Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.11.2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №730; позивачці післ розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 26.11.2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, відповідач проживав з позивачкою однією сім`єю до 27 березня 2019 року; спільне господарство не ведеться. Склалася ситуація, за якої фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені, він веде окремий побут, між подружжям відсутнє взаєморозуміння, згода, взаємні права і обов`язки; телефонний зв`язок не підтримується. Позивач переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Враховуючи байдуже та невідповідальне ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, позивач вважає, що місце проживання дитини слід визначти з нею. На момент звернення з позовом про розірвання шлюбу між подружжям не досягнуто згоди з приводу виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини. Спору про поділ майна подружжя немає. 07.02.2020р. позивач подала суду клопотання, в якому просила зазначити в ухвалі про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні 01.06.2020р. не була присутньою, надавши заяву про розгляд без її участі, в минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримала. 12.06.2029р., не визнаючи позовні вимоги, відповідач подав суду заяву про наданя строку для примирення. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.07.2019 року подружжю надано строк для примирення до 08.01.2020 року, провадження у справі зупинено. 28.01.2020 року ухвалою суду провадження у справі поновлено у зв`язку зі спливом строку, наданого сторонам для примирення. Однак, в подальші судові засідання відповідач не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомляв. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами частини 3,4 статті 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК). За загальним правилом позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, за виключенням певних випадків (частини 2-4 статті 110 СК). Положення статті 111 СК налають суду право вжити заходи щодо примирення подружжя за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Правилами статті 112 СК передбачені підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Так, відповідно до цієї норми суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 26.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №730, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи. У шлюбі у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.05.2012 року), яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Сімейні відносини між сторонами припинені з 27 березня 2019 року, спільне господарство не ведеться. Сторони проживають окремо. Враховуючи позицію відповідача, який заперечував наявність підстав для розірвання шлюбу, суд, відповідно до статті 111 СК, визначив строк для можливого примирення подружжя 6 місяців з 08.07.2019р. Проте з того часу взаємовідносини подружжя не змінилися, сторони проживають окремо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. При цьому,після спливу вказаного строку та поновлення провадження у справі відповідач до судового засідання жодного разу не з`явився, хоча про час та місце судових засідань повідомлявся вчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв до суду від нього не надходило. Примушення одного з подружжя до збереження шлюбу, при наявності на це його категоричного заперечення, суд вважає порушенням вимог статей 24, 55 та 56 СК України. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. За такого, враховуючи що шлюб між сторонами існує лише формально, а фактичні шлюбні відносини між ними припинені, беручи до уваги небажання позивачки відновлювати шлюбні відносини, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК особа, яка змінили своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відновлюється дошлбне прізвище позивачки - [PERSON] , враховуючи її позицію, викладену в позові. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. Що стосується вимог позивачки про визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 160 та ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Проте, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. Враховуючи, що позивачем не надано доказів існування між сторонами спору відносно визначення місця проживання дитини, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: partial