Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в подальшому збільшивши розмір позовних вимог, при тому зазначала, що 10.09.2013 року було розірвано їх шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 19.08.2013 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Однак, внаслідок неправомірних дій відповідача, неповнолітньому [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень, в результаті чого останній тривалий час лікувався, в тому числі і стаціонарно. Витрати на придбання ліків склали 839,25 грн. та 633,40 грн., та щоб пройти повний курс лікування потрібні додаткові кошти на придбання ліків. Крім того, витрати на квитки до лікарні у м.Суми склали 134,16 грн. Неповнолітній [PERSON] також зазнав моральної шкоди, яку позивачка оцінює у розмірі 1000 грн. У зв'язку з захворюванням також дитина потребує підсиленого харчування. Тому позивачка звернулася до суду з позовом та просить, збільшивши свої вимоги, стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1472 грн. 65 коп. та 1000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, при тому пояснила, що її син хворіє, потребує періодичного лікування, у зв'язку із чим вона витрачає кошти на придбання ліків для сина, оплачує проїзд до навчального закладу, однак відповідач, який винен у хворобі сина, бо заподіяв йому тілесні ушкодження - не приймає участі у оплаті його лікування. Третя особа на сторона позивача [PERSON] у суді показав, що він підтримує позов матері у повному обсязі, через черепно-мозкову травму, яку він отримав через дії батька, він потребує лікування, їздив на обстеження до Сумської обласної клінічної дитячої лікарні. Через вади зору він вимушений користуватися за рекомендацією лікаря - лінзами, та придбання яких також витрачає кошти. Батько платить аліменти, однак вказаних коштів не вистачає. Відповідач проти позову заперечував, при тому посилався на те, що він сплачує позивачці аліменти на утримання сина, крім того несе витрати на утримання квартири, у якій проживає також позивач із сином, хоча ніяких коштів за це не платять. Відповідач сумнівається у тому, що син дійсно потребує лікування, як зазначає позивача, оскільки син займається спортом. З приводу вини відповідача у заподіянні тілесних ушкоджень - то в цьому заперечує, посилаючись на те, що його вина у цьому не встановлена, а наявність захворювання сина таке як наслідки ЗЧМТ лікарі ставлять під питанням, і відсутній висновок експерта з цього приводу. В судовому засіданні доказами встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). За рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 19 серпня 2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнені аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки щомісячних доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.23). Позивачем надано як докази копії записів із медичної документації [PERSON], із яких вбачається, що він із вересня 2013 року звертався до лікарів з приводу поганого самопочуття, та відповідно йому були встановлені діагнози і призначено медикаментозне лікування (а.с.14-22). З історії хвороби [PERSON] встановлено, що він знаходився на лікуванні в Сумській дитячій клінічній лікарні з 12.05.2014 р. по 16.05.2014 р., де йому встановлений діагноз та призначено лікування після виписки із лікарні (а.с.13). Із наданих позивачем чеків на придбання ліків та стигматичних контактних лінзів для сина [PERSON] встановлено, що позивачкою витрачено 1472,65 грн. (а.с.45,46, 49,50). Доказом витрачання коштів на квиток для поїздки [PERSON] до лікувального закладу 16.05.2014 р. у сумі 22 грн. 36 коп. підтверджено чеком (а.с.10). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Посилання позивачки на те, що її син хворіє через заподіяння йому батьком тілесних ушкоджень суд вважає такими, що не доведено доказами, оскільки, як вбачається із матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР №12013200270000598 від 01.09.2013 р. за заявою [PERSON] про спричинення тілесних ушкоджень батьком [PERSON] - кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.7,8), а у висновку судово-медичної експертизи встановлено наявність у [PERSON] тілесного ушкодження - садна вушної раковини зліва та синця шиї (а.с.60), однак такого тілесного ушкодження, як закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), що під питанням зазначена у лікарських документах - експертом не встановлено. За таких обставин, суд вважає, враховуючи те, що відповідач зобов'язаний приймати участь в додаткових витратах на утримання неповнолітньої дитини, незалежно від його бажання, матеріального становища тощо, та особливі обставини, такі як хвороба неповнолітньої дитини, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а позивач доказами довела, що вона вже фактично понесла ці витрати, тому із відповідача на користь позивача необхідно стягнути такі додаткові витрати, відповідно до ст..185 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру додаткових витрат, судом встановлено, що відповідач має постійний заробіток, інших утриманців у нього немає, позивач не працює, однак на обліку в Тростянецькому РЦЗ, як така, що шукає роботу - не перебуває. З огляду на ці обставини, суд вважає, що батьки повинні нести порівну обов'язок на покриття додаткових витрат на дитину. Позивач не ставить до вимоги стягнення коштів на оплату проїзду [PERSON] до навчального закладу у м.Охтирка - Охтирського ПТУ (а.с.9), хоча обгрунтовує цими доказами розмір її витрат на утримання сина. Що ж до витрат на проїзд [PERSON] до лікувального закладу у м.Суми, то ці витрати суд вважає обґрунтованими, однак у межах підтверджених доказами - квитанцією про оплату проїзду. Отже, виходячи із доведеності позивачем витрат на лікування сина у розмірі 1472,65 грн.., витрат на проїзд до м.Суми у лікувальний заклад 22,36 грн., необхідно стягнути із відповідача половину суми сплачених коштів позивачкою, а саме - 1495,01 грн.. : 2 = 747,51 грн.. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення 1000 грн. моральної шкоди із відповідача задоволенню не підлягають, оскільки взагалі не обґрунтовані у позові, доказів спричинення їй моральних страждань відповідачем [PERSON] не надала. Крім того, главою 16 Сімейного кодексу України, яка регулює правовідносини щодо обов'язку матері, батька утримувати дитину та його виконання, не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок ненадання добровільного утримання батьків на неповнолітніх дітей. Під час пояснень позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення моральної шкоди також зазначала, що вона вважаючи відповідача винним у спричиненні тілесних ушкоджень синові, після отримання сином таких ушкоджень переживала, хвилювалась, було необхідно звертатись до лікарів у зв'язку із погіршенням здоров'я, також страждав син. Разом із тим, суд вважає, що не зважаючи і на таку мотивацію, слід відхилити у цій частині позовні вимоги, оскільки за заявою [PERSON] про спричинення тілесних ушкоджень батьком [PERSON] - кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України На відповідача покладаються судові витрати, відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved