Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої вимоги таким. Позивачка працювала в колгоспі «Кам`янський», який згодом було реорганізовано в КСП «Кам`янське», Дворічанського району Харківської області та була його членом. 22 червня 1996 року КСП «Кам`янське» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000371. Свого часу, вона отримала свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), згідно з яким має право на пайовий фонд майна КСП «Кам`янське» Дворічанського району Харківської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 15 листопада 2001 року. У зв`язку з цим позивачка просить суд визнати за нею як членом колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Кам`янське» Дворічанського району Харківської області право на земельну частку (пай) площею 8,96 умовних кадастрових гектарів. В підготовче засідання позивачка не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представниця відповідача - Дворічанський селищний голова в підготовче засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила справу розглянути за відсутності представника Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 11 травня 1994 року [PERSON] , [INFO] , 04 травня 1994 року прийнята дояркою у колгосп «Кам`янський» Дворічанського району Харківської області. Згідно з свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] , виданим Кам`янською сільською радою, [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП «Кам`янське» Дворічанського району Харківської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 15 листопада 2001 року. Відповідно до довідки Відділу у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № М-45/0-0.23,17-43/138-20 від 09 липня 2020 року, Державний Акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000371 видано КСП «Кам`янське» Кам`янської сільської ради Дворічанського району Харківської області 22 червня 1996 року. Розмір земельної частки паю згідно справи по паюванню земель колективної власності по КСП «Кам`янське» становить 8,96 в умовних кадастрових га. Згідно з довідкою № А-34/0-0.23,343-66/0/459-21 від 11 серпня 2021 року, наданою Відділом № 3 Управління у Куп`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, повідомлено, що відомості щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Кам`янське» на ім`я [PERSON] відсутні. Державний акт на право власності на земельну ділянку станом на 01 січня 2013 року не видавався. Відповідно до архівної довідки № 06-30/284 від 10 вересня 2021 року, наданої архівним відділом Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, з 18 лютого 1992 року згідно з рішенням виконавчого комітету Дворічанської районної ради народних депутатів № 43 радгосп «Кам`янський» було реорганізовано в колгосп «Кам`янський». З 21 лютого 1994 року згідно з рішенням виконавчого комітету Дворічанської районної ради народних депутатів № 42 колгосп «Кам`янський» було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Кам`янське». З 25 квітня 2000 року згідно з Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529 «Про реформування КСП» та рішенням загальних зборів членів КСП «Кам`янське» (протокол від 25 квітня 2000 року № 1) КСП «Кам`янське» реорганізовано в СТОВ «Кам`янське». Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 25427551 від 30 липня 2020 року, товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське» 27 червня 2008 року припинило свою діяльність (судове рішення про припинення юридичної особи у зв`язку із визнанням її банкрутом, 10.06.2008, 10.06.2008, Б-39/144-04, Господарський суд Харківської області). Частина друга статті 14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) в судовому порядку. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» № 720/95 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно з п. п. 4, 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95, розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до абзацу 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 1 вищезазначеного Закону, право особи па земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved