Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що вона народилася [INFO]. В 1969 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу народилися дві дочки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Старша донька постійно проживає з родиною в США, надає їй допомогу. На теперішній час вона досягла похилого віку, їй 75 років, вона є пенсіонером за віком. Не працює, крім пенсії, будь-яких доходів вона не має. Вона є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги. Розмір її пенсії є незначним і не дозволяє вести нормальний образ життя. Їй приходиться нести значні витрати по сплаті комунальних послуг, придбання лікарських препаратів, продуктів харчування. Відповідач [PERSON] є її дочкою, яка матеріально забезпечена, офіційно працює, має чоловіка, який працює. У 2009 році вона подарувала [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS], який придбала за власні кошти. Вона проживає у вказаному будинку, [PERSON] комунальні послуги за будинок не сплачує, вона сплачує їх самостійно. Вважає, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, приймати участь в її утриманні. У відповідності до вимог ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. В добровільному порядку відповідач не бажає надавати їй матеріальну допомогу. У зв'язку з чим, вона просить стягнути з відповідачки на її утримання аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, довічно. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що позивач є її рідною матір'ю, мешкає окремо від неї. Вона проживає з чоловіком [PERSON], та двома дітьми [PERSON], 1994 року народження, та [PERSON], 2000 року народження. Чоловік працює бригадиром колії Краснолиманської дистанції колії ДП «Донецька залізниця», також отримує пенсію. Вона працює черговою по будинку відпочинку локомотивних бригад Локомотивного депо ДП «Донецька залізниця». Син навчається в м. Харків на 4-му курсі денної форми навчання. Донька є ученицею 9-го класу. Вона повинна забезпечувати своїх дітей. Сама вона хворіє, потребує оперативного втручання, але коштів на це не має. Також вона мешкає в квартирі і зобов'язана сплачувати квартирну плату та комунальні послуги. Чоловік вживає спиртними напоями, гроші на утримання дітей практично не дає. В липні-серпні 2014 року її чоловік рахувався без вісті відсутнім, проте мати за час відсутності чоловіка її ніяким чином не підтримала. Більшу частину її життя мати не цікавилась станом її справ, станом її здоров'я. Вона вважає, що її сестра, яка є заможною, повинна надавати матеріальну допомогу матері. Дійсно, в 2009 році мати подарувала їй гарний будинок, проте, проживає в ньому до теперішнього часу мати одна. Вона тільки сплачує податок на землю, а комунальні послуги сплачує мати. Її мати отримує щомісячно пенсію і вона вважає, що є цілком забезпеченою. Просила суд в позові відмовити, а у разі якщо суд вирішить питання про стягнення з неї аліментів, то вважає, що їх розмір повинен бути не більше 300 грн. щомісячно. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах, тощо. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України визначено обов'язкові умови та підстави покладання на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років, батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я, батьки потребують матеріальної допомоги, відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх дітей. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 6). Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 10.01.2001 року шлюб розірвано (а.с. 7-8). Від шлюбу у подружжя [INFO] народилася дочка - [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.58). [PERSON] 20.07.1991 року уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.49). На теперішній час позивач досягла похилого віку їй 75 років, вона є пенсіонером за віком. Не працює, крім пенсії, будь-яких доходів вона не має. Вона є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги. Розмір її пенсії складає 1145,90 гривень, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України у місті Красний Лиман Донецької області від 23 вересня 2015 року (а.с.10). В будинку [ADDRESS] вона зареєстровна одна, що підтверджується довідкою Краснолиманської міської ради (а.с.12). Вказаний будинок [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] 27 листопада 2009 року відповідно до договору-дарування житлового будинку, вказаний будинок зареєстрований за відповідачем на праві власності (а.с.18-20). Проте, комунальні платежі сплачує позивач [PERSON], що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.21-25) та відповідними договорами з комунальними підприємствами, які укладені саме з позивачем (а.с.13-17). Вказані обставини в судовому засіданні відповідачем не заперечувалися. За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Підставою виникнення аліментного зобов'язання між повнолітніми дітьми і їхніми батьками щодо утримання останніх є склад юридичних фактів: а) походження дітей (родинний зв'язок батьків і дітей); б) непрацездатність батьків; в) потреба батьків у матеріальній допомозі. [PERSON] досягла пенсійного віку та є непрацездатною (75 років), крім пенсії, будь-яких доходів не має, потребує матеріальної допомоги. Розмір її пенсії складає 1145,90 гривень, що підтверджується довідкою УПФУ у м. Красний Лиман (а.