Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про визнання кредитного договору недійсним та відновлення залишку коштів на рахунках. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в лютому 2015 року вона звернулась до одного з відділень АТ КБ «Приватбанк» для отримання картки для виплати заробітної плати. Працівники банку повідомили її про необхідність підписання анкети-заяви для отримання картки. В цій анкеті-заяві не було зазначено повного переліку послуг, які надає відповідач, та була відсутня можливість обрати до якої саме послуги вона приєднується. При отриманні зарплатної картки їй була також видана картка «Універсальна», як додаткова в межах наявних власних коштів клієнта. Своїми діями працівники банку порушили чинне законодавство, оскільки нав`язали їй пакет послуг, замість однієї визначеної послуги. Наміру отримувати кредит у неї не було, в анкеті - заяві по платіжній карті «Універсальна» не зазначена сума кредитного ліміту. Надалі жодних операцій з дати отримання картки «Універсальна» вона не здійснювала, з приводу збільшення кредитного ліміту до банку не зверталась, що підтверджує відсутність у неї наміру отримувати кредит в банку. Підписання анкети-заяви не означає підписання кредитного договору. В грудні 2016 року відповідач на власний розсуд надав кредит третім особам та без відповідних підстав обліковує за нею кредитну заборгованість на рахунках, відкритих на її ім`я. 11.12.2016 року невідомі особи в невідомий їй спосіб встановили, а потім вдвічі збільшили кредитний ліміт, перерахували кошти з кредитного рахунку на зарплатний рахунок, з якого згодом перерахували кошти на рахунки невідомих осіб. Вона негайно повідомила банк про несанкціоноване списання коштів з її рахунків, проте кошти продовжували списуватись. В порушення вимог ст. 1073 ЦК України відповідач продовжує обліковувати за нею кредитну заборгованість, нараховувати відсотки та штрафні санкції. Після проведення шахрайських дій зарплатний рахунок було закрито, а на картці № [NUMBER] утворилась кредитна заборгованість на суму 14768,73 грн. Для отримання зарплатної картки вона була введена відповідачем в оману та змушена була приєднатись до публічного договору, вона не бажала укладати з відповідачем кредитний договір. АТ КБ «Приватбанк» створює складні та неоднозначні для розуміння пересічного громадянина документи, одноосібно встановлює кредитні ліміти поза виявленням клієнтів. Відповідач приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо оформлення картки, яку на власний розсуд зробив з дебетної, чим фактично ввів її в оману. Просила суд визнати недійсним договір банківського обслуговування між нею та АТ КБ «Приватбанк» та відновити залишок коштів на її рахунках до того стану, в якому вони перебували на 12-00 год. 11.12.2016 року перед встановленням та використанням кредитного ліміту. 25.11.2019 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження. 11.06.2020 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 16.09.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що між її роботодавцем та відповідачем був укладений договір обслуговування, тому звернулась до одного з відділень АТ КБ «Приватбанк» для оформлення картки. Вона отримала зарплатну картку і «Універсальну», при цьому її працівники банку повідомили, що картка «Універсальна» може бути кредитною. Цією карткою вона взагалі не користувалась, а використовувала лише зарплатну картку. 11.12.2016 року їй прийшло повідомлення про блокування картки і необхідність зателефонувати до колл-центру за телефоном, зазначеним в смс-повідомленні. Вона зателефонувала та їй повідомили, що необхідно набрати комбінацію цифр і знаків, щоб розблокувати картку. Вона отримала код і після введення цифр і знаків, зазначених в ньому, у неї почали списуватись гроші з картки. Гроші списувались тричі, шахраї підвищували ліміт і знімали кошти. Вона звернулась до поліції та повідомила про шахрайські дії щодо неї. Її було визнано потерпілою, розслідування триває, винні особи не встановлені. В судовому засіданні представник позивача адвокат Скворцова А.Ю. підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач порушив вимоги законодавства щодо нав`язування послуг. Позивач підписала заяву-анкету, проте вона не обирала жодного виду карток, кредитний ліміт не обговорювала. Банк ввів позивача в оману, оформивши кредит. