Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON], в якій в остаточних позовних вимогах просить встановити порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи, тобто земельну ділянку площею 118,0 кв.м., залишити в загальному користуванні співвласників. В користування першого співвласника [PERSON] виділити земельну ділянку площею 928,0 кв.м., в тому числі, в особисте користування 869,0 кв.м., 1/2 частка земельної ділянки в загальному користуванні 59,0 кв.м. В користування другого співвласника [PERSON] виділити земельну ділянку площею 928,0 кв.м., в тому числі, в особисте користування 869,0 кв.м., 1/2 частка земельної ділянки в загальному користуванні 59,0 кв.м. Границю земельної ділянки, визначити згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що у жовтні 2004 року була оформлена земельна ділянка, площею 0,15 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0356 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Високий Харківського району Харківської області, вул. Комсомольська, буд. 25, 13/50 часток якої належить співвласнику [PERSON] та 37/50 часток [PERSON] На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який належить сторонам по справі. У травні 2008 року між нею та [PERSON] була укладена угода про фактичне користування земельною ділянкою, яка була посвідчена Височанською селищною радою Харківськогорайону Харківської області. Згідно цієї угоди було встановлено порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, в якій частка кожного у спільній власності визначена в розмірі 50/100, що було чітко зафіксовано на плані, який є невідємною частиною цієї угоди. В вересні 2008 року [PERSON] продав свою частку житлового будинку відповідачу по справі [PERSON] Земельна ділянка була передана йому в володіння та користування згідно розміру який встановлений угодою про фактичне користування земельною ділянкою. Житловий будинок має два окремі виходи та фактично розділений між позивачем та відповідачем на підставі технічного паспорту. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем по справі постійно виникають сварки та конфліктні ситуації, в звязку з чим виникла потреба розділити земельну ділянку пропорційно часткам сторін, тобто по 50/100 кожному із співвласників. Частку земельної ділянки, що знаходиться під житловим будинком та господарськими спорудами, залишаються в користуванні сторони, якій належить відповідна частина будинку чи відповідна споруда. Частка ділянки для ведення особистого селянського господарства в рівних частках. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, з наступних підстав. Як вбачається з відповіді комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2014 року право власності на будинок №25 по вул. Комосомольська в с. Високий Харківського району Харківської області зареєстровано наступним чином: 37/50 часток за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №2658; 13/50 часток за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №520. Загальна земельна ділянка №25 по вул. Комсомольський в с. Високий Харківського району Харківської області складається з двох окремих земельних ділянок площею 0,1500 га та 0,0356 га. [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення ІХ сесії ХХІV скликання Височанської селищної ради від 24 грудня 2003 року, отримали в спільну сумісну власність вищезазначену земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 6325156700:00:005:071, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Частка [PERSON] в цій земельній ділянці складає 13/50, нею отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР №040498, виданий Височанською селищною радою від 25 жовтня 2004 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ХР №089025, виданого Височанською селищною радою від 25 жовтня 2004 року [PERSON] його частка складає 37/50. Також, [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення ІХ сесії ХХІV скликання Височанської селищної ради від 24 грудня 2003 року, отримали в спільну сумісну власність спірну земельну ділянку площею 0,0356 га (кадастровий номер 6325156700:00:005:0072) для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ХР №089028, виданого Височанською селищною радою від 25 жовтня 2004 року [PERSON] її частка складає 13/50. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ХР №089027, виданого Височанською селищною радою від 25 жовтня 2004 року [PERSON] його частка складає 37/50. 19 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 37/50 часток житлового будинку №25 з відповідними до них надвірними будівлями по вул. Комсомольська в с. Високий Харківського району Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №2658. Також, 19 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 37/50 часток земельної ділянки площею 0,1500 га та 37/50 часток земельної ділянки площею 0,0356 га по вул. Комсомольській, 25 в с. Високий Харківського району Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №2688. Таким чином, власником 37/50 часток житлового будинку та 37/50 часток земельних ділянок є відповідач по справі [PERSON] Про існування договору щодо користування земельною ділянкою укладеного між [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу продавець [PERSON] покупця [PERSON] не попередив. Представник відповідача зазначає, що угода від 2008 року на яку посилається позивач не відповідає вимогам ч. 2 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої в договорі відсутня дата укладання договору та прізвище особи, що посвідчила договір (угоду). Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2000 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила 13/50 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за номером 25, що знаходиться у смт. Високий Харківського району Харківської області, по вул. Комсомольській /а.с. 71/. 19 вересня 2008 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив 37/50 частку житлового будинку з відповідними до них надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Комсомольська, буд. №25. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] /а.с. 134/. Право власності на 37/50 часток зареєстровано за [PERSON] на підставі зазначеного договору, про що внесено запис в реєстрову книгу №1 р№172 /а.с. 135/ Також судом, встановлено, що 19 вересня 2008 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив 37/50 часток земельної ділянки площею 0,1500 гектарів, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6325156700000050071 та 37/50 часток земельної ділянки площею 0,0356 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6325156700000050072, які знаходяться на території Височанської селищної ради, Харківської області, Харківського району: смт. Високий, вул. Комсомольська, земельна ділянка №25. Ці 37/50 часток земельної ділянки, яка передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 37/50 часток земельної ділянки, що передана для ведення особистого селянського господарства належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ХР № 089025, виданого Височанською селищною радою 25 жовтня 2004, згідно рішення ІХ сесії ХХІV скликання від 24 грудня 2003 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №388 та Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №089027, виданого Височанською селищною радою 25 жовтня 2004 року, згідно рішення ІХ сесії ХХІV скликання Височанської селищної ради від 24 грудня 2003 року, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №389 /а.с. 138/. Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належить 13/50 часток земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою сел. Високий, вул. Комсомольська, 25, Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 13/50 часток земельної ділянки площею 0,0356 га, розташованої за адресою сел. Високий, вул. Комсомольська, 25, Харківського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку /а.с. 5, 6/. Таким чином, на теперішній час власником 37/50 частин житлового будинку та власником 37/50 частин обох земельних ділянок є відповідач [PERSON], а власником 13/50 частин житлового будинку та власником 13/50 частин обох земельних ділянок є позивач [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.81 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. У відповідності до п. б ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами. У відповідності до ч.1 статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч.2 зазначеної статті договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Відповідно до ч.3 цієї статті учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно з ч.4 учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до п. е ч.18 Постанови ПВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Набута юридичною особою земельна ділянка не є спільною власністю її засновників, учасників або членів і не може розподілятися між ними як співвласниками. З огляду на вищезазначене, Угода про фактичне користування земельною ділянкою укладена між [PERSON] та [PERSON], на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не відповідає вимогам ч.2 ст.88 ЗК України, в договорі відсутня дата укладання договору, посадова особа не мала права посвідчувати такий договір та не зазначено прізвище особи, що посвідчила договір (угоду). Що стосується висновку судової будівельно-технічної експертизи №9105, проведеної 26 листопада 2014 року, то згідно ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Суд не приймає висновок експертизи, оскільки він проведений з таким розрахунком, що сторонам по справі належить по 1/2 частки спірної земельної ділянки, тоді як відповідач по справі [PERSON] є власником 37/50 частин житлового будинку та 37/50 частин обох земельних ділянок, а позивач [PERSON] є власником 13/50 частин житлового будинку та 13/50 частин обох земельних ділянок, тому підстав для встановлення будь-якого порядку користування спірною земельною ділянкою, відповідно до даної експертизи, судом не вбачається. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed