Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, якою просила зобовязати відповідача - територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області скласти акт по формі Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, що стався 17 липня 2009 року з [PERSON] та видати акт по формі Н-1 його дружині. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 17 липня 2009 року її чоловік [PERSON], перебував у відрядженні на посаді експедитора ІП «Еолія» та супроводжував вантаж за маршрутом м. Харків м. Запоріжжя м. Одеса. даний вантаж він супроводжував разом з водієм, приватним підприємцем [PERSON] Приблизно о 14-00 год., проїжджаючи 425 км. автомобільної дороги Ростов-на-Дону-Одеса, він попросив водія зупинитися біля зрошувального каналу, що тече вздовж траси для того, щоб умитися, бо йому стало зле від спеки. [PERSON] зупинився біля естакади і став чекати його біля машини. Через 10-15 хвилин водій вирішив подивитися та поквапити [PERSON], але не знайшов його біля каналу та навкруги. Водій викликав міліцію та водолазів. Приблизно о 19-00 год. з дна зрошувального каналу водолази підняли труп її чоловіка. За висновком Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи причиною смерті [PERSON] стало утоплення у воді, що зумовило механічну асфіксію. Саме через цю обставину, зупинку, даний нещасний випадок з [PERSON] було визнано невиробничим. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідач через канцелярію суду направив письмові заперечення у яких заперечував проти позову, посилаючись на те, що зупинка автомобіля [PERSON] була здійснена за його ініціативою, виробничої необхідності в цьому не було. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Харківському районі Харківської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимог позивачки визнала. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову позивачки, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 30 вересня 2005 року знаходилась у шлюбі з [PERSON], який працював експедитором на іноземному підприємстві «Еолія» та 16.07.2009 р. о 11-00 год. отримав завдання від керівника робіт [PERSON]. на супроводження вантажу за маршрутом м.Харків м.Запоріжжя м.Одеса. Знаходячись у відряджені [PERSON] помер 17 липня 2009 року (а.с.11, 13). За висновком Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 4124 від 05.08.2009 р. причиною смерті [PERSON] стало утоплення у воді, що зумовило механічну асфіксію. На підставі ст..22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими обєднаннями профспілок. Згідно з п.13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, зясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи повязаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. Відповідно до висновку комісії від 14.08.2009 року спеціального розслідування нещасного випадку, що склала акт за формою Н-5, затвердженого начальником територіального управління Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області [PERSON], [PERSON] визнаний відповідальним за даний нещасний випадок. По власній ініціативі вирішив скупатися у зрошувальному каналі, який непристосований для цього, чим порушив п.3.1 інструкції з охорони праці № 31 для експедитора, де сказано: «Водіям та експедиторам забороняється зупиняти автомобіль для відпочинку у віддалених місцях від населених пунктів, лісах, біля водойомів і т.ін». Відповідно до ч.3,ч.4, ст..22 Закону України «Про охорону праці», пунктів 37,38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, у разі незгоди потерпілого зі змістом акта про нещасний випадок питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, чиє рішення може бути оскаржене у судовому порядку. Позивачка не надала суду даних про те, що вона зверталася до посадової особи органу Держнаглядохоронпраці щодо оскарження акту комісії складеного по формі Н-5 від 14.08.2009 року. Рішення посадової особи органу Держнаглядохоронпраці в матеріалах справи не міститься.

Outcome: dismissed