Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи -ТОВ «Едельвейс плес» про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.02.2002 року по 22.08.2009 року. У позові стверджується, що під час спільного проживання 12.12.2005 року між [PERSON], [PERSON] (інвестори) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едельвейс плес» був укладений інвестиційний договір № 135/6/7/2-2Б (2-Б) про передачу майнових прав на житлову квартиру. 19.09.2007 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до інвестиційного договору № 135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру, якою визначено технічні характеристики житлової квартири, що повинна бути збудована, а також розмір інвестиційних внесків та періодичність їх оплати. Відповідно до п.1.2. Угоди, новозбудованим майном є квартира, будівельний № 2-2Б(2-Б) секції 6/7, загальною площею 60,81 кв.м. розташована на 2 поверсі новозбудованого житлового комплексу за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2.5. Угоди, розмір інвестицій інвесторів становить - 71635,18 доларів США з урахуванням ремонту квартири та ПДВ і є договірною. Далі позивачка вказує, що за час шлюбу сторін, інвестиції були внесені у повному обсязі і одразу, однак в більшій частині за рахунок її власних коштів, які не мають відношення до спільного майна подружжя, тому ці гроші отримані нею від реалізації квартири, розташованої у [ADDRESS], отриманої у спадщину. Крім того, в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 48386,48 гривень, який залишився у власності відповідача, але половина його вартості у розмірі - 24323,5 гривень, належить їй, тому повинна бути зарахована при розгляді даної справи про поділ майна. Оскільки інвестиції за інвестиційним договором внесені в більшому розмірі за рахунок власних коштів позивачки, вважає, що з урахуванням належної їй ? частини грошових коштів за автомобіль, придбаний в період шлюбу, яким користується відповідач, [PERSON] просить суд розподілити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином, а саме визнати за нею право власності на інвестиційний внесок за інвестиційним договором №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) у розмірі 361 757,66 гривень, зарахувати на користь [PERSON] в якості компенсації за частину інвестиційного внеску за інвестиційним договором № №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) грошову суму у розмірі 48386,48 гривень, вартість автомобілів, що були придбані в період шлюбу, зобов'язати ТОВ «Едельвейс плес» укласти додаткову угоду до інвестиційного договору № 135/6/7/2-2Б від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру, у якій зазначити в якості інвестора [PERSON]. В судовому засіданні 16.01.2014 року представник [PERSON] позов в інтересах своєї довірительки підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В судове засідання призначене до розгляду на 19.03.2014 року позивачка та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову про розподіл майна в повному обсязі, вказав, що грошові кошти, сплачені в період їхнього шлюбу з [PERSON] за інвестиційним договором від 12.12.2005 року, укладеним між ними та ТОВ «Едельвейс плес» № 135/6/7/2-2Б (2Б) про передачу майнових прав на житлову квартиру належали саме йому, а не позивачці. Відповідач пояснив, що до реєстрацій шлюбу з [PERSON], яка мала місце 15.02.2002 року, він 05 грудня 2001 року, тобто за півтора місяці до цього, продав належний йому на праві власності двохповерховий житловий будинок [ADDRESS]. Самі ці гроші пішли на сплату частками грошей на виконання умов інвестиційного Договору та Додаткової угоди до нього, та ці факти підтверджуються наданими до суду квитанціями про сплату грошових внесків саме від його імені. Однак не зважаючи на те, що в рахунок спати грошей за інвестиційним договором, були перераховані його особисті кошти, він не заявляє зустрічного позову про визнання за ним права власності на інвестиційний внесок за інвестиційним договором № 135/6/7/2-2Б (2Б) про передачу майнових прав на житлову квартиру,тому що при розірванні шлюбу вони домовилися, що квартира, після здачі будинку до експлуатації, буде належати їм обом в рівних частках і він своєї домовленості не порушить. Стосовно розподілу автомобілю марки ВАЗ-21112, придбаному ним в період шлюбу з [PERSON] зазначив, що і це рухоме майно було придбане ним за власні кошти і сама позивачка проти цього не заперечувала, тому що при розірванні шлюбу не ставила питання про розподіл цього майна. З зазначених вище підстав, просив суд відмовити в задоволенні позову, а також врахувати, що позивачкою без поважних причини пропущений трирічний строк позовної давності, який сплив 22 серпня 2012 року. Представник третьої особи ТОВ «Едельвейс плес» в судовому засіданні пояснив суду, що між сторонами ТОВ «Едельвейс плес» з одної сторони і [PERSON] та [PERSON] з другої сторони 12.12.2005 року був підписаний договір № 135/6/7/2-2Б «Про передачу майнових прав на житлову квартиру» та дві Додаткові угоди до нього від 19.07.2007 року. Відповідно до вищевказаного договору і додаткам до нього сторонами внесено сторонами внесено інвестиційний внесок на придбання житлової квартири в сумі 356761,58 гривень. Інвестиційний внесок внесено повністю. При розгляді даної справи просили врахувати, що цивільне законодавство передбачає розділ майна, яке є власністю і знаходиться у спільній сумісній власності (ст.368,369 ЦК України), а інвестиційний внесок не є спільною сумісною власністю, а є тільки правом на сумісну спільну власність у майбутньому. При вирішенні даної справи представник ТОВ «Едельвейс плес» просив прийняти рішення на підставі закону, на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що з 15.02.2002 року по 22.08.2009 року [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 12 грудня 2005 року між [PERSON], [PERSON] (Інвестори) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едельвейс плес» був укладений інвестиційний договір № 135/6/7/2-2Б (2Б) про передачу майнових прав на житлову квартиру. Відповідно до п. 1 цього Договору, предметом є передача ТОВ «Едельвейс плес», за умови дотримання Інвесторами умов, визначених цим договором, та повної сплати погоджених сторонами інвестиційних внесків,у власність останніх, у відповідності зі ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», новозбудованого майна - житлової квартири з ремонтом (згідно додаткової угоди № 2) та повного і безумовного права на неї. Відповідно до п. 3.1. Договору технічний стан новозбудованого майна, плановий термін передачі закінченого будівництва та інші питання оговорюються сторонами у додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 19.09.2007 року та інвестиційного договору № 135/6/7/2-2Б (2Б) про передачу майнових прав на житлову квартиру визначено технічні характеристики житлової квартири, що повинна бути збудована, а також розмір інвестиційних внесків та періодичність їх оплати. Відповідно до п.1.2. Угоди новозбудованим майном є квартира, будівельний номер № 2-2-Б(2Б) секції 6/7, загальною площею 60,81 кв.м., розташована на 2 поверсі новозбудованого житлового комплексу за адресою: [ADDRESS], територія стадіону «Локомотив». Відповідно до п.2.5. Угоди, розмір інвестицій інвесторів становить 71635,18 доларів США з урахуванням ремонту квартири та ПДВ і є договірною. Розрахунки інвестором проводяться в національній валюті України по курсу ГБУ на день розрахунків. Згідно з п.2.6. Договору сплата інвестиційних внесків здійснюється Інвесторами Підприємству у наступному порядку: розмір внеску у доларах США: 21490,25 доларів США - 19.09.2007 року; 8357,32 - 19.10.2007 року; 8357,32 - 19.01.2008 року; 8357,32 - 19.04.2008 року; 8357,32 - 19.07.2008 року; 8357,32 - 19.10.2008 року; 8357,32 - 19.01.2009 року. Всього - 71634,18 доларів США. Як вбачається з квитанцій наданих до суду відповідачем [PERSON], згідно з квитанцією № 577578 від 19 вересня 2007 року, [PERSON] перерахував 108525,76 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ «Едельвейс плес»; згідно з квитанцією № 642888 від 18.10.2007 року [PERSON] перераховано ТОВ «Едельвейс плес» грошова сума - 42204,47 гривень, на підставі квитанції № 29186 від 16.01.2008 року [PERSON] сплачено на користь ТОВ «Едельвейс плес» грошова сума - 42204,47 гривень; платіжним дорученням № 250202 від 16 квітня 2008 року підтверджена сплата [PERSON] на користь ТОВ «Едельвейс плес» 42204,47 гривень. Як вбачається з квитанції № 483188 від 22 липня 2008 року, [PERSON] перераховано на користь Товариства - 40,449,43 гривні; квитанція № 612927 від 18.09.2008 року підтверджує сплату [PERSON] грошової суми у розмірі - 40542,20 гривень, квитанцією № 628976 від 26 вересня 2008 року підтверджено сплату [PERSON] на користь ТОВ «Едельвейс плес» - грошової суми у розмірі - 40630,78 гривень. В ході судового розгляду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс плес» підтвердив суду, що відповідно до вищевказаного Договору № 135/6/7/2-2Б «Про передачу майнових прав на житлову квартиру» та дві додаткові угоди до нього від 19.07.2007 року, сторонами внесено інвестиційний внесок на придбання житлової квартири в сумі - 356761,56 гривень. Інвестиційний внесок сплачено повністю. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60,69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю з'ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що 15.06.2007 року позивачка [PERSON] отримала спадщину за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Нотаріального округу Санкт-Петербургу, за якою отримала у спадок квартиру, що знаходиться за адресою: Російська Федерація, м. Санкт-Петербург, загальною площею 38,7 кв.м., житловою - 20,1 кв.м. 30.07.2007 року [PERSON] продала вищезазначену квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим нотаріусом нотаріального округу м. Санкт-Петербург. Вартість даної квартири за вказаним договором склала 267000,00 рублів, що з врахуванням даних офіційного обмінного курсу російського рубля до української гривні станом на 30.07.2007 року становить - 52884,69 гривень або 10472,22 доларів США. Сторона позивача наполягала на тому, що фактична вартість даної квартири склала значно більшу суму, а саме 10472,22 + 42000,00 = 52884,69 гривень, що підтверджується квитанціями про перевід грошових коштів від [PERSON] на ім'я [PERSON] за № ОАР7К478НА від 20.08.2007 року на суму 21000 доларів США, за № ОАР1Х888НА від 19.08.2007 року на суму 21000 доларів США. Разом з тим, позивачкою при подачі позову було надано до суду дві копії тільки однієї квитанції № ОАР 1Х 888НА від 19 серпня 2007 року про перерахування від [PERSON] на ім'я [PERSON] грошової суми в розмірі - 21000 доларів США. Враховуючи, що ні позивачкою [PERSON], ні її представником не надано до суду доказів, підтверджуючих перерахування саме цих грошей в рахунок сплати грошових коштів на виконання умов Інвестиційного договору № 135/6/7/2-2Б(2Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру, та Додаткових угод до нього від 19.09.2007 року, укладених між [PERSON], [PERSON] з одного боку та ТОВ «Едельвейс плес» з іншого боку, суд вважає, що сторона позивача не довела своїх вимог про визнання за [PERSON] права власності на інвестиційний внесок за інвестиційним договором №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) у розмірі 361 757,66 гривень. З підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд вважає, що грошова сума у розмірі 361 757,66 гривень, сплачена [PERSON] та [PERSON] як інвестиційний внесок за інвестиційним договором №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) в період перебування сторонами у шлюбі, є їх спільним майном та повинна бути реалізована як позивачкою та відповідачем саме на виконання умов вищезазначеного Договору від 12.12.2005 року та Додаткових угод за №1 та за №2 до цього Договору від 19 вересня 2007 року. Відмовляючи в задоволенні цієї частини позову, суд також враховує, що згідно з договором купівлі-продажу № 085/2001-Н нерухомого майна від 05 грудня 2001 року [PERSON] продав належний йому на праві власності двохповерховий житловий будинок [ADDRESS]. Укладення даної угоди підтверджено наданим до суду договором. З цих підстав суд робить висновок про те, що за півтора місяці до укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] отримав дохід у вигляді грошових коштів, виручених від продажу даного об'єкту, які належали йому особисто. Судом також враховується, що саме [PERSON] вносив на свій особистий рахунок певну суму грошей, з якого потім переховувалися грошові кошти на розрахункових рахунок ТОВ «Едельвейс плес» на виконання умов Інвестиційного договору та Додаткових угод до нього. Крім того, суд враховує, що інвестиційний внесок не є об'єктом права спільної приватної власності, в розумінні, як передбачено статями 368,369 ЦК України, а є тільки правом на сумісну спільну власність у майбутньому. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зарахування на користь [PERSON] в якості компенсації за частину інвестиційного внеску за інвестиційним договором № №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) грошову суму у розмірі 48386,48 гривень, що відповідає вартості автомобілів, що були придбані в період шлюбу, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з відповіді начальника Центру № 1 ГУ МВС України в Одеській області Управління Державтоінспекції № 42/1-2899 від 08.10.2013 року, на виконання ухвали суду від 25.09.2013 року, згідно бази даних УДАЇ ГУМВС України в Одеській області та національної автоматизованої інформаційної системи ДДАЇ, щодо реєстрації транспортних засобів на ім'я [PERSON], повідомляється що за відповідачем зареєстровано автомобіль марки ВАЗ -21112, д/н [NUMBER],2007 року виготовлення, сірого кольору, який станом на 04.10.2013 року значиться на обліку. Відповідач в судовому засіданні наполягав, що автомобіль куплений ним на грошові кошти, які він мав до укладення шлюбу з [PERSON] Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі вникає спір. Таким чином, докази придбання автомобілю виключно на власні кошти має доказувати відповідач. В процесі розгляду справи відповідачем не доведено належним та допусти ми доказами, що транспортний засіб є його особистою власністю та не підлягає розподілу за результатами розгляду справи про поділ подружнього майна. Разом з тим, суд, приймаючи рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] стосовно зарахування вартості автомобілю на користь [PERSON], суд прийшов до висновку, що позивачкою також пропущений строк позовної даності звернення до суду для вирішення питання щодо даного транспортного засобу, а саме його розподілу у будь-який спосіб. Поважність причин такого пропуску позивач і його представник суду не обґрунтували і не довели. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося всіма учасниками процесу, що шлюб між сторонами розірваний 22 серпня 2009 року. Відповідно до ч.2 ст. 72 ЦК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В ході даного судового розгляду представником позивачки нічого не вказувалося про те, що його довірителька дізналася про порушення свого права в частині розподілу належного подружжю транспортного засобу, тільки у серпні 2013 року, тому суд вважає, доведеним, що позивачкою стосовно цієї частини позовних вимог пропущений 3-річний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову про зарахування на користь [PERSON] в якості компенсації за частину інвестиційного внеску за інвестиційним договором № №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) грошову суму у розмірі 48386,48 гривень, що відповідає вартості автомобілів, що були придбані в період шлюбу, суд також звертає увагу, що зазначені позовні вимоги не відповідають способам захисту цивільного права передбаченими ст.16 ЦК України та СК України. Враховуючи що позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання ТОВ «Едельвейс плес» укласти додаткову угоду до інвестиційного договору № 135/6/7/2-2Б від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру, у якій зазначити в якості інвестора [PERSON] є похідними від задоволення позовних вимог про визнання за нею право власності на інвестиційний внесок за інвестиційним договором №135/6/7/2-2Б (2-Б) від 12.12.2005 року про передачу майнових прав на житлову квартиру (з додатками) у розмірі 361 757,66 гривень, тому суд відмовляючи в задоволенні позову про визнання права власності на інвестиційний внесок, відмовляє і в задоволенні цієї частини позову.

Outcome: dismissed