тобто, не було дотримано шестимісячного терміну для прийняття спадщини, а було вчинено незаконні дії, пов'язані з відчуженням майна померлого, яке належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя. Про те, що було укладено договір міни, вона дізналась 15.02.2011 р., так як в цей день отримала повістку про призначення судового розгляду на 23.02.2011 р., і після того, як ознайомилась з матеріалами цивільної справи, вона побачила, що там знаходиться копія вищезазначеного договору міни. Таким чином, державний нотаріус Яцюк Л.В., який посвідчив даний договір міни, вчинив дії з порушенням встановлених правил. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що йому була подарована квартира [ADDRESS], після чого він без згоди будь-кого по закону міг її відчужувати, в тому числі й обміняти її на інше житло, що він і зробив по договору міни від 16.02.1993 р. Перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в цей період часу не позбавляло його права на укладання договору міни, бо майно не було спільною сумісною власністю їх подружжя. Все було оформлено в межах закону. Відповідач [PERSON], яка також притягнута до участі в справі в якості законного представника відповідача [PERSON] в силу ст. 39 ЦПК України, котрий являється обмежено дієздатним, позов не визнала та пояснила суду, що договір міни квартири був укладений законно, квартира [ADDRESS] належала їй, як члену ЖБК «Авіатор-15», на підставі довідки цього ж кооперативу №55 від 11.01.1993 р. та реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським БТІ 19.01.1993 р. за реєстровим №695. На момент вчинення міни квартири норми закону були витримані правильно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без його участі. Третя особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про час, місце слухання справи повідомлялась належним чином, подала заяву про слухання справи без участі її представника, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника даної третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 16.02.1993 р. [PERSON] уклав договір міни з своєю матір'ю [PERSON] про обмін квартири [ADDRESS], на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Яцюк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №3с-22 (а.с.4). Згідно ст.48 ЦК України від 18 липня 1963 р. недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Згідно ст.59 ЦК України від 18 липня 1963 р. угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Згідно ст. 55 ч.2 ЦК України від 18 липня 1963 р. при недійсній угоді кожна з сторін зобов*язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі-відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. [PERSON] у позовній заяві безпідставно посилається на ст.ст. 3, 16, 203, 209, 215, 216 ЦК України діючого Цивільного кодексу України, бо спір стосується правовідносин, що існували у 1993 р., коли діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 р. Безпідставними є посилання позивача у позові про незаконність дій [PERSON] при міні квартири без її згоди. Так, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 16.11.1991 р. та розірвано в 2004 р. Згідно ст. 24 КпШС України, що діяв на дату укладання договору міни, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 р., відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На підставі договору дарування від 23.11.1990 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] набув право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Отже, квартира [ADDRESS], належала тільки відповідачу по справі [PERSON], і не являлась спільною сумісною власністю з позивачем по справі. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що спірна квартира не могла бути відчужена, з посиланням на належність цієї квартири і [PERSON], який був чоловіком відповідача [PERSON], та помер [INFO], без дотримання шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинним на час укладання договору міни, член житлового, житлово-будівельного,дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатись ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. [PERSON] була членом ЖБК «Авіатор-15», що підтверджується копією довідки ЖБК «Авіатор-15» №55 від 11.01.1993 р., і за нею було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським БТІ 19.01.1993 р. за реєстровим №695, тому мала всі законні права розпорядитись вказаною квартирою на свій розсуд. Рішенням Святошинського райсуду м. Києва від 18.07.2012 р. по цивільній справі ун.2608/6324/12, пр. 2/2608/1134/12 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно п.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ніхто не оспорював право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на час її оформлення в установленому законом порядку, тому суд вважає, що вказана особа правомірно здійснила міну цієї квартири на іншу квартиру, належну її сину [PERSON] Суд відмічає, що позивач не є стороною оспорюваного договору міни, її права під час укладання договору міни ніяким чином не були порушені й даний договір міни не впливає на права та інтереси [PERSON] Враховуючи, що права чи інтереси позивача не порушено, строк позовної давності, передбачений ст. 256 ЦК України, при вирішенні спору по суті, застосуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed