Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та частину спадкового майна, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 586 кв.м по [ADDRESS]. При житті чоловік склав заповіт, відповідно до якого заповідав будинок та земельну ділянку їй та відповідачці по даній справі їх дочці. В визначений законом 6-місячний строк вона та відповідачка спадщину прийняли, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не може з наступної причини. 26.12.2012 року її чоловік [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] За вказаним договором він передав у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку під ним по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05.02.2014 року вказаний договір довічного утримання визнано недійсним. Таким чином, власником будинку та земельної ділянки знову став її чоловік [PERSON] Однак, нотаріальна контора не може їй видати свідоцтво про право на спадщину, так як не проведена державна реєстрація будинку та земельної ділянки за її померлим чоловіком і в зв'язку з його смертю провести таку реєстрацію неможливо. Хоча свідоцтво про право власності на житловий будинок від 20.12.2012 року та державний акт на земельну ділянку по [ADDRESS] видані на ім'я її чоловіка, вважає, що вони є їх спільною власністю подружжя. З [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1954 року. Житловий будинок з надвірними спорудами було збудовано нею та її чоловіком [PERSON] спільно за спільні кошти перебуваючи в шлюбі, про що свідчить договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13.03.1959 року. Відповідно до ст. 70 СК України частки майна чоловіка та дружини є рівними. Тому вважає, що має право на ? частину вказаного майна як частку в спільному майні подружжя. Інша ? частина є спадковим майном і відповідно до заповіту вона має право на спадщину за заповітом поряд з відповідачкою по ? частині кожна. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд та ? частину земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:06:042:0040 по [ADDRESS] як на частку в спільному майні подружжя. Визнати за нею право власності на ? частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд та ? частину земельної, ділянки кадастровий номер 7110136700:06:042:0040 по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Стягнути з відповідачки на її користь витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву, про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, скерувала до суду заяву, в якій просить справу відкласти на інший день у зв'язку з її хворобою. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували її хворобу, суд приходить до висновку, що вказані [PERSON] причини неявки є неповажними. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи видно, що [INFO] помер [PERSON] чоловік [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 586 кв.м по [ADDRESS]. При житті [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав будинок та земельну ділянку позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON], їх дочці. У визначений законом 6-місячний строк і позивач і відповідач прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може з наступної причини. 26.12.2012 року [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] За вказаним договором [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку під ним по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05.02.2014 року вказаний договір довічного утримання визнано недійсним. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В зв'язку з прийняттям вищевказаного рішення, власником будинку та земельної ділянки знову став [PERSON] Нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як не проведена державна реєстрація будинку та земельної ділянки за померлим [PERSON] і в зв'язку з його смертю провести таку реєстрацію неможливо. Хоча свідоцтво про право власності на житловий будинок від 20.12.2012 року та державний акт на земельну ділянку по [ADDRESS] видані на ім'я її чоловіка, вважає, що вони є їх спільною власністю подружжя. [PERSON] з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1954 року. Житловий будинок з надвірними спорудами було збудовано [PERSON] та її чоловіком [PERSON] спільно за спільні кошти перебуваючи в шлюбі, про що свідчить договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13.03.1959 року. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України частки майна чоловіка та дружини є рівними. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки вищевказане майно сторонами придбане в шлюбі воно являється спільною сумісною власністю. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку відсутні умови для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, так як у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також є нотаріальна відмова про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 562,21 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved