Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Мелітопольського міського виконавчого комітету, орган опіки та піклування Розівської сільської ради Якимівського району Запорізької області про стягнення заборгованості по аліментам та позбавлення батьківських прав мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтвержується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 07.07.2015 року (повторно), про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 476. Вона, [PERSON], [INFO] мати неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтвержується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 07.07.2015 року (повторно), про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 476. [PERSON] вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина не займається долею його не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується, що підтверджується доданими до дійсного позову документами. Неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з нею, що підтверджується довідкою з місця мешкання виданою 16.12.2016 року, яка долучена до дійсного позову та навчається у Мелітопольської гімназії № 19 у третьому класі, що підтверджується довідкою № 603 виданою 15.12.2016 року, яка також долучена до позову. Батько жодного разу не відвідував дитину, не цікавився її перебуванням в дитячому садочку та в навчальному закладі. Зазначене підтверджується вищезазначеними довідками, які долучені до дійсного позову. З дня стягування з відповідача аліментів, а саме з лютого 2014 року і до 01 грудня 2016 року він сплачував аліменти частково та не в повному обсязі. На теперішній час він не сплатив жодної копійки, що підтверджується оригіналом розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 01 грудня 2016 року, який додається до позову. Згідно з п. 2,6 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов»зків по вихованню сина: вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини не займається, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина». Таким чином, у добровільному порядку вирішити питання виховання та нормального існування дитини разом з батьком неможливо і суперечить правам та інтересам дитини, тому позивач вимушений звернутись до суду з проханням позбавити відповідача батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 110 Цивільно-процесуального кодексу України: «Позови пре стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за місцем мешкання чи перебування позивача». Таким чином просить позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по відношенню до неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрований за адресою : [ADDRESS] на мою користь заборгованість по аліментам у сумі 16293,84 (шістнадцять тисяч двісті дев'яносто три ) грн. 84 коп. Стягнути з відповідача усі судові витрати. Позивачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності, так як на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, які часто хворіють та яких не має з ким залишити. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник органу опіки та піклування Мелітопольського міського виконавчого комітету в судове засідання надав письмову заяву, в якій зазначив, що їх повноваження поширюються лише на територію міста Мелітополя. Представник органу опіки та піклування Розівської сільської ради Якимівського району Запорізької області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення даного позову та надала акт обстеження матеріально - побутових умов сім'ї [PERSON], характеристику на [PERSON], а також довідка щодо складу сім'ї [PERSON] та висновок щодо вирішення спору між батьками. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію представника Розівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Небажання відповідача [PERSON] надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Судом встановлено, що батьком неповнолітнього - [PERSON], [INFO] є [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвам про народження (а.с.10). 26.12.2012 року шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 10.11.2007 року (а.с.9), було розірвано за рішенням Мелітопольського міськрайонного судом (а.с.11). Мати неповнолітнього [PERSON] змінила прізвище по шлюбу на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 18.03.2014 року, відповідач [PERSON] повинен був сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, але відповідач не виконував свої аліментні зобов'язання по утриманню свого сина, тому вироком Якимівського районного суду від 29.04.2015 року його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України (а.с.12). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам, [PERSON] має загальну заборгованість по аліментам станом на 01.12.2016 року на суму 16293,84 гривень ( а.с.15-16), тобто і на теперішній час відповідач [PERSON] ухиляється від утримання свого неповнолітнього сина матеріально. З довідки про склад сім»ї вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір»ю, вітчимом та малолітніми братом і сестрою у місті Мелітополі (а.с.17), навчається відповідно до довідки Мелітопольської гімназії № 19 від 15.12.2016 року за № 603, [PERSON], 2008 року народження, в 3-А класі Мелітопольської гімназії № 19 Мелітопольської міської ради Запорізької області. За період навчання, [PERSON], дійсно не брав участі у вихованні сина, не спілкувався з вчителями, не відвідував батьківські збори ( а.с.13). Як вбачається з довідки, наданою Розівською сільськю радою Якимівського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований на території Розівської сільської ради Якимівського району Запорізької області за адресою: [ADDRESS], але до 2014 року проживав за адресою [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON]. Більше двох років, за указаною адресою, [PERSON] не проживає, зі слів його матері проживає м. Дніпро ( Дніпропетровськ), але точної адреси місця його проживання ( перебування ) мати не надала (а.с.22). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї та довідки щодо складу сім'ї (а.с.44-45), за адресою в [ADDRESS], за зазначеною адресою проживає мати відповідача [PERSON], [PERSON], 1956 року народження разом з двома неповнолітніми онуками, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та є їх опікуном. Відповідно до характеристики за місцем реєстрації та проживання, відповідач [PERSON] характеризується задовільно, іншими даними щодо нього, як мешканця села, Розівська сільська рада, не володіє (а.с.46). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Розівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, вважають за можливе позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON], [INFO], по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.47). Відповідно до п.2 статті 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав може бути ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Згідно з вимогами ч. ч. 2, 3, 4 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Згідно положень абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Згідно положень п. 15 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, все це є ознаками ухилення від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст. ст. 150, 157 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності зі ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON], як батько, вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не займається, долею його не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Також відповідач не створює умов для отримання освіти свого неповнолітнього сина, навіть не цікавиться де, і як навчається його син, не виконує своїх обов'язків щодо підготовки своєї дитини до самостійного життя, його фізичного розвитку, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про повне задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Враховуючі, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, та оскільки відповідач не виділяє грошових коштів на утримання сина, вимоги про стягнення заборгованості по аліментам підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХН ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 18,19 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 157, 164, 165, 166, 167, 180-184, 194 СК України, та

Outcome: approved