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 16.02.2015 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій власним підписом засвідчила, що умови кредитування їй зрозумілі, пам`ятка про умови кредитування нею отримана. В судовому засіданні з пояснень позивача було встановлено, що по її банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито і випущено дві картки - зарплатну та «Універсальну». Згідно з копією листа АТ КБ «Приватбанк» від 22.06.2017 року №20.1.0.0.0/7-20170522/5233 несанкціоноване списання грошових коштів 11.12.2016 року сталось шляхом переведення коштів на сторонньому сайті, картковий рахунок був закритий невідомими особами у спосіб підробки сім-карти [PERSON] з фінансовим номером, що дало змогу керувати кредитним лімітом по картці, в тому числі і підняти його. Згідно з випискою по рахунку позивача № [NUMBER] кредитний ліміт становить 0 грн., 11.12.2016 року відбулись операції з переводу грошових коштів в сумі 4000 грн., 7000 грн., 1200 грн., 3181,37 грн., 5055 грн., 2429 грн. та 1994,70 грн. Згідно з довідкою від 12.12.2016 року №Е1О-ОНКЕ-743JАКDU кредитний ліміт по рахунку № [NUMBER] становить 15000 грн., 11.12.2016 року відбулись операції з переводу грошових коштів в сумі 1202 грн., 7002 грн., 4002 грн. та 1994,70 грн., на суму 14768,73 грн. Згідно з довідкою від 12.12.2016 року №LDSV-V48R-A5M6-TR72 кредитний ліміт по рахунку № [NUMBER] становить 0 грн., 11.12.2016 року відбулись операції з переводу грошових коштів в сумі 1994,7 грн. та 3181,37 грн. Згідно з довідкою від 14.05.2020 року №ALFL-QRS5-0M9F-KII5 по рахунку № [NUMBER] 11.12.2016 року відбулось збільшення кредитного ліміту до 7000 грн., до 11500 грн. та до 15000 грн. 12.12.2016 року за завою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження №12016130430000518 за ч.3 ст.190 КК України за фактом заволодіння невідомими особами грошовими коштами з карти АТ КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON] . Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1, 3 ст.216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивач вимоги про визнання недійсним договору обґрунтувала тим, що відповідачем не доведено на виконання якого кредитного договору та на яких умовах ним було встановлено кредитний ліміт та надано кошти третім особам, відповідач приховав від неї інформацію щодо оформлення кредиту на її ім`я, чим фактично ввів її в оману, що має наслідком визнання кредитного договору недійсним. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування підстав, які б могли мати наслідком визнання недійсним договору, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» 16.02.2015 року. Суду позивачем також не було надано доказів на підтвердження доводів щодо того, що відповідач навмисно ввів її в оману щодо обставин, які впливали на вчинення нею правочину, істотності значення обстави, щодо яких [PERSON] було введено в оману та самого факту обману. В судовому засіданні було встановлено, що 16.02.2015 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та по її банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито і випущено дві картки - зарплатну та «Універсальну». Зарплатною картою позивач користувалась, а картка «Універсальна» нею не використовувалась. Зазначене відповідає умовам договору від 16.02.2015 року, укладеного між сторонами, та свідчить про те, що правочин був вчинений та виконувався його сторонами. Суд відзначає, що підвищення кредитного ліміту по картковому рахунку [PERSON] та наступне за цим несанкціоноване зняття грошових коштів, відбувалось внаслідок шахрайських дій третіх осіб, за вказівками яких позивач вводила по своєму фінансовому номеру телефону комбінацію цифр та знаків, що надало останнім можливість отримати доступ до банківської картки [PERSON] , відкритої в АТ КБ «Приватбанк». Зазначене знайшло підтвердження в судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями позивача. За таких обставин, саме [PERSON] несе відповідальність за здійснення операцій по належній їй кредитній картці, оскільки банк не вчинив жодних дій, які б призвели до несанкціонованого підвищення кредитного ліміту та зняття грошових коштів. Зазначений висновок суду узгоджується з пунктом 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, яким встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем, та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору від 16.02.2015 року, укладеного між сторонами, та відновлення залишку коштів на рахунках позивача до розміру, в якому вони перебували станом на 12-00 год. 11.12.2016 року перед встановленням та використанням кредитного ліміту, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, а доводи позивача на підтвердження заявлених позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від їх сплати.

Outcome: dismissed