Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем по справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що у сімї постійно виникають сварки, повязані з розбіжністю в характерах, небажанням відповідача матеріально забезпечувати родину. Фактично їхня сім'я розпалася, подальше збереження сімї та шлюбу в таких умовах стало неможливим і недоцільним та буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає та фактично дитина знаходяться на її утримані, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову. Судом 26 січня 2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилась, проте надала на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просить не стягувати з відповідача судові витрати за надання їй правової допомоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи заяви позивача та відповідача та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, що підтверджується його заявою від 23 лютого 2018 року. (а.с. 27) Судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачами є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із матірю, окремо від батька відповідача по справі. (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», його згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704, 80 гривень. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved