Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування у нього на свою користь квартири [ADDRESS] ([PERSON]), мотивуючи тим, що 31 жовтня 2016 року між нею та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] ([PERSON]). В червні 2016 року вона звернулася до суду з позовом про визнання цього договору дарування недійсним. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року було визнано недійсним договір дарування укладений між нею та [PERSON], визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) та скасовано реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] Після набрання рішенням законної сили перед реєстрацією її права власності її представник отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якої стало відомо, що спірну квартиру 15.07.2016 року [PERSON] подарувала своєму синові [PERSON] Так як рішенням суду договір дарування спірної квартири був визнаний недійсним, то [PERSON] незаконно заволоділа нею і не могла нею розпоряджатися, тому відповідно спірна квартира підлягає витребуванню у [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що [PERSON] в момент укладання договору дарування квартири з [PERSON] не могла знати і не знала, що [PERSON] звернулася до неї з позовом про визнання договору дарування недійсним. Тому [PERSON] є добросовісним набувачем і в нього не може бути витребувана належна йому власність у вигляді спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених представником відповідача [PERSON] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Заслухав доводи сторін, доводи третьої особи, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської [PERSON] народних депутатів 16 квітня 1999 року згідно з розпорядженням від 16 квітня 1999 року №7/388-99 позивачу [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] ([PERSON]). 31 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] ([PERSON]). Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №352. 15 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] ([PERSON]). Договір посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №1-712. Дарунок сторони оцінили у 79894,88 грн. Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.07.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) на підставі вищезазначеного договору дарування. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, що набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] ([PERSON]) від 31 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на квартиру № 28 житловою площею 20 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м. в будинку №44 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро ([PERSON]) та скасовано реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей\~317,\~319 ЦК України\~саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з вимогами\~ЦК України\~особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330, ст. 388).\~\~ Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України.\~\~ Згідно зі\~ст. 216 ЦК України\~кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.\~\~ Отже, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього.\~\~ За\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Добросовісне набуття в розумінні\~ст. 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно набуте не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).\~\~ Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст.\~215,\~216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені\~ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Так, виходячи з того, що спірна квартира була набута безвідплатно в особи, яка не мала права її відчужувати, на підставі недійсного договору дарування, що встановлено судовим рішення, та в силу ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~не підлягає доказуванню, суд приходить до висновку про наявність підстав витребування спірної квартири у добросовісного набувача [PERSON] на користь власника [PERSON] Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача, що спірна квартира не може бути витребувана у відповідача, як добросовісного набувача, суд до уваги не приймає, оскільки діюче законодавство передбачає у певних випадках витребування майна у добросовісного набувача, яке судом і було застосовано при ухваленні даного рішення. Також, враховуючи, що рішення у справі було ухвалено на користь позивача, а вона є особою звільненою від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 798,94 грн.

Outcome: approved