Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 484,27 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Володарського районного суду Київської області від 11.09.2012 року відповідач зобов'язаний виплачувати на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2012 року до повноліття дитини. Проте, незважаючи на наявність рішення, відповідач з серпня 2016 року по квітень 2018 року не сплачує аліменти та станом на 01.05.2018 року має заборгованість по їх сплаті в сумі 48427,46 гривень. У зв?язку з цим позивач, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, просить суд стягнути на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не прибули, до суду надали заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.2012 року (а.с.4). Відповідно до рішення Володарського районного суду Київської області від 11.09.2012 року відповідач зобов'язаний виплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2012 року до повноліття дитини (копія рішення суду - а.с.5-6). Проте, відповідно до копії довідки Тетіївського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, у зв'язку з несплатою аліментів відповідач станом на 01.05.2018 року має заборгованість по їх сплаті в сумі 48427,46 гривень (а.с.9). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що заборгованість по сплаті аліментів за рішенням Володарського районного суду Київської області від 11.09.2012 року виникла з вини відповідача, що підтверджено ним заявою про визнання позову, а тому суд у відповідності до ст. 196 СК України стягує з нього неустойку у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів, що складає 484,27 гривень. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 704,80 гривень сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved