Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В позові зазначила, що вона є єдиним власником вказаної квартири, на праві приватної власності. З нею в квартирі, окрім інших, зареєстрований колишній чоловік її дочки [PERSON] [PERSON], якого вона зареєструвала у квартирі на прохання доньки. Шлюбні відносини між донькою та відповідачаем фактично припинені з травня 2015 року, шлюб розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2016 року. Відповідач не проживає в квартирі з травня 2015 року, ніколи не оплачував комунальні послуги та не брав участі в утриманні житла. У добровільному порядку [PERSON] [PERSON] не бажає знятися з реєстрації у вказаній квартирі. Станом на цей час для вчинення певних правочинів щодо квартири, для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ній осіб. Реєстрація відповідача у вказаній вкартирі позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права власника. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у користуванні належній їй на праві власності квартири. Також просила суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.01.2017 року на підставі заяви позивача, повернуто останній надмірно сплачений судовий збір. Враховуючи викладене [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій підтримує позовній вимоги в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи без її участі, вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до таких висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.06.2007 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу №622 однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 24,2 кв.м., в тому числі житловою площею 17,5 кв.м. (а.с.9). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.11.2016 року, власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] на праві приватної власностію. (а.с.13). Згідно із відомостей, зазначених у паспорті [PERSON] [PERSON], останнього з 20.04.2010 року зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії І-ЖС №133954, виданого 30.10.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 30.10.2013 року зареєстрували шлюб (а.с.17). Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2016 року шлюб між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. \~ Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, оскільки відповідач не є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не проживає там, витрати на утримання частки будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, не надав суду заперечень проти позову. При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved