Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] згідно із Договором дарування квартири від 23 лютого 1998 року і зареєстрованому в реєстрі №6709 від 02 березня 1998 року. 22 жовтня 1992 року одружилась з відповідачем. У вересні 2013 року шлюбні відносини між нами фактично були припинені і 17 березня 2014 року шлюб було розірвано в судовому порядку. З жовтня 2013 року відповідач в квартирі не проживає, але залишається зареєстрований. Де він фактично мешкає не відомо. Відповідач не підтримує ніякого зв'язку, усі свої речі він вивіз у жовтні 2013 року. Оплату по квартирній платі та за комунальні послуги проводить самостійно. Відповідач ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користується. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним, про причини своєї неявки до суду не повідомляла, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним, про причини своєї неявки до суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 3). Також судом встановлено і це підтверджується копією будинкової книги, що в квартирі [ADDRESS] з 04.02.2000 року зареєстрований [PERSON] (а.с. 5), але не проживає у вказаному житловому приміщенні з жовтня 2008 року (а.с. 7). За приписами ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом достовірно встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з жовтня 2013 року без поважних причин, а тому наявні підстави передбачені ст. 405 ЦК України для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним жилим приміщенням. Інші докази, які б спростовували ці обставини, в справі відсутні. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] будучи зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] з 04.02.2000 року по теперішній час. Не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі - 243,60 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених та документально підтверджених судових витрати по сплаті судового збору в сумі - 243,60.

Outcome: approved