Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій вона просить змінити розмір аліментів, що стягують на її користь з [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , з 700 грн. щомісячно до 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 11 серпня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис за №40. Шлюб було розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2016 року. Від шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 08 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що вона є приватним підприємцем, її дохід дуже мінливий, зазвичай не перевищує 3700-4000 гривень на місяць. Позивач не може забезпечити дитині належний рівень матеріального забезпечення. Дитина відвідує дитячий садок №1 в м.Мерефа, займається з репетитором англійською мовою. Батько дитини є працездатною та забезпеченою особою, має у власності житловий будинок та автомобіль, його стан здоров`я дозволяє йому працювати та сплачувати аліменти в більшому розмірі, інших аліментних зобов`язань він не має. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2019 року, вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. В установлені законом строки позивач усунула зазначені в ухвалі суду недоліки. 27 лютого 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляв. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 11 серпня 2012 року у Бабаївській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис №40, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року /а.с.7/. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 19 лютого 2013 року /а.с.9/. Дитина мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання особи без реєстрації. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.4-6/. Дитина - [PERSON] , відвідує КЗДО «Мереф`янський ясла-садок №1», група №2, за який за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2019 року було сплачено батьківську плату в розмірі 6563 гривень, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 06 червня 2019 року №2124. Станом на 01 червня 2019 року заборгованість [PERSON] по аліментам складає 11210 гривень 61 копійка, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 01 червня 2019 року №57403, виданою державним виконавцем Грецьким Д.Є. У ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Згідно з ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено з 01 липня 2019 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в розмірі 2118 гривень. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 700 гривень, щомісячно, що є набагато менше ніж половина прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно частини 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідач є особою працездатного віку, має можливість працювати і будь-яких доказів відсутності в нього можливості сплачувати аліменти в розмірі половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, ним не надано. Суд збільшує розмір стягуваних аліментів, оскільки дитина в будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано СК України, ст.27 Конвенції ООН про права дитини, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований, має постійний, регулярний дохід, а також відомості щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, а також доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дитини. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем не надано. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище отримувача аліментів, рівний обов`язок батьків щодо утримання дочки, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру, встановленого ч.2 ст.182 СК України, а саме: 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що на день розгляду справи забезпечить мінімальні потреби дочки [PERSON] та відповідатиме інтересам дитини . На підставі викладеного і

Outcome: approved