Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа КП « Святошинське лісопаркове господарство» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з довідкою КП «Святошинське лісопаркове господарство»Позивачка разом з чоловіком працівником господарства, вселилась в відомчий будинок за адресою: [ADDRESS], в серпні 1955 року та є зареєстрованою за даною адресою з 19.08.1995р. Факт постійного проживання за вказаною адресою підтверджується також листами від КП « Святошинське лісопаркове господарство» № 547 від 13.10.2004 року та № 568 від 15 листопада 2006 року, квитанціями до приходно-касових ордерів за різні роки, довідкою за формою 3 від 15.11.2016 р. № 064/239-832. Статутс житла підтверджується розпорядженням № 92 від 13.10.1976р. Виробничого управління підприємств зеленого будівництва «Київзеленбуд»«Про капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS], а також технічним паспортом з якого вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок не є аварійними та придатний до користування. Таким чином зі своєю сім'єю більше 60 років вона проживає в домоволодінні за адресою [ADDRESS],яке згідно матеріалів технічного паспорту,складається з квартири №2 (1/2 жилого будинку), ? сараю та господарського блоку. Позивачка неодноразово зверталася до Святошинського лісопаркового господарства та Київської міської державної адміністрації з клопотанням, про те щоб їй дозволили приватизувати житло та ділянку, проте їй в цьому відмовлялось з різноманітних мотивів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення рішення не заперечує. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, суд вважає за можливе розглядати справу без їхньої участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з довідкою КП «Святошинське лісопаркове господарство»Позивачка разом з чоловіком працівником господарства, вселилась в відомчий будинок за адресою: [ADDRESS], в серпні 1955 року. (а.с. 9) та є зареєстрованою за даною адресою з 19.08.1995р. Листами від КП «Святошинське лісопаркове господарство» № 547 від 13.10.2004 року та № 568 від 15 листопада 2006 року, квитанціями до приходно-касових ордерів за різні роки, довідкою за формою 3 від 15.11.2016 р. № 064/239-832. (а.с.40). Статутс житла підтверджується розпорядженням № 92 від 13.10.1976р. Виробничого управління підприємств зеленого будівництва «Київзеленбуд»«Про капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS], а також технічним паспортом з якого вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок не є аварійними та придатний до користування. Позивачка неодноразово зверталася до Святошинського лісопаркового господарства та Київської міської державної адміністрації з клопотанням, про те щоб їй дозволили приватизувати житло та ділянку, проте їй в цьому відмовлялось з різноманітних мотивів (а.с. 42). Пункт 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовоного суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - постанова №5) встановлює, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пункт 11 постанови № 5 визначає, щовраховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Судом встановлено, що вищеперераховані вимоги Позивачем дотримано, за таких обставин суд вважає можливим задовольнити позов, виходячи з фактичних обставин справи, вимог ст.344 ЦК України, засад справедливості. На підставі ст.344 ЦК України,

Outcome: approved