Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] без згоди батька за межі території України в Турецьку Республіку Північного Кіпру та Туреччину. Обґрунтовуючи свої вимоги вказувала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 03вересня 2006 року по 06 лютого 2015 року . Від цього шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В лютому 2016 року вона звернулася до батька дітей відповідача про справі з проханням надати дозвіл на вивезення дітей за кордон, однак [PERSON] відмовляється надавати добровільно дозвіл на вивезення дітей за кордон, тому просить надати дозволи на виготовлення проїздних документів та на тимчасові виїзди за межі території України [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] без згоди батька [PERSON] із загальним терміном перебування за межами України з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року в супроводі бабусі [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов з підстав викладених у заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.,через засоби масової інформації (а.с.42). Третя особа [PERSON] вважала що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач згоди на виїзд дітей за кордон не дає, а вона має намір оздоровити дітей за кордоном, оскільки на території України на даний час недостатньо місць для відпочинку та оздоровлення дітей. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до свідоцтв про народження батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.7-8). Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ,постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. В супереч вимог вищевказаного закону позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів які б підтверджували необхідність проведення лікування (оздоровлення) дітей за межами України взагалі та зокрема саме в країнах вказаних в позовній заяві. Позивачем не надані докази про місце знаходження, перебування дітей на час розгляду справи судом. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували проживання дітей на території міста Миргорода чи Миргородського району, тому суд критично відноситься до наданих суду довідок для одержання путівки на санаторно курортне лікування виданих [PERSON] та [PERSON], які містять дані про потребу проведення санаторно-курортного лікування дітей в умовах морського клімату (а.с.17-18). Більше того позивачем взагалі не підтверджено факт проживання дітей саме з матір'ю, позивачем по справі, а враховуючи надані докази, відповідно до яких позивач надала нотаріальну згоду на виїзд дітей в супроводі [PERSON] за межі України у період з 01.09.2015 року по 01.09.2017 року (а.с.9) та вимоги позовної заяви про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей супроводі [PERSON] за межі України в період з 01.06.2016 року по 01.06.2017 року без згоди батька, відповідача [PERSON].(а.с.3), суд не може вважати беззаперечним належним та достатнім доказом обставин викладених в позові щодо мети виїзду дітей за межі України на оздоровлення, оскільки ні позивачем на підтвердження обставин викладених в позові, ні третьою особою на підтвердження своїх пояснень не надано доказів про придбання (замовлення,бронювання) путівок на певний період у країну вказану в позовній заяві. Відповідно до ст.3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. , Однак позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували відмову батька дітей, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд їх за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дітей за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей без згоди батька за кордон необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed