Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Юрченківської сільської ради Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 8,80 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Юрченківський», та на приватизаційний майновий сертифікат серія [NUMBER], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши представника позивача, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видано 04.03.1997 року актовий запис № 2 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельного та майнового паю, що підтверджується правовстановлюючими документами : на земельну ділянку сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] та приватизаційним майновим сертифікатом серія [NUMBER] (а.с. 8,9). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] стали його діти - позивач по справі [PERSON], та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.6 ). До матеріалів позову була надана нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 08.01.2014 року, в якій останній вказує що він не бажає оформляти свою частку спадщини після смерті матері (а.с. 10). До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини Позивач [PERSON] не зверталась, але прийняла зазначену спадщину фактично, оскільки вступили в управління спадковим майном на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявили про відмову від спадщини, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно з статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до Методичних рекомендацій стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 (Протокол №3), одним із документів, що подаються для проведення державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved