Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за участю третьої особи Одеської Товарної Біржі, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , зареєстрований в журналі реєстрації біржових правочинів, р.н. 3708 від 14.07.1994 року, та в МБТІ м. Одеси, 18.07.1994 року, запис про реєстрацію №202 пр стр 35 реєстр 74, що укладено між [PERSON] , [PERSON] (яка діяла від імені [PERSON] , [PERSON] , за довіреностями посвідченими 17.01.1992 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою) як продавцями та [PERSON] , як покупцем Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.07.1994 року на товарній біржі «Одеська Товарна Біржа» між громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (яка діяла від імені [PERSON] , [PERSON] , за довіреностями посвідченими 17.01.1992 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою) з однієї сторони та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким остання набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартиру продано за 12000000,00 карбованців. Вказаний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано в журналі реєстрації біржових правочинів за реєстраційним номером 3708 від 14.07.1994 року, та 18.07.1994 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, в реєстраційний книзі №74 пр, під реєстраційним номером 202 стр.35, відповідно до реєстраційного посвідчення № [NUMBER] від 18.07.1994 року. [PERSON] , як покупець квартири, виконала всі свої обов`язки за договором купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією в Одеському міжміському\~бюро технічної\~інвентаризації права власності на квартиру, про що 18 липня 1994 року в реєстраційний\~книзі №74\~пр зроблено запис № 202 стор. 35 Покупець передав продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупець виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують перехід права власності на вищезазначену квартиру від продавця до покупця. Від дати укладання договору купівлі-продажу квартири по теперішній час ніяких претензій з боку відповідачів або інших осіб щодо недійсності договору до позивача не пред`являлась. Однак, при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна, було порушено його форму передбачену ст.227 ЦКУ\~1964 року, а саме договір не був нотаріально посвідчений. Придбана квартира з 1994 року перебувала у володінні та використовувалась [PERSON] для проживання, нею оплачувались житлові комунальні послуги необхідні для утримання цієї квартири. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржою, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української\~РСР 1963\~року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Outcome: approved