Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивувала тим, що вона з вересня 1978 року по 16 травня 1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має доньку відповідача по справі [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач разом з [PERSON] продовжували проживати як чоловік та дружина однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS], яку згодом приватизували, спільно вели домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет, були повязані спільним побутом та мали взаємні права та обовязки. 27 листопада 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла, зокрема ? частки кватири, де вони мешкали однією сімєю. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано доказів факту її проживання з померлим однією сім'єю. Зважаючи на викладені обставини, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом та просити в позовному провадженні встановити факт її проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та визнати за нею право власності на ? частки в праві власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, разом з тим подала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечувала щодо задоволення позову. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання з травня 1994 року однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При цьому відмічали ніжні, турботливі стосунки між ними, ведення спільного господарства, виховання єдиної доньки та здійснення поховання позивачем [PERSON], який проживав з нею до його смерті в 2009 році. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами СК України та ЦК України стосовно проживання однією сімєю та наслідків такого проживання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16 вересня 1978 року по 16 травня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку відповідача по справі [PERSON] (а.с. 4, 5, 57). 16 травня 1994 року шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ №253410 від 17 травня 1994 року. За спільною заявою [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну часткову власність (у рівних частках) квартиру №59, розташовану в будинку №3 по вул. Лебединського в м.Вінниці, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 22 січня 2004 року виконкомом Вінницької міської ради на підставі його рішення від 13 січня 2004 року №22, де вони мешкали починаючи з 03.06.1986 року (а.с.7, 10-зворот, 11, 14). 27 листопада 2009 року [PERSON] помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії 1-АМ №151798 від 30 вересня 2009 року (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкова справа щодо майна померлого не заводилася, про що свідчить повідомлення Першої вінницької державної нотаріальної контори від 06.10.2015 року за №3714/01-16. 16 липня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю четвертої черги на 1/2 частку квартири №59, розташованої в будинку №3 по вул. Лебединського в м. Вінниці з підстав недоведеності обставин її проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини (а.с. 15). Відповідно до довідки Приватного підприємства «Бокуд» від 07.11.2014 року №2869 [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO] та у вказаній квартирі був зареєстрований та проживав з 03.06.1986 року до дня смерті 27.11.2009 року [PERSON] Вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались один про одного, проживали як чоловік та дружина, були повязані спільним побутом та мали взаємні права та обовязки. Відсутність реєстрації шлюбу та наявність причин, що слугували для його розірвання не впливали на характер їхніх сімейних відносин. Позивачка здійснила поховання [PERSON] Дані обставини підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] Не заперечує даного факту і відповідачка по праві. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до вимог законодавства членами сім'ї можуть бути визнані інші особи, які не є родичами за умови постійного проживання разом та ведення спільного господарства. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців четвертої черги за законом відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає доведеним факт про який заявляє позивач, що крім іншого доводиться наявністю у позивача оригіналів документів, про які вона зазначає, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про визнання права власності на ? частки квартири в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON]І, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику в справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як зазначалося вище постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу від 16.07.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю четвертої черги на 1/2 частку квартири №59, розташованої в будинку №3 по вул. Лебединського в м. Вінниці, з підстав недоведеності обставин її проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Вказана обставина є єдиною вмотивованою підставою, яка слугувала відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому, суд бере до уваги, що позивач постійно проживає та користується спірною квартирою та з врахуванням положень ст.ст. 1268, 1270 ЦК України інших обставин (умов), які б перешкоджали [PERSON] реалізувати своє право на спадкування спірного майна у позасудовому порядку не встановлено. А тому, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Враховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача слід стягнути понесені судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial