Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та Кіровський районний відділ у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області, по якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання йому іншого приміщення та зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй та її сину на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] Разом з ними у зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], з яким шлюб було розірвано у 2010 році. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі, при цьому уникає участі в оплаті комунальних послуг, чинить перешкоди у вільному користуванні житлом його власникам, порушує спокій мешканців будинку, веде аморальний спосіб життя. В обґрунтування позовних вимог послалася на ст.ст. 116, 157 ЖК України. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2014 року замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кіровський районний відділ у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області на Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, відповідач надав до суду заперечення, в яких зазначив, що позивач наводить неправдиві факти про нього та його спосіб життя. На підтвердження її пояснень до суду не надано жодних належних та допустимих доказів. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та представник Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в судове засідання не з»явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріли справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що власниками квартири [ADDRESS] є позивач, [PERSON] та її син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.08.2008 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.08.2008 року /а.с.4,5/. У спірній квартирі зареєстрований та проживає відповідач, [PERSON], про що свідчить довідка КРЕП № 10 №4646 від 10.06.2014 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 вересня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано, тобто відповідач є колишнім членом сім'ї позивача. Згідно ст. 157 ЖК, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як зазначено у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до даних Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року чотири рази зверталась з завами про притягнення відповідача до відповідальності. З оглянутих в судовому засідання кримінальних проваджень вбачається, що 08.01.2014 року [PERSON] звернулася з заявою по факту того, що її колишній чоловік вчинив з нею сварку, за даним фактом співробітниками міськвідділу проведено перевірку та висновком списано до справи № 527, згідно Закону України «Про звернення громадян». Крім того, відносно гр. [PERSON] [INFO] складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. 09.01.2014 року з заявою про те, що за місцем мешкання [PERSON] виникла сварка з чоловіком, за даним фактом співробітниками міськвідділу проведено перевірку та висновком списано до справи № 362, згідно Закону України «Про звернення громадян». Крім того, відносно гр. [PERSON] [INFO] складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. 19.03.2014 року [PERSON] звернулась із завою щодо вчинення її чоловіком сварки. Відносно [PERSON] було складно протокол за ст. 173-2 КУпАП. Згідно відповіді начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON], дільничним інспектором міліції винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім»ї гр. [PERSON], проведено профілактичну бесіду та поставлено на облік як сімейного насильника /а.с. 77/. Проте, докази притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП суду не надані. Не надано також і доказів офіційного попередження відповідача про недопустимість вчинення насильства в сім»ї дільничним інспектором міліції. В судовому засіданні відповідач заперечив, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Разом з тим, як вбачається з характеристики від 16.12.2013 року, [PERSON] працює у відокремленому структурному підрозділі моторвагове депо ДП «Одеська залізниця» машиністом електропотяга, за період роботи зарекомендував себе як дисциплінований працівник, порушень трудової дисципліни не допускав, постійно підвищує свій рівень знань, приймає активну участь у житті колективу, з колегами підтримує дружні відносини, з боку адміністрації та нарікання відсутні /а.с.19/. 08.01.2014 р. відповідач [PERSON] також звернувся з заявою до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області по факту спричинення йому тілесних ушкоджень легкої ступені тяжкості сином, [PERSON] За його зверненням було відкрито кримінальне провадження № 1201412002000. Судом при винесенні рішення також враховується, що на час звернення до суду існувало тільки одне звернення позивача до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області про притягнення відповідача до відповідальності. Наступні три звернення відбулися вже під час перебування справи в суді. Відповідач зазначив, що це навмисно робиться позивачем, щоб позбавити його житла. Свідки [PERSON] та [PERSON], знайомі сторін, в судовому засіданні пояснили, що сварок та скандалів між Леоновими не бачили. Свідок [PERSON] зазначив, що знає, що син відповідача його побив. Свідок [PERSON], сусідка сторін по суміжній квартирі, пояснила, що часто чує із квартири [PERSON] крики, шум. Іноді [PERSON] приводять п'яного друзі. Іноді він приходить пізно ніччю, його не пускають до дому і він дзвонить до них. Проте, пояснити хто є ініціатором сварок не змогла. Враховуючи вищенаведене, підстав для виселення відповідача, передбачених ст. 116 ЖК України, у судовому засіданні не було добуто, позивачем не надано суду відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України достатньо доказів триваючої антигромадської поведінки відповідача, а також того, що відносно відповідача застосовувалися будь-які із зазначених у вказаній постанові Пленуму Верховного Суду України заходи попередження, та що такі заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Таким чином, вимога про виселення відповідача не підлягає задоволенню. Одночасно суд вважає доведеними дії [PERSON] щодо порушень правил співжиття при користуванні спірним жилим приміщенням та вважає необхідним попередити його про недопустимість порушень правил співжиття і створення умов щодо неможливості проживання спільно з власником квартири [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] та можливості виселення відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, за наявності судового рішення про виселення, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. Оскільки зняття з реєстраційного обліку особи є виключною компетенцією Управління державної міграційної служби України, суд, ухвалюючи рішення про зняття з реєстраційного обліку відповідача фактично вийде за межі своїх повноважень. За вказаного позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed