Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,9079 га, цільове призначення для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області, кадастровий номер 3221483800:05:005:0080, яка належала покійній бабі [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.12.2008 року серія ЯБ № 795992, яка померла 11.04.2006 р., та яку успадкувала мама [PERSON], яка померла 05.08.2016 р. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 05.08.2016 р. померла її мати [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Позивач, як спадкоємець першої черги, у визначений законом термін звернулась до нотконтори з заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою державного нотаріуса від 01.08.2017 р. № 949/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця [PERSON] [PERSON], було видано 19.12.2008 р., тобто після її смерті, а отже предмет спору не може входити до загального складу спадщини. У судове засідання сторони не з'явились, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. Відповідно до заяви позивача [PERSON] від 20.12.2017 р. остання просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі ( а.с. 48). Зі змісту листа сільського голови Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області від 10.10.2017 р. вбачається, що відповідач на заперечує проти задоволення позовних вимог та просить проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 49). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що 11.04.2006 р. померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 44957, виданим 11.04.2006 р. виконкомом Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 12 (а.с. 9). 05.08.2016 р. померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 378582, виданим 11.08.2016 р. Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 398 (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ОК № 057180, виданого 13.02.2007 р. Васильківським міськрайонним управлінням юстиції Київської області, актовий запис № 4, матірю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про народження серії VII-УР № 0823580 виданого 22.06.1965 р. Кодацьким сільбюро ЗАГС Васильківського району, актовий запис № 14, матірю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 795992, земельна ділянка площею 2,9079 га кадастровий номер 3221483800:05:005:0080, яка розташована на території Кодаківської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником земельної ділянки є [PERSON], зазначений державний акт виданий Васильківською районною державною адміністрацією Київської області 19.12.2008 р., тобто після смерті спадкодавця (а.с. 26). В звязку з цим, постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори № 949/02-31 від 01.08.2017 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 27). Згідно вимог ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. «г» ч. 1ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб Як розяснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30.05.2008 р., «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено та підтверджено зібраними по справі доказами факт належності спадкодавцю [PERSON] спірної земельної ділянки, яка за життя прийняла спадщину, але юридично не оформила своє право власності на останню після смерті своєї матері [PERSON], в звязку з чим позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини та що стало передумовою відмови нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved