Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та зміну розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , з твердої грошової суми у розмірі 1500 грн, щомісяця на ј частину з усіх видів заробітку щомісяця. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Останній раз відповідач бачив сина у 2,5 місяців . Аліменти відповідач сплачує невчасно та не в повному обсязі , іншої матеріальної допомоги не надає . Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною , тобто самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обв`язків. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.03.2015 збільшено розмір аліментів утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] та визначено у розмірі 1500 грн щомісяця до досягнення сином [PERSON] повноліття. Враховуючи постійне збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей, вважає за необхідне змінити розмір та порядок стягнення аліментів та визначити у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив, згідно якого позов не визнав повністю, посилаючись на те, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки дитину з пологового будинку він забрав, жорстоко з дитиною не поводиться , не страждає від хронічного алкоголізму та наркоманії. Проживає близько 1000 кілометрів від місця проживання дитини і не має можливості приймати участь у його вихованні. Крім того посилається на те, що аліменти він сплачує своєчасно. Також в даний час він уклав шлюб з [PERSON] , у нього народилась донька і в даний час на її утримання він сплачує аліменти у розмірі 1000 грн, щомісячно за рішенням Суворівського районного суду м. Одеси. Просить урахувати вказані обставини, оскільки в даний час його матеріальний стан змінився, доходів він не отримує та сплачує аліменти і відмовити у задоволенні вимог позивача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшов відзив на позов в якому він просить відмовити позивачу в повному обсязі і розглядати справу у його відсутність. В своєму відзиві на позов , заперечення позивача пов`язані лише з наявністю у нього фінансових проблем ,пов`язаних з утриманням його дружини [PERSON] , якій він сплачує аліменти у розмірі 800 грн, щомісячно , починаючи з 07.06.2016 по 12.02.2019 та дитини від цього шлюбу [PERSON] , на утримання якої він сплачує аліменти щомісячно по 1000 грн по 1000 грн, починаючи з 07.06.2016 до 12.03.2034 . При цьому відповідач посилається на те, що ніде не працює , не має ніякого прибутку та будь - якого доходу , не має в своїй власності будь - якого нерухомого і рухомого майна. Відповідач у відзиві звертає увагу на те, що позивач не вперше звертався до суду з позовом до нього по позбавлення батьківських прав, однак будь - яких доказів на підтвердження зазначених обставин не надає. В своєму відзиві відповідач не виявляє будь - яких намір спілкуватись із своїм сином , приймати участь у його вихованні, навчанні , підготовці до самостійного життя, а зазначає лише про свій намір , після того як дитина досягла віку коли зможе давати оцінку діям батьків, він пояснить йому поведінку матері , причини розлучення , щоб сама дитина прийняла свій вибір. Представник третьої особи органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в судовому засіданні проти позову не заперечувала, просила його задовольнити , оскільки це відповідає інтересам дитини. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши докази надані позивачем на доведення обставин , на які вона посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги та відзив, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.10.2014, згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області (а.с.9,13). Відповідно до свідоцтва про народження від 15.03.2019 [PERSON] , народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до інформації дошкільного навчального закладу (Ясла-садок) № 35 Кременчуцької міської ради Полтавської області та характеристики [PERSON] , [INFO] є вихованцем вказаного дошкільного навчального закладу з 11.09.2016 , за період перебування в закладі вихователі та адміністрація закладу спілкувались з матір`ю дитини [PERSON] , яка його влаштовувала до закладу, забирає дитину , відвідує батьківські збори, вносить плату . Вихователь жодного разу з батьком [PERSON] не спілкувалась. Під час індивідуальної бесіди практичним психологом встановлено, що [PERSON] має певні уявлення про сім`юв цілому та про окремих родичів. З ніжністю та теплотою розповідає про відносини з мамою та бабусею , своїм татом він називає друга сім`ї [PERSON] , з яким в нього теплі та довірливі стосунки. [PERSON] подобається проводити з ними вільний час. Про батька [PERSON]. [PERSON] не згадує , нічого про нього не розповідає ( а.с.13,14) . Згідно до довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Дмитрівка Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Горішні Плавні на профілактичні огляди сімейного лікаря, а також у разі захворювання дитини [PERSON] , звертається мати [PERSON] ( а.с. 14). Згідно довідки Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом з нею проживають та зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Відповідно єдиного реєстру боржників [PERSON] внесений у вказаний реєстр як боржник зі сплати аліментів за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.15). За рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 березня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн кожного місяця (а.с.26). Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку ФОП [PERSON] та характеристики директора ТОВ «Шлях краси» [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг методиста - косметолога та є представником чеської компанії «Алві Прага» з 01.02.2016 по вказаний час. Зарекомендувала себе як людина яка добре працює та не тільки в звичайній , але і в стресовій ситуації, завжди зберігає оптимізм. Не вживає спиртних напоїв, цурається конфліктних ситуацій (ас.24,25). Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 30.11.2018 [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з [PERSON] , [PERSON] , для проживання та повноцінного розвитку дитини створено необхідні умови. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, виходячи з інтересів дитини, враховуючи, що батько [PERSON] з 2013 року і по теперішній час не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] . Суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] будучи батьком неповнолітнього сина [PERSON] , протягом тривалого періоду часу, починаючи з 2013 року року і по час розгляду справи в суді, ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків стосовно належного виховання та належного утримання свого сина, без поважних причин, що підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини з того часу як дитині виповнилось трохи більше двох місяців, не цікавиться ним, не виявляє бажання піклуватись, аліменти сплачує не завжди та не в повному осязі. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач неодноразово направляла відповідачу листи щодо надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини [PERSON] , за кордон з метою відпочинку і оздоровлення до Чеської республіки м. Карлови Вари у супроводі матері [PERSON] , відповідач [PERSON] вказані листи отримував під власний розпис (а.с.19-20), але свідомо залишав вказані листи поза увагою, що свідчить про його байдужість до своєї дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Такі дій відповідача свідчать про те, що він самоусунувся від виховання дитини, зв`язку з дитиною не підтримує, участі в житті дитини не приймає, її життям не цікавиться , піклується про фізичний і духовний розвиток дитини , не забезпечує необхідного харчування , медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, які полягають у захисті інтересів дитини шляхом позбавлення батьківських прав щодо неї та надано докази, які безспірно свідчять про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, оскільки будучи повідомленим про обставини справи відповідач навіть не намагався вчинити дії , які б свідчили про інтерес до дитини , його бажання піклуватись про сина та не надав суду таких доказів. Суд, вважає, що в першу чергу рішення про позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересами дитини. Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач [PERSON] неналежним чином відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними і ухиляється від їх виконання, всупереч інтересам та потребам дитини, без врахування його прав, а тому доцільно позбавити його батьківських прав. Щодо позовних вимог стосовно зміни розміру аліментів , суд наголошує на наступному. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, також те, що відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн, щомісяця за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.07.2016, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміни розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Судові витрати вирішено судом у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial