Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у вигляді ? частини квартири № 13 в житловому будинку по вул.. Тимирязєва, 15 в м. Білгород-Дністровському Одеської області, загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка в цілому складається з: квартири літ. «А», 1-коридор, 20санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-житлова, 6-балкон. В обґрунтуванні своїх вимог [PERSON] зазначає, що 03.08.2012 року помер її син [PERSON], якому за життя на праві власності належала квартира № 13 в будинку по вул.. Тимирязєва, 15 в м. Білгород-Дністровському Одеської області. Відповідно до складеного спадкодавцем заповіту, все своє майно він заповів своїй дружині [PERSON]. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину обовязкової долі, що передбачена ч.1 ст.1241 ЦК України, [PERSON] звернулась до державного нотаріусу. Однак, 11.12.2015 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку квартири у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на частку квартири. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщалась, її представник [PERSON], надав до суду заяву з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та провести судове засідання без технічної фіксації. [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщалася, причини неявки суду не відомі. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 429794, актовий запис про смерть № 481. Згідно з довідкою КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 1557 від 24.11.2015 року померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.06.2008 року належала квартира [ADDRESS]. Згідно ст..1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до інформаційного листа Завідувача міськдержнотконтори [PERSON] від 25.02.2016 року, спадкова справа № 250/2012 до майна померлого 03.08.2012 року [PERSON] заведена Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 15.08.2015 року за заявою про прийняття спадщини за законом дочки померлого [PERSON]. 13.09.2012 року до нотаріальної контори надійшла заява дружини померлого [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. 21.10.2015 року до нотаріальної контори надійшла заява матері померлого [PERSON] позивач по справі, про фактичне прийняття спадщини після померлого. Таким чином, відомо, що за життя спадкодавець склав заповіт, яким належне йому майно заповів [PERSON] 11.12.2015 року Завідувач міськдержнотконтори [PERSON] надала позивачу лист Про звернення до суду, згідно з яким нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом (на обовязкову частку спадкового майна, згідно ст..1241 ЦК України) на частку квартири [ADDRESS], не можливо у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на частку квартири, а саме Свідоцтво про право на спадщину від 20.06.2008 року та рекомендовано позивачу звернутися до суду за захистом прав та визнання права власності на частку квартири. За роз'ясненням\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»(п.п.23,24)\~\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], 15.07.1923 року, за своїм віком непрацездатна, тому суд вважає за необхідним застосувати положення статті 1241 ЦК України та признати за нею право власності на 1/6 спірної квартири, тим самим задовольнити її позовні вимоги частково, оскільки у разі відкриття спадщини за законом, до спадкоємців першої черги відносились би дочка померлого [PERSON], дружина [PERSON] та мати [PERSON] позивач, по 1/3 частки кожній. Тому, половина частки, яка належала би позивачу у разі спадкування за законом становить 1\\6. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, визнавши за нею право власності на 1/6 частки спірної квартири як за спадкоємцем який має право на обовязкову частку спадщини.

Outcome: partial