с. 9-10). Закон передбачає примусовий порядок стягнення аліментів на батьків з їхніх повнолітніх дітей у випадку, якщо останні не надають матеріальної допомоги добровільно. Згідно до вимог ч. 1 ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Також розмір аліментів на батьків визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. До уваги береться матеріальний та сімейний стан сторін, можливість одержання батьками утримання від інших осіб: дітей, дружини, чоловіка, а також своїх батьків. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Таким чином, обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування. Тобто, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Аліменти, що сплачують діти на утримання своїх батьків, безумовно повинні забезпечувати достатній життєвий рівень та необхідні умови для існування. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, працює черговою по будинку відпочинку локомотивних бригад Локомотивного депо ДП «Донецька залізниця», відповідно до довідки про доходи її середньомісячна заробітна плата за період з квітня по вересень 2015 року складає 3835,39 грн. (23012,36 грн. : 6 місяців= 3835,39 грн., а.с. 39). Відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.49). [PERSON] працює бригадиром колії ДП «Донецька залізниця», його середньомісячна заробітна плата за період з квітня по вересень 2015 року складає 3835,39 грн. (26886,02 грн. : 6 місяців = 4481 грн., а.с. 40), та отримує пенсію у розмірі 972,29 грн. щомісячно (а.с.41). Від шлюбу подружжя мають двох дітей: сина [PERSON], 1994 року народження, який є студентом 4-го курсу Українського державного університету залізничного транспорту денного відділення (а.с.43) та дочку [PERSON], 2000 року народження, яка є ученицею 9-го класу школи (а.с.44). Таким чином, суд приходить до переконання про те, що [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу своїй матері. Доводи відповідача в тій частині, що вона на теперішній час потребує грошових коштів на лікування судом до уваги не приймаються, бо не підтверджені належними доказами (а.с.46-48). Суд враховує посилання відповідача на можливість отримання матеріальної допомоги позивачем від іншої дочки, але зазначає, що позивач в судовому засіданні показала, що [PERSON] проживає в США, надає їй допомогу добровільно. Крім того, суд бере до уваги той факт, що [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] 27 листопада 2009 року житловий будинок [ADDRESS], який придбала за власні кошти, продовжує сплачувати за нього комунальні платежі. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги ( ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним. Оскільки обов'язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов'язку із утримання своїх дітей. Так, згідно із ч. 2 ст. 202 Сімейного Кодексу України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. За таких обставин суд жодним чином не може зобов'язати дітей здійснювати виплату аліментів та брати участь у додаткових витратах на батьків. В інших випадках, наприклад, коли батько, мати не позбавлялися батьківських прав, повнолітні діти можуть бути звільнені судом від обов'язку їх утримувати, якщо буде встановлено, що мати чи батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, у цьому випадку для звільнення дітей від сплати аліментів достатньо лише встановлення судом факту ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007р. №3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Суд не вбачає підстав, для звільнення відповідача [PERSON] від обов'язку утримувати матір, оскільки судом не встановлено, що остання ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На рішення суду впливає наявність у дитини, яка має сплачувати аліменти, інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати, непрацездатного чоловіка (дружини), неповнолітніх або повнолітніх непрацездатних дітей. Зазначені обставини характеризують сімейний стан платника й одержувача аліментів і, як правило, впливають на їхнє майнове становище. Суд, при визначенні аліментів на утримання непрацездатної матері також враховує той факт, що [PERSON] мешкає в квартирі, повинна сплачувати квартирну плату та комунальні послуги (а.с. 50-57), а також утримувати двох дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі й (або) у частці від заробітку (доходу) повнолітньої дитини. Вирішення цього питання залежить від конкретних обставин: способу отримання дитиною доходу (постійний або мінливий), особливостей роботи дитини тощо. З урахуванням тієї обставини, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток, суд вбачає передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання матері в частці від заробітку (доходу) відповідача. Оскільки позивач має право на утримання одночасно від кількох осіб (двох дочок), суд при визначенні розміру аліментів враховує можливість надавати допомогу і іншою дочкою - [PERSON], до якої позов не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу, приймати участь в утриманні своєї непрацездатної матері [PERSON], але не в такому розмірі, як цього вимагає позивач, а в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційну до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням ставки судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial