Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити незаконність наказу ХНУ ім. Каразіна № 0210-05/135 від 29.01.2016 року про відрахування неповнолітнього [PERSON], компенсувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду в сумі 200 000 грн., завдану незаконним позбавленням конституційного права на освіту неповнолітнього [PERSON] та негативним впливом не правового рішення на його подальшу долю, за рахунок відповідача, встановити термін виплати компенсації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, наказом № 0210-05/135 від 29.01.2016 року її сина [PERSON] відраховано з числа студентів Харківського національного університету ім. Каразіна. Вважає зазначений наказ таким, що порушує законодавство України про освіту, оскільки згода на відрахування її сина не була отримана від служби у справах неповнолітніх місцевих органів виконавчої влади, дитина, яка прибула з зони АТО, потребувала особливої та посиленої уваги з боку психологічної, соціально - педагогічної служб . Вважає, що неправові дії, несвоєчасне та неналежне реагування на її усні та письмові звернення, службова недбалість, не призначення куратора чи відсутність контролю за його роботою призвели до значної матеріальної та моральної шкоди, пов'язаної з втратою конституційного права на освіту [PERSON], що негативно вплине на його майбутнє. Розмір матеріальної та моральної шкоди, на її думку, складає 200000 грн. та обґрунтовується наступним: негативним впливом незаконного рішення відповідача на її та сина морально - психологічний стан; невиправданими матеріальними витратами у сумі близько 10000 грн., пов'язаними з переїздами, поїздками на навчання, забезпеченням життєдіяльності неповнолітнього з серпня 2015 року по січень 2016 року, вимушеними поїздками та перебуванням у м. Харкові з червня 2016 року; негативним впливом на подальшу долю відрахованого неповнолітнього; позбавленням права на освіту [PERSON] Позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач декан факультету математики та інформатики Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна Жолткевич Г.М. надав суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив розглядати справу за його відсутністю, відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на незаконність, необґрунтованість та надуманість вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення з урахуванням наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно витягу з наказу першого проректора Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна № 0210-05/135 від 29.01.2016 року [PERSON] відраховано зі складу студентів 29 січня 2016 року за невиконання навчального плану, а саме за академічну неуспішність за згодою студентської ради факультету та первинної профспілкової організації студентів, аспірантів і докторантів неповнолітнього студента. Згідно ст.34 Закону України «При вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов'язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом вищого навчального закладу. Керівник є представником вищого навчального закладу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом вищого навчального закладу. Керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень: 1) організовує діяльність вищого навчального закладу; 2) вирішує питання фінансово-господарської діяльності вищого навчального закладу, затверджує його структуру і штатний розпис; 3) видає накази і розпорядження, дає обов'язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами вищого навчального закладу доручення; 4) відповідає за результати діяльності вищого навчального закладу перед засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою); 5) є розпорядником майна і коштів; 6) забезпечує виконання фінансового плану (кошторису), укладає договори; 7) призначає на посаду та звільняє з посади працівників; 8) забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку; 9) визначає функціональні обов'язки працівників; 10) формує контингент осіб, які навчаються у вищому навчальному закладі; 11) відраховує з вищого навчального закладу та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки), з підстав, установлених цим Законом; 12) забезпечує організацію та здійснення контролю за виконанням навчальних планів і програм навчальних дисциплін; 13) контролює дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни; 14) здійснює контроль за якістю роботи педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників; 15) забезпечує створення умов для здійснення дієвого та відкритого громадського контролю за діяльністю вищого навчального закладу; 16) сприяє та створює умови для діяльності органів студентського самоврядування, організацій профспілок працівників вищого навчального закладу і студентів, громадських організацій, які діють у вищому навчальному закладі; 17) сприяє формуванню здорового способу життя у здобувачів вищої освіти, зміцненню спортивно-оздоровчої бази вищого навчального закладу, створює належні умови для занять масовим спортом; 18) спільно з виборними органами первинних організацій профспілок працівників вищого навчального закладу і студентів подає для затвердження вищому колегіальному органу громадського самоврядування вищого навчального закладу правила внутрішнього розпорядку та колективний договір і після затвердження підписує їх; 19) здійснює інші передбачені статутом повноваження. Відповідно до ст.46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Відповідачем у справі не видавався наказ про відрахування [PERSON] зі складу студентів за невиконання навчального плату ХНУ імені В.Н. Каразіна, декан факультету не є повноважною особою на здійснення таких дій. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи викладене, відсутність у відповідача повноважень на видачу наказів про відрахування студентів, не надання позивачем доказів про завдання останній матеріальної та моральної шкоди у визначеному розмірі з боку відповідача, про причинно - наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) відповідача та завданням шкоди позивачу [PERSON], суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed