Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], в якому просить стягнути аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча зобовязаний виконувати свої обовязки по утриманню дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 2000,00 грн., просили їх задовольнити в повному обсязі, оскільки утримання, навчання та виховання дитини потребує великих затрат. Відповідач в судовому засіданні проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечував, але не погодився з їх розміром, оскільки він вважає великим розмір аліментів, зазначений позивачем у позові, так як він не має постійного заробітку, його дохід є мінливим, але доказів неспроможності сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі не надав. Вислухавши сторони, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним кодексом України. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 16 березня 2010 року розірваний Відділом реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ВЛ №102034 (а.с. 3). Згідно наданої копії свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 028761, сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка згідно довідки про реєстрацію №103 від 30.05.2017 року, проживає з позивачем (а.с. 6, 8). Позивач на теперішній час працює на ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» та отримала дохід за останні 6 місяців у розмірі 17656,63 грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і ( або ) у твердій грошовій сумі. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, не працює, відомості про перебування на обліку у центрі зайнятості та наявність інших осіб, які знаходяться на його утриманні та на яких сплачує аліменти, не надав. Отже, враховуючи матеріальне становище позивача та дитини, матеріальне становище платника аліментів, який на даний час не працює, але на обліку у центрі зайнятості не перебуває, не є пенсіонером чи інвалідом, відсутність інших осіб, які знаходяться на його утриманні, та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн., суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає неможливим. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved