Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] , однак 10.06.2014 р. шлюб між ними розірвано та рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.09.2014 р. з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Відповідачем рішення суду не виконується та станом на 30 вересня 2020 року [PERSON] має заборгованість у сумі 93373,41 грн. Також, зазначила, що з грудня 2014 р., [PERSON] не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та не надає допомоги на утримання доньки, тобто [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] , прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Крім того, прохає стягнути із відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 840,40 грн. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду до суду не з`явилася, однак подала заяву у якій прохала розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує в повному обсязі та прохає його задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду до суду не з`явився, однак селищний голова, [PERSON] , подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, проти заявлених вимог не заперечує. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Після розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] присвоєно прізвище - « [PERSON] » (а.с. 14). Відповідно до характеристики виданої Білицькою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 Кобеляцької районної ради Полтавської області, [PERSON] є ученицею 4 класу, участь у її вихованні бере лише мама. Батько, [PERSON] , жодного разу не відвідав шкільний заклад та не цікавився шкільним життям доньки [PERSON] (а.с 11). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.09.2014 року, за позовом [PERSON] , з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15). Відповідач, [PERSON] , аліменти встановлені рішенням суду не сплачує, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою-розрахунком виданою Кобеляцьким районним відділом державної виконавчої служби від 09.10.2020 р. за №52152861, згідно якої за період з серпня 2014 року по вересень 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 93373,41 грн. (а.с. 12-13). Згідно до положень ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема, позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Білицької селищної ради Кобеляцького району Полтавської області № 36 від 23.10.2020 року, затверджено висновок від 19.10.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З висновку вбачається, що [PERSON] , [INFO] , ухиляється від свого обов`язку утримувати доньку [PERSON] , [INFO] , та не сплачує аліменти, увесь час з моменту припинення шлюбних відносин між ним та [PERSON] , [PERSON] не приймає жодної участі у вихованні доньки, не спілкується з нею, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний стан, тобто він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому доцільно [PERSON] . [INFO] позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не бере (а.с. 7-8). Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. п. 15, 16, Постанови Пленуму верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини , захист її інтересів…), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі викладеного, повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько дитини, тривалий час не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що свідчить про невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення будь кого з батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приймаючи рішення суд враховує наданий висновок органу опіки та піклування, який не суперечить інтересам дитини з огляду на його обґрунтованість. Відповідач, [PERSON] , який був належним чином повідомленим про те, що в суді вирішується питання щодо позбавлення його батьківських прав, до суду не з`явився, звернень чи пояснень також не надав, тому суд дійшов до висновку про байдуже ставлення до позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не бере педагогічної, матеріальної та іншої участі у вихованні дитини, що було встановлено судом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ваховуючи вищевикладене, оскільки позов підлягає задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved