Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, а також про фактичне зобовязання відповідача до фінансування наперед додаткових витрат на дитину у розмірі 1605,00 грн. щомісячно. Свій позов позивач обґрунтувала тим, що дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивача, кошти на утримання дитини в добровільному порядку відповідач надає в меншому розмірі, ніж це необхідно дитині. Крім того дитина навчається та потребує лікування, у звязку з чим існують додаткові витрати, які слід також стягувати з відповідача щомісячно. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснили, що відповідач не надає дитині коштів, які необхідні для належного її розвитку, а тому з нього ці кошти слід стягувати в примусовому порядку. Раніше відповідач добровільно сплачував кошти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. За останні три місяці добровільно сплатив кошти у розмірі 750,00 грн. щомісячно. Просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні подав заперечення проти позову, в якому просив задовольнити позов в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 750,00 грн. щомісячно. Вважає, що тимчасове скрутне матеріальне становище не дозволяє йому платити більше. Просив позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також, про часткову обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом 1-НМ № 162658 від 21.09.2010 року про народження дитини (а.с. 5). Про способи виконання обовязку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів про це не укладали. Зазначена обставина ніким із сторін не спростована. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч.2 ст. 182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку позивач просить про стягнення аліментів з відповідача на користь дитини у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: partial