Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя , просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку розподілу майна подружжя, обгрунтовуючи його тими обставинами, що 28.09.2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що ВРАНС по м.Харкову № 2 Харківського МУЮ було зроблено відповідний актовий запис № 1544. Позивач зазначає, що від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. 22 грудня 2014 року, вказує позивач, на підставі Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначає, що під час шлюбу вони набули майно у вигляді двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу вказаного майна, квартира зареєстрована за відповідачем, який ухиляється від участі в утриманні дитини, тому вона вимушена захищати свої права в судовому порядку. Таким чином, зазначає позивач, враховуючи що зазначена квартира зареєстрована за відповідачем, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини, яка проживає з нею, є доцільним визнання за нею права власності на 2/3 частини двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На доведення викладених обставин позивачем надано наступні докази : копія свідоцтва про шлюб [NUMBER] , згідно якого шлюб укладено між [PERSON] та [PERSON] 28.02.2017 року, після шлюбу прізвище дружини- [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб [NUMBER] , згідно якого шлюб укладено між [PERSON] та [PERSON] 28.09.2007 року, після шлюбу прізвище дружини - [PERSON] ; копія картки платника податків [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] , який народився [INFO] , актовий запис № 500 від 24.07.2009 року, зроблений Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ, батьки : [PERSON] , [PERSON] ; копію Заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22.12.2014 року, яким шлюб, зареєстрований 28.09.2007 року ВРАЦС по м.Харкову № 2 ХМУЮ актовий запис № 154 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано; Інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 96734751, згідно якої квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , частка власності : 1/1, заборони відсутні, відомості щодо іпотеки відсутні; Звіт про оцінку майна, згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки - квартири [ADDRESS] , складає 374 905,0 гривень; копія судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Харкова 07.11.2017 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] , проживаючого за адресою :[ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитини повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач та його представник заперечували проти позову, обгрунтовуючи заперечення тими обставинами, що викладені позивачем аргументи не відповідають фактичним обставинам щодо нібито ухилення Відповідача від участі в утриманні дитини, оскільки, як на момент звернення Позивача з даними позовом так і на сьогоднішній день Відповідач сумлінно виконує свої обов`язки щодо утримання його неповнолітнього сина [PERSON] .Відповідач зазначає, що починаючи з кінця травня 2017р. між Відповідачем та Позивачем виникли суперечки щодо матеріального забезпечення їх неповнолітнього сина, після чого Відповідач почав здійснювати матеріальне забезпечення шляхом грошових поштових переказів та поповнення особистої банківської карти Позивача, що підтверджується квитанціями від 31.05.2017р. на суму 4048,00 грн., від 08.06.2017р. на суму 7078,00 грн., від 29.08.2017р. на суму 1202,00 грн., від 10.10.2017р. на 2004,00 грн. та від 16.11.2017р. на суму 2004,00 грн. (копії квитанцій додаються) і всього на загальну суму 16366,00 грн. Відповідач звертає увагу на те , що у своїй позовній заяві Позивач зазначає, що житлова квартира загальною площею 47,6 гв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . була набута під час шлюбу з Відповідачем, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. Зазначає, що з таким твердженням Позивача погодитися не можна, оскільки зазначена вище житлова квартира, хоча і була придбана Відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з Позивачем, але за кошти, що належали йому особисто, а тому таке майно не є спільною сумісно власністю подружжя. Так, наголошує відповідач, 28.07.2006р. між Відповідачем [PERSON] та гр-ю [PERSON] був укладений договір довічного утримання.Відповідно до п. 1 договору [PERSON] , передала, а [PERSON] прийняв у власність гвартиру [ADDRESS] , яка складається з 1-ї житлової кімнати, житловою площею 19,3 м.кв., загальною площею 39,8 м.кв.10.08.2006р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право зласності за Відповідачем - [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 28.07.2009р.Відповідач стверджує, що зазначений правочин був вчинений у особистих інтересах Відповідача та до моменту укладення ним шлюбу з Позивачем - 28.09.2007р.