Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 3391,62 грн. та середній заробіток за весь час затримки в розмірі 15257,48 грн. На обґрунтування позову зазначила, що вона на підставі наказу № 24-к від 03 травня 2012 року була прийнята на посаду машиніста з прання в ДП «Санаторій «Дніпровський» за строковим трудовим договором. 10 листопада 2015 року на підставі наказу № 238-к від 10 листопада 2015 року її було звільнено з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Підприємство має перед нею заборгованість з виплати заробітної плати за жовтень 2015 року у сумі 1404,97 грн. та з виплати заробітної плати і компенсації відпустки за листопад 2015 року в сумі 1986,65 грн. Середньоденна заробітна плата, яка обчислена із заробітку за два останніх повних робочих місяці, тобто за вересень та жовтень 2015 року, становить 75,16 грн., виходячи із розрахунку: (1653,60 грн. + 1653,60 грн.): 44 робочих дня. Сума середнього заробітку за весь час затримки з 10 листопада 2015 року по 28 серпня 2016 року складає 15257,48 грн. (75,16 грн. х 203 робочих дня). Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч. 1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 травня 2012 року згідно наказу № 24-к від 03 травня 2012 року [PERSON] була прийнята на посаду машиніста з прання та ремонту білизни в ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» за строковим трудовим договором, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4). На підставі наказу ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» № 238-к від 10 листопада 2015 року [PERSON] з 10 листопада 2015 року була звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу (а.с.8). Як зазначено позивачкою в позовній заяві, при її звільненні з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату за жовтень 2015 року та заробітну плату і компенсацію відпустки за листопад 2015 року. Згідно довідки ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» від 04 травня 2016 року (а.с. 7), розмір заборгованості з виплати [PERSON] заробітної плати за жовтень 2015 року становить 1404,97 грн. та заробітної плати і компенсації відпустки за листопад 2015 року становить 1986,55 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до\~ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3391,62 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з того, що обчислення середньої заробітної плати проводиться згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок), відповідно якого середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З цих підстав, згідно листа Міністерства соціальної політики України № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», позивач за два повних робочих місяці до звільнення, тобто за вересень та жовтень 2015 року відпрацювала 44 робочих дня (пятиденний робочий тиждень). Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивачки за два останні повні відпрацьовані місяці роботи: за вересень та жовтень 2015 року, і згідно довідки про середню заробітну плату (а.с. 5), її розмір складає 3307,20 грн. (1653,60 грн. + 1653,60 грн.) Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки становить 75,16 грн. (3307,20 грн.: 44 дня ). Кількість робочих днів затримки розрахунку за період з 11 листопада 2015 року по 29 серпня 2016 року включно становить 200 робочих дня, а саме: 37 днів (у 2015 році) + 163 дня (у 2016 році), які розраховані згідно листів Міністерства соціальної політики України № 10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та № 10846/0/14-15/13\~від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року №1084-р. Отже, середня заробітна плата за період затримки з 11 листопада 2015 року по 29 серпня 2016 року включно становить 15032,00. (75,16 грн. х 200 днів). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 3391,62 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11 листопада 2016 року по 29 серпня 2016 року включно, тобто за 200 робочих дня, в сумі 15032,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 640,00 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial