Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 27.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №400. Від даного шлюбу народилися діти [PERSON] Тімея Томашівна, [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторюються неодноразово. Оскільки збереження сімї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 27.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №400, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 1500грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що відповідач жодної участі у вихованні дітей не бере, коштів на утримання дітей не надає, хоча має хороші доходи. Позивачка також пояснила, що вона хоч і працює, однак, коштів на забезпечення неповнолітніх дітей достатнім рівне життя їй не вистачає. А тому. Просила суд винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 27.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №400, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 1500грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив частково. Пояснив, що він є непрацездатним, не має жодного доходу. А тому просив відмовити в задоволенні позову про стягнення з нього аліментів в розмірі по 1500грн. на кожну дитину. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 27.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №400, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії І-ФМ №044692 від 27.07.2002 року. Згідно ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Від даного шлюбу народилися діти [PERSON] Тімея Томашівна, [INFO] (Свідоцтво про народження Серії 1 ФМ №158347 від 01.09.2003 року), [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії 1 ФМ №098861 від 31.03.2008 року). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Із п.2 ч.1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Так, з пояснень відповідача [PERSON], наданих ним в судовому засіданні вбачається, що відповідач не має доходу, ніде не працює. Однак, в той же час, відповідача не надав суду доказу про те, що він перебуває на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості як безробітний. Враховуючи наведене та, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання дитини

Outcome: approved