Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.06.2010 між нею та [PERSON] було укладено трудовий договір №12101000345, згідно якого вона була прийнята на роботу на посаду бармена, договір був зареєстрований Ровеньківським міським центром зайнятості. Трудовий договір укладений на невизначений час. Відповідно до наказу №10 від 03.09.2012 їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трьох років. У 2014 році на території Луганської області почалися військові дії, у зв`язку з чим вона вимушена була переїхати до Полтавської області, де і залишилася проживати. У 2016 році отримала статус внутрішньо переміщеної особи. З метою працевлаштування [PERSON] звернулася до Великобагачанської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю, але їй було відмовлено з тих підстав, що трудовий договір укладений між нею та [PERSON] № [NUMBER] не знято з реєстрації. Оскільки роботодавець знаходиться на тимчасово окупованій території України, у неї відсутня можливість припинити трудовий договір, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду та просила встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] та нею, [PERSON] . Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 23.09.2021. У подальшому, розгляд справи відкладався на 29.10.2021, 15.11.2021, з поважних причин. 01.11.2021 позивачем на адресу суду подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просила суд встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] та нею, [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач у судовому засіданні просила задовольнити заявлені вимоги, вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом оголошення на сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Великобагачанської районної філії ПОЦЗ до суду не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. Від Великобагачанської районної філії ПОЦЗ надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника, заперечень щодо позовних вимог не мають. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, заслухавши пояснення позивача вивчивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , 09.06.2010 між нею та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір №12101000345, згідно якого вона була прийнята на роботу на посаду бармена, договір був зареєстрований Ровеньківським міським центром зайнятості, трудовий договір укладений на невизначений час, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с.12-13,17-18). Зазначені обставини підтверджуються також копією трудового договору від 09.06.2010 укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.17). Відповідно до наказу ФОП [PERSON] №10 від 03.09.2012 [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трьох років з 06.11.2012 по 09.08.2015 (а.с.16). У 2014 році на території Луганської області почалися військові дії, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена була переїхати до Полтавської області, де і залишилася проживати. У 2016 році отримала статус внутрішньо переміщеної особи (а.с.8). Листом Великобагачанської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості [PERSON] відмовлено в отриманні допомоги по безробіттю з тих підстав, що трудовий договір, укладений між нею та [PERSON] № [NUMBER] не знято з реєстрації (а.с.9). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, від 03.03.2021 у період з червня 2010 по червень 2012 страхувальником застрахованої особи [PERSON] була [PERSON] (а.с.14-15). [PERSON] зверталася до роботодавця ФОП [PERSON] для врегулювання питання щодо припинення трудових відносин (а.с.23), поштове відправлення адресоване роботодавцю повернуто відправнику з відміткою про те, що ФОП [PERSON] перебуває на території непідконтрольній Україні (а.с.20-22). Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно зі ст.38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір,укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів віднесено і м. Ровеньки Луганської області. Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ( далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 вказаного Закону визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону, громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються як безробітні та отримують забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону, громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Припинення інших видів зайнятості, у тому числі самозайнятості та підприємницької діяльності, здійснюється за заявним принципом та спрощеною процедурою за місцем перебування особи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29 липня 1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (офіціанти, кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Згідно із ст. 9 Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію припинення трудових відносин, оскільки відповідач, перебуває на території, яка є тимчасово окупованою територією України, що визначено Верховною Радою України. Враховуючи, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично були припинені, позивач позбавлена можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує її конституційні права, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved