Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у сторін є спільна дитина, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні; відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, не бере жодної участі у вихованні дитини, хоча зобов`язаний виконувати свої обов`язки з утримання дитини. Відповідач працездатний, однак місце його роботи їй не відомо, оскільки зв`язки вони зовсім не підтримують, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій він зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглянути за його відсутності. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.09.2013 розірваний, що підтверджується рішенням суду у справі № 636/3490/13-ц (провадження № 2/636/1432/13) (а.с. 5). У шлюбі у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред`явлення позову. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, ніякої допомоги на утримання своєї дитини не надає, відомості про наявність інших осіб, які перебувають на утримані відповідача, суду не надані. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не є інвалідом чи пенсіонером, відсутність у нього інших осіб, на яких він сплачує аліменти, матеріальне становище позивача та дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає неможливим. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача і вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2500 грн. щомісячно. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved