Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 травня 2013 року між ними було укладено шлюб, від якого мають трьох малолітніх дітей: дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зловживання чоловіком спиртними напоями, втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, понад рік вони разом не проживають й не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки вона з чоловіком близько півтора року разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільних інтересів не мають, намагання знайти спільну мову не дали позитивного результату, в зв`язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце проведення розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України) та засобами мобільного телефонного зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та телефонограмою, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 29 травня 2013 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №571. Від даного шлюбу сторони є батьками трьох спільних малолітніх дітей: дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Близько півтора року сторони разом не проживають, ведуть окреме господарство, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved