Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON], про усунення перешкод у користуванні будинком. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 2/3 частин будинку №14 по вул. Паліїв Яр у м. Вінниці. У 2007 році покійний чоловік позивача [PERSON], у звязку з проханням відповідачів, зареєстрував [PERSON] та її дочку [PERSON] у вищевказаному будинку, оскільки [PERSON] не мала змоги влаштуватись на роботу за відсутності прописки. У будинку №14 по вул. Паліїв Яр у м. Вінниці відповідачі не проживали на постійній основі, однак у 2011 році вищевказані особи тимчасово проживали в зазначеному будинку приблизно два місяці, так як не могли знайти квартиру для оренди. Ще до смерті чоловіка позивача та по сьогоднішній день, позивач та її сім'я не спілкуються з відповідачами та не володіють інформацією про їх місце перебування та проживання, тому позивач не має можливості висунути вимогу до відповідачів знятись з реєстрації, щоб не перешкоджати їй вільно розпоряджатись її майном. Таким чином, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності частиною будинку № 14 по вул. Паліїв Яр у м. Вінниці, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним будинком. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання, призначене на 02.08.2016р. не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, конверти з повістками про виклик в судове засідання повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25-28). Разом з тим, в судове засідання, призначене на 13.09.2016р. відповідачі не зявиласяся повторно. Конверти з повістками про виклик в судове засідання повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідачів про розгляд справи (а.с.40-43). Третя особа в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову та пояснила, що [PERSON] та її дочка [PERSON] дійсно зареєстровані у будинку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Паліїв Яр, 14, однак з 2011 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-914 від 26.07.2006 року, виданого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори, власником 1/2 частки будинку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Паліїв Яр, 14, був [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». (а.с. 46-47) 08 квітня 2014 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 16.07.2012р., відповідно до якого 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №14, що знаходиться по вул. Паліїв Яр у м. Вінниці, належну померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-914 від 26.07.2006 року, виданого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори, успадкували його дружина [PERSON] в 2/3 частках, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилася дочка померлого [PERSON], та дочка померлого [PERSON] [PERSON] в 1/3 частці.(а.с. 5) Згідно копії Домової книги, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з 03 березня 2007 року зареєстровані у вищевказаному будинку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Паліїв Яр, 14 (а.с. 7-8). Однак, як вбачається з довідки №257, виданої 01.03.2016 року КК «Дмитрівський», [PERSON] та [PERSON] з 2011 року не проживають за адресою: [INFO]. (а.с. 9) Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України) Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач та відповідачі не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, не є членами однієї сім'ї, відповідачі не проживають в спірному житловому будинку з 2011 року. Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: [INFO], чинять перешкоди власнику частини будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну частину будинку власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Разом з тим, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником 2/3 часток 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд під №14, що знаходиться по вул. Паліїв Яр у м. Вінниці є позивач [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку, однак жилим приміщенням не користуються з 2011 року. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності частиною будинку №14 по вул. Паліїв Яр у м. Вінниці, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним будинком, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved