Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 червня 2003 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано виконкомом Молодійської сільської ради, Глибоцького району, Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №13. Від шлюбу у сторін народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15.09.2015 року №715/1947/15-ц, шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Враховуючи, що їхня родина потребувала покращення житлових умов, 16.08.2007 року, під час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідачем за її згоди, був укладений договір довічного утримання №ВЕХ/066609, зареєстрований приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу, Кінашук Н.М., реєстр №5590 з громадянином [PERSON] , [INFO] та на підставі вказаного договору довічного утримання за відповідачем 27.08.2007 року було зареєстровано право приватної власності, часткою 1/1 на нерухоме майно, загальною площею 39,40 кв.м., житлова площа 14,70 кв.м., а саме: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б, В, Г», літня кухня літ. «Д», убиральня літ «Е», колодязь №1-4, вимощення І, за адресою: [ADDRESS] . Особа з якою було укладено договір довічного утримання, [PERSON] , є рідним братом її матері [PERSON] , тобто її рідним дядьком і вони з чоловіком та дітьми проживали разом з ним у нього вдома за вищевказаною адресою. [INFO] [PERSON] помер, тобто також під час перебування сторін у шлюбі. Ще до початку дії договору довічного утримання з [PERSON] та за весь час дії цього договору саме вона несла основний тягар його утримання та догляду за ним. Вона готувала для нього їжу, купувала йому продукти харчування, прибирала у його будинку, прала його одяг та білизну. Також, вони разом із відповідачем допомагали [PERSON] грошовими коштами. Тобто вони разом виконували всі обов`язки, передбачені договором довічного утримання, перебуваючи при цьому у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] був похований також ними спільно за їх сімейні кошти. Крім цього, вона ще доглядала за їхніми спільними з відповідачем дітьми, яких на той час вже було троє. В подальшому вони спільно із відповідачем за їхні сімейні кошти здійснювали реконструкцію даного житлового будинку та як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 22 вересня 2016 року житловий будинок загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., замість житлового будинку, на час укладення договору, загальною площею 39,4 кв.м. і житловою площею 14,7 кв.м. Як вбачається із висновку будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Юзвенко Р.В. СП «Західно-українського експертно- консультативного центру» від 21.02.2019 року №479, а також схематичного плану земельної ділянки, яка розташована у [ADDRESS] , вказане домоволодіння складається із наступних будівель і споруд: житлового будинку літ «А», з добудованим тамбуром; незавершеного будівництва прибудови літ «А3»; незавершеного будівництва літньої кухні літ «Е»; незавершеного будівництва житлового будинку літ «Ж»; вбиральні літ. «Е»; колодязю літ. №1; огорожі літ. №5,6. Однак, право власності на вищевказані об`єкти будівництва у встановленому законом порядку не реєструвалося. Вищевказані обставини, були встановлені рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.12.2016 року №715/1361/16-ц по цивільній справі за моїм позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна. Згідно вищевказаного висновку будівельно-технічної експертизи кошторисна від 21.02.2019 року, кошторисна вартість робіт на будівництво з урахуванням витрачених будівельних матеріалів на самочинно збудовані будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 518 108,00 грн., в тому числі вартість матеріалів, виробів і конструкцій складає 434 127,00 грн. Позивач та її діти зареєстровані у вищевказаному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , крім того, діти знаходяться на її утриманні, а тому просить суд збільшити їй частку вищевказаного майна, враховуючи дані обставини, які мають істотне значення. Зважаючи на викладене, просить суд, винести рішення, яким визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , будівельні матеріали, обладнання використані під час реконструкції та будівництва будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що складається із житлового будинку літ «А» з добудованим тамбуром; незавершеного будівництва прибудови літ. «А»; незавершеного будівництва літньої кухні літ «Е»; незавершеного будівництва житлового будинку літ «Ж»; вбиральні літ. «Е»; колодязю літ. №1; огорожі літ. №5,6. Поділити майно та визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , право власності на 3/4 частки будівельних матеріалів, обладнання використаних під час будівництва та реконструції будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що складається із житлового будинку літ «А» з добудованим тамбуром; незавершеного будівництва прибудови літ «А3»; незавершеного будівництва літньої кухні літ «Е»; незавершеного будівництва житлового будинку літ «Ж»; вбиральні літ. «Е»; колодязю літ. №1; огорожі літ. №5,6, що у грошовому еквіваленті становить 388 581,00 грн. Стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте її представник - адвокат Паланійчук Валенин Петрович надав суду заяву, в якій підтвердив факти викладені в позові, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу просить розглянути у їх відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано виконкомом Молодійської сільської ради, Глибоцького району, Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №13. Від шлюбу у сторін народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15.09.2015 року №715/1947/15-ц, шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 16.08.2007 року, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, був укладений договір довічного утримання №ВЕХ/066609, зареєстрований приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу, Кінашук Н.М., реєстр №5590 з громадянином [PERSON] , [INFO] та на підставі вказаного договору довічного утримання за Відповідачем 27.08.2007 року було зареєстровано право приватної власності, часткою 1/1 на нерухоме майно, загальною площею 39,40 кв.м., житлова площа 14,70 кв.м., а саме: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б, В, Г», літня кухня літ. «Д», убиральня літ «Е», колодязь №1-4, вимощення І, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Як вбачається із висновку будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Юзвенко Р.В. СП «Західно-українського експертно- консультативного центру» від 21.02.2019 року №479, а також схематичного плану земельної ділянки, яка розташована у [ADDRESS] , вказане домоволодіння складається із слідуючих будівель і споруд: житлового будинку літ «А» з добудованим тамбуром; незавершеного будівництва прибудови літ «А3»; незавершеного будівництва літньої кухні літ «Е»; незавершеного будівництва житлового будинку літ «Ж»; вбиральні літ. «Е»; колодязю літ. №1; огорожі літ. №5,6. Однак, право власності на вищевказані об`єкти будівництва у встановленому законом порядку не реєструвалося. Згідно вищевказаного висновку будівельно-технічної експертизи кошторисна від 21.02.2019 року, кошторисна вартість робіт на будівництво з урахуванням витрачених будівельних матеріалів на самочинно збудовані будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 518 108,00 грн., в тому числі вартість матеріалів, виробів і конструкцій складає 434 127,00 грн. Вищевказані обставини, були встановлені рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05.12.2016 року №715/1361/16-ц по цивільній справі за моїм позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, що має преюдиціальне значення при розгляді даної справи. Також вказаним судовим рішенням встановлено, що сторони визнають той факт, що за весь час дії цього договору позивачка [PERSON] готувала для [PERSON] їжу, купувала йому продукти харчування, прибирала у нього в будинку, прала його одяг та білизну. Також сторони спільно допомагали [PERSON] грошовими коштами, тобто сторони разом виконували всі обов`язки, передбачені договором довічного утримання, перебуваючи при цьому в зареєстрованому шлюбі. Таким чином позивачка, як особа, що перебувала у шлюбі з відповідачем на момент укладення ним в інтересах сім`ї договору довічного утримання та на момент оформлення на нього права власності на вищевказаний будинок, має право власності, на 1/2 частину такого майна. Проте, в судовому засіданні встановлено, що вказаного у договорі нерухомого майна вже не існує, у зв`язку з самочинним переобладнанням та перебудовою. Зокрема, як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 22 вересня 2016 року на даний час існує вже житловий будинок загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., замість житлового будинку, на час укладення договору, загальною площею 39,4 кв.м. і житловою площею 14,7 кв.м. Також сторонами визнається факт самочинного переобладнання та перебудови сараїв літ. «Б», «В», «Г», літньої кухні літ. «Д». Із позовними вимогами про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання використаних при самочинному будівництві позивачка не зверталася навіть після роз`яснення їй такого права судом. Господарські споруди: убиральня літ. «Е», колодязь № 1-4, вимощення №І не є самостійними об`єктами права власності, а є приналежністю до головної речі - житлового будинку. Позивачка та її діти зареєстровані у вищевказаному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , крім того, діти знаходяться на її утриманні, а тому позивачка просить суд збільшити їй частку вищевказаного майна, враховуючи дані обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, як визначено ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї , то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці, та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 392 цього ж Кодексу передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з довідки-розрахунку ВП № 56424197 від 06 грудня 2019 року розмір заборгованості відповідача по аліментах на утримання неповнолітніх дітей станом на 01 грудня 2019 року становить 95555,21 грн., востаннє будь-яка сплата проводилася в березні 2019 року. Враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про можливість поділу спільного сумісного майна між сторонами по справі, збільшивши частку позивачки до 2/3, оскільки з нею проживають п`ятеро неповнолітніх дітей, у відповідача значний розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей і тривалий час аліменти не сплачуються з вини відповідача. У відповідності до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судові витрати в розмірі 1727,03 грн. (із розрахунку 2590,54*66,66:100= 1727,03). На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 331, 744 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70 СК України,

Outcome: partial