Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO],право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку (літ. А-1) загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. та з господарських (побутових) будівель та споруд: гараж (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), огородження (літ. №1,2), водоколонка (літ. №3), мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, яке зокрема складається із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок та господарські прибудови до нього, були побудовані її чоловіком на підставі дозволу виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів про будівництво індивідуального житлового будинку . На час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із спадкодавцем, тому є такою, що прийняла спадщину. В 2015 році вона звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак отримала відмову, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував належним чином право власності на домоволодіння. У зв'язку з чим, вона не може, окрім, як в судовому порядку захистити свої спадкові права. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, відмовилась від належної їй частини спадщини на користь матері та зазначила, що не претендує на спадкове майно, що залишилось після смерті батька [PERSON] Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Суд заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с.6). Від цього шлюбу в них народилася донька : [PERSON], відповідач по даній справі (а.с.50). 15 листопада 1991 року рішенням №529/21 виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів [PERSON] було відведено земельну ділянку [NUMBER] площею 1000 кв.м. на індивідуальне будівництво (а.с.10). Актом відділу архітектури та градобудівництва виконкому Самарської районної ради народних депутатів відповідно рішенням №529/21 виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів був проведений в натурі [PERSON] відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво розташованого в Самарському районі по [ADDRESS] (ж/м Одинковка [NUMBER]) (а.с.10). На відведеній земельній ділянці [PERSON] було побудовано А-1 житловий будинок (літ. А-1) загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. та з господарських (побутових) будівель та споруд: гараж (літ.Б), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), огородження (літ. №1,2), водо колонка (літ. №3), що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с. 7-9). [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] правовстановлюючий документ на побудований будинок не отримав та право власності не зареєстрував. За умовами п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, враховуючи вищевикладене, для їх врегулювання застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час смерті [PERSON] разом з ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою головою «Житлово-будівельного кооперативу №323» (а.с.45). Таким чином, відповідачка відповідно до ст.549 ЦК УРСР є такою, що прийняла спадщину. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровської міського нотаріального округу від 09 липня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] через відсутність належного правовстановлюючого документу та роз'яснено право на вирішення питання у судовому порядку (а.с.4). На момент закінчення будівництва спірного домоволодіння питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час завершення його будівництва законодавства, на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, на підставі наданого [PERSON] виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тому, враховуючи правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, суд вважає, що [PERSON] за життя набув право власності на спірне домоволодіння. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у зв'язку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право [PERSON], вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки чоловіком за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи неможливість оформлення позивачкою спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по [ADDRESS] та господарські будівлі. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved