Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на виїзди за межі України її доньці [PERSON], [INFO] та сини [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття, для їх відпочинку, оздоровлення, без згоди та супроводу їх батька [PERSON]. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12 липня 2008 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Берегівського районного суду від 16 травня 2012 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом знею, вона матеріально їх утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. На неодноразові звернення позивачки до відповідача з прохання надати дозвіл на виїзд за кордон на відпочинок з їхніми дітьми в її супроводі, останній постійно відмовляв у наданні такого, при цьому не пояснюючи мотиви свого рішення. Оскільки, відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон, тому позивачка просить надати дозвіл на виїзд за кордон дітей у її супроводі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що має намір вивезти дітей на час літніх канікул до її матері за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак відповідач без будь якої вагомої причини відмовляється надати дозвіл на виїзд за кордон дітей у її супроводі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що заперечує щодо виїзду за кордон до матері позивачки із дітьми, оскільки в неї неналежні житлові умови. При цьому визнав, що аліменти згідно рішення суду не сплачує, допомоги на утримання дітей не надає, участі в їх вихованні не приймає. Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Берегівського районного суду було розірвано 16 травня 2012 року. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які на теперішній час постійно мешкають разом з позивачко[PERSON] та знаходяться на її утриманні та вихованні. Позивачка має намір виїжджати за межі України разом з дітьми до досягнення ними поноліття, для їх відпочинку, оздоровлення, без згоди та супроводу батька, однак до теперішнього часу вона не має нотаріально посвідченої згоди батька дітей - [PERSON] на виїзд дітей за кордон. Останній, безпідставно відмовляється надати згоду на оформлення документів для тимчасового виїзду дітей за межі України. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 4.2.8 Постанови від 27.01.1995 року №57, затвердженою КМ України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України»виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не надає позивачці згоди на тимчасовий виїзд неповнолітніхдітей за межі України до досягнення ними 16 річного віку. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги позивачки в цій частині. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання, що слід задовольнити позов частково та надати [PERSON] дозвіл без згоди батька на оформлення документів для виїзду за кордон та виїжджати за межі України з неповнолітніми дітьми: донькою [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO] до досягнення ними 16-ти річного віку, оскільки заявлені вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що не суперечать закону. На підставі викладеного та

Outcome: partial