Надалі, вказує відповідач, 30.07.2012р. [PERSON] здійснив продаж належного йому нерухомого майна - житлової квартири [ADDRESS] та отримав за це грошові кошти. У той самий день - 30.07.2012р. [PERSON] придбав у власність за договором купівлі-продажу житлову квартиру загальною площею 47,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Тобто, наголошує Відповідач по справі, він використав для придбання нерухомого майна - житлової і квартири загальною площею 47,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] свої особисті кошти, які він отримаввід продажу належного йому нерухомого майна, у зв`язку із чим спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з викладеним, відповідач зазначає, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної ості подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною умовою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач звертає увагу, що звертаючись із даною позовною заявою позивач взагалі не наводить жодних посилань на докази в обґрунтування своїх вимог щодо визнання за нею права власності саме на 2/3 частин двокімнатної квартири, загальною площею кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вивчивши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані суду докази, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними обставинами: Судом встановлено: 28.09.2007 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 28.09.2007 року, актовий запис № 1544. В період шлюбу сторонами було придбано за договором купівлі-продажу, р.№ 2528, 30.07.2012 року, [PERSON] , приватний нотаріус ХМНО, квартиру [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] , частка власності 1/1. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22.12.2014 року, шлюб, зареєстрований 28.09.2007 року ВРАЦС по м.Харкову № 2 ХМУЮ актовий запис № 154 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З кінця травня 2017р. між Відповідачем та Позивачем виникли суперечки щодо матеріального забезпечення їх неповнолітнього сина, після чого Відповідач почав здійснювати матеріальне забезпечення шляхом грошових поштових переказів та поповнення особистої банківської карти Позивача, що підтверджується квитанціями від 31.05.2017р. на суму 4048,00 грн., від 08.06.2017р. на суму 7078,00 грн., від 29.08.2017р. на суму 1202,00 грн., від 10.10.2017р. на 2004,00 грн. та від 16.11.2017р. на суму 2004,00 грн. (копії квитанцій додаються) і всього на загальну суму 16366,00 грн. Згідно копії судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Харкова 07.11.2017 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] , проживаючого за адресою :[ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитини повноліття, тобто до [INFO] . Позивачем доведено належними, допустимими доказами, що придбана в період шлюбу квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , частка власності 1/1 є спільною сумісною власністю так, як придбана сторонами під час шлюбу та і інтересах родини, спільними зусиллями та на спільні кошти. Вказані факти також підтверджуються показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка позивача [PERSON] про те, що з відповідачем її дочка проживала до реєстрації шлюбу один рік, а після приблизно чотири роки, а потім переїхала до неї, бо відповідач зловживав алкоголем, на придбану їх родиною квартиру [ADDRESS] вона надавала кошти, але небагато, її дочка також брала участь в утриманні громадянки [PERSON] , підтримує необхідність зміни долі при поділі майна подружжя, бо відповідач не виконує обов`язків перед дитиною, є необхідність у додаткових витратах на дитину. Суд враховує доводи позивача, що вказана квартира придбана сторонами під час шлюбу й за спільні кошти та в інтересах родини й відповідно є спільним сумісним майном подружжя, беззаперечних доказів придбання майна за особисті кошти та лише в своїх інтересах відповідачем не надано, не спростовані доводи позивача й свідком відповідача, допитаним безпосередньо в судовому засіданні - [PERSON] ( батько відповідача), який крім емоційного виступу жодних фактичних обставин, які б підтверджували доводи заперечень відповідача не повідомив. Тому суд критично ставиться до показань вказаного свідка, який є батьком відповідача, його показання є не послідовними, не конкретними, такими, з яких неможливо встановити дійсні факти, що стосуються предмета спора, вони є однотипними та такими, що підтверджують деякі обставини ( як то проживання родини сторін спільне, придбання квартири у шлюбі, отримання іншої квартири сином за договором довічного утримання, розірвання шлюбу сторін та інш.), які ніким й не оспорюються й такі показання не спростовують доводів та наданих на їх підтвердження доказів позивача. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial