Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ домоволодіння [ADDRESS] в натурі. У позові вказала, що домоволодіння [ADDRESS] належить їй та відповідачам на праві спільної часткової власності. Позивачці належить 1/2 частина домоволодіння а відповідачам по 1/4 домоволодіння кожному. між нею та відповідачами встановився певний порядок користування будинком, а саме: позивачка користується житловою кімнатою 1-4, а відповідачі житловою кімнатою 1-2. Кухня та коридор перебувають у спільному користуванні сторін. Враховуючи Експертний висновок № 20/11-2012 від 5 листопада 2012 року, яким встановлено можливість поділу спірного домоволодіння в натурі за двома варіантами, позивачка просила провести поділ цього домоволодіння в натурі відповідно до другого варіанту експертного висновку. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили їх задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON]. і [PERSON] та їх представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні, поданому ними до суду. Суду пояснили, що відповідно до Експертного висновку № 20/11-2012 від 5 листопада 2012 року обидва варіанти поділу спірного домоволодіння в натурі передбачають здійснення добудови до житлового будинку. Однак, здійснити таку добудову як за одним так і за другим варіантом відповідачі матеріально не в змозі. Також вони вважають неприйнятним і перший варіант розподілу спірного домоволодіння, яким передбачено виплату ними грошової компенсації позивачці за перевищення реальної частки над належною їм ідеальною часткою, також через відсутність у них відповідних коштів. При цьому відповідачі та їх представник вказують, що відступ від рівності часток при поділі домоволодіння в натурі та присудження їм грошової компенсації порушує їх право власності на нерухоме майно, яке захищається, зокрема, ст. 41 Конституції України. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2003 року. [PERSON] є власником 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2004 року. [PERSON] є власником 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 26 квітня 2005 року. Таким чином, домоволодіння [ADDRESS] є спільною частковою власністю сторін. Між сторонами існує певний порядок користування спірним житловим будинком, а саме: [PERSON] користується житловою кімнатою 1-4, а [PERSON] та [PERSON] - житловою кімнатою 1-2. Коридор та кухня перебувають у спільному користуванні сторін. Наведене підтверджується письмовою нотаріально завіреною заявою від 26 квітня 2005 року. Згідно висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи № 20/11-2012 від 5 листопада 2012 року запропоновано два варіанти розподілу домоволодіння із здійсненням прибудови до будинку коридору та кухні. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із спільного майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Виходячи з положень ст. 183 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку. Слід також врахувати роз'яснення, викладені у абзаці 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», де зазначено, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України, переобладнання та перепланування жилого будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконкому місцевої ради. Такий дозвіл на проведення прибудови в матеріалах справи є. Наданий суду висновок узгоджуються з установленими по справі обставинами та заявленими вимогами про поділ будинку в натурі з відокремленням частин будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, в окремі квартири. Виділ частки у натурі у спірному домоволодінні є можливим. З наведеного суд приходить до висновку , про доцільність проведення поділу спірного майна по другому варіанту запропонованому судовим експертом. Оскільки зазначений варіант, найбільш повно буде відповідати задоволенню інтересів усіх учасників спільної частковою власності. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved