Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] краєзнавчий музей, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відшкодування шкоди, завданою бездіяльністю органу виконавчої влади. В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що родиною [PERSON], відомого громадського та культурно- освітнього діяча в особі громадян [PERSON]М, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] обласною державною адміністрацією в особі її голови з другої сторони, [PERSON] краєзнавчим музеєм - з третьої сторони 11 травня 2006 року було укладено [PERSON] про наміри щодо створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]». [PERSON] було передбачено, що [PERSON] краєзнавчий музей приймає, громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передають на збереження колекцію щевченкіани та особисті речі, документи та нагороди [PERSON]. У свою чергу обласна державна адміністрація зобовязувалася передати у власність однокімнатну квартиру для одного зі спадкоємців [PERSON], а саме [PERSON]. Зі своєї сторони родина [PERSON] належним чином виконала своє зобовязання. [PERSON] обласна державна адміністрація не виконала даної угоди. [PERSON] про наміри передбачалося набуття нею юридичної сили з моменту схвалення сесією [PERSON] обласної ради рішення про виділення облдержадміністрацією коштів на придбання однокімнатної квартири та наступну передачу її у власність. Рішенням сесії [PERSON] обласної ради від 08.09.2006 року було передбачено виділення коштів для придбання однокімнатної квартири в м. Луцьку в розмірі 100 тисяч гривень, а відтак дана [PERSON] про наміри набула чинності. У звязку з подорожчанням житла 07.12.2006 року до цього рішення були внесені зміни, які передбачали виділення вже 119 338 гривень на придбання даної квартири. Головним управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] облдержадміністрації та забудовником - ЗАТ «Західпромбуд» було укладено договір на дольову участь у будівництві житлового будинку в м. Луцьку по вулиці Карпенка-Карого, 8 (на сьогодні - вул. Липинського, 4). Згідно умов зазначеного договору закінчення будівництва житлового будинку мало відбутися у 4 кварталі 2007 року. Між вище зазначеними сторонами 18 грудня 2006 року було підписано акт прийому-передачі незавершеного житла. Вона неодноразово зверталася до управління житлово-комунального господарства [PERSON] обласної державної адміністрації з метою надання інформації про можливість отримання квартири. У звязку з розпочатою процедурою банкрутства ЗАТ «Західпромбуд» 29.04.2013 року житловий будинок, де мала бути споруджена квартира, було прийнято до Луцької міської комунальної власності. Рішенням Луцької міської ради від 29.01 2014 року було затверджено акт приймання-передачі незавершеного будівництва 180- квартирного будинку, що знаходиться за адресою вул. Липинського,4. За результатами її звернення від 29.12.2015 року [PERSON] обласна державна адміністрація надала відповідь про те, що немає можливості використати кошти, які були виділені рішенням сесії [PERSON] обласної ради для дольової участі у будівництві житла для сімї [PERSON], що фактично означає відмову у передачі квартири за укладеною угодою. З часу укладення угоди минуло майже 10 років, а квартиру, в якій вона могла б проживати, так і не одержала. Тому вважає, що відповідачем, як органом виконавчої влади, спричинено шкоду. Розмір шкоди визначає вартістю однокімнатної квартири за ринковими цінами на сьогоднішній день. Пунктом 4 [PERSON] про наміри щодо створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]» було передбачено, що після схвалення сесією [PERSON] обласної ради рішення про інвестиційні наміри по будівництву об»єктів соціально-культурного призначення та житла області на 2006 рік, обласна державна адміністрація купує та передає у встановленому законом порядку однокімнатну квартиру безоплатно у власність [PERSON], а колекція шевченкіани та особисті речі, документи на нагорода [PERSON] одночасно безоплатно переходять у власність [PERSON] краєзнавчого музею. Подальше виділення коштів на будівництво квартири знайшло відображення в рішеннях [PERSON] обласної ради від 05.03.2014 року та 21.11.2014 року, у яких передбачалося виділення коштів у розмірі 330 000 гривень та 58 500 гривень відповідно. На звернення до структурного підрозділу, департаменту фінансів [PERSON] обласної адміністрації, про реальне виділення зазначених коштів була надана відповідь від 06.04.2015 року. про те, що у 2014-2015 роках в обласному бюджеті на придбання однокімнатної квартири в м. Луцьку для сімї [PERSON] були передбачені асигнування в сумі 388,5 тисяч гривень. Однак, протягом бюджетного періоду департаментом житлово-комунального господарства та будівництва такі видатки не проведені. На її звернення щодо надання квартири [PERSON] обласною державною адміністрацією від 17.06.2015 року була надана відповідь про те, що завершення будівництва здійснюється обслуговуючим кооперативом «Липинського-4». Відповідно до укладеної угоди [PERSON] обласна держадміністрація має передати безоплатно у власність однокімнатну квартиру для неї, [PERSON] Однак, відносини відповідача з різного роду забудовниками, в тому числі з кооперативом, не можуть бути підставою для невиконання відповідних умов Угоди.Відповідач не пропонує інших варіантів виконання взятого на себе зобовязання, окрім спорудження квартири в будинку №4 по вулиці Липинського в м. Луцьку. Однак, відповідач в її інтересах не уклав жодного договору про дольову участь з теперішнім забудовником - кооперативом «Липинського-4». Тому вважає, що відновленням її порушеного права є стягнення з відповідача середньої вартості однокімнатної квартири. Вартість квартири обчислена з врахуванням середньої вартості 1 м. кв. житла, виходячи з площі квартири 48 м. кв., яка була зазначена в договорі № 500 на дольову участь. Вартість однокімнатної квартири становить 631968 грн ( 48 м.кв. х 13166) (12500+13000+14000):3 = 13166 - середня вартість м. кв. житла. Способом захисту цивільного права обирає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Просить суд стягнути з [PERSON] обласної державної адміністрації 631 968 гривень спричиненої шкоди, як середню вартість однокімнатної квартири в м. Луцьку відповідно до ринкових цін. В ході судового розгляду справи по суті позивачем заявлений позов доповнено позовною вимогою, якою просить суд визнати за нею право приватної власності на однокімнатну квартиру № 99, загальною площею 48 кв.м., житловою площею 18 кв.м., що розташована на другому поверсі житлового будинку № 7 по вилиці [PERSON] в м. Луцьку на час укладення угоди, на теперішній час вулиця Липинського, будинок № 4 в м. Луцьку. Ухвалою суду від 16 вересня 2016 року об'єднано в одне провадження позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на однокімнатну квартиру № 99, загальною площею 48 кв.м., житловою площею 18 кв.м., що розташована на другому поверсі житлового будинку № 7 по вилиці [PERSON] в м. Луцьку з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] обласної державної адміністрації на її користь 631\~968 гривень спричиненої шкоди, як середню вартість однокімнатної вкартири в м. Луцьку відповідно до ринкових цін у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] обласної державної адміністрації, треті особи [PERSON] краєзнавчий музей, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відшкодування шкоди, завданою бездіяльністю органу виконавчої влади. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов з підстав викладених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити та визнати за нею право приватної власності на однокімнатну квартиру № 99, загальною площею 48 кв.м., житловою площею 18 кв.м., що розташована на другому поверсі житлового будинку № 7 по вилиці [PERSON] в м. Луцьку. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених в письмових поясненнях (а.с. 34 - 36) та письмових запереченнях (а.с. 166 - 167). Просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до чаткового задоволення з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено обставини і визначених відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Судом при розгляді справи встановлено і цього не заперечувалося сторонами, що 11 травня 2006 року в м. Луцьку було укладено угоду про наміри щодо створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]» (а.с. 3-4). Дану угоду було укладено між родиною [PERSON], відомого громадського та культурно-освітнього діяча, члена «Просвіти», шевченкознавця, колекціонера, засновника і власника «Шевченківської Світлиці» із села Буяни Луцького району, Волинської області в особі дочки [PERSON], жительки с. Буяни Луцького району Волинської області; онуків: [PERSON], жительки с. Буяни Луцького району Волинської області; [PERSON], жительки смт. Торчин, Луцького району Волинської області; правнуків: [PERSON], жительки смт. Торчин, Луцького району Волинської області; [PERSON], жительки смт. Торчин, Луцького району Волинської області; [PERSON], жительки м. Кременець Тернопільської області за згодою її батьків [PERSON] жителька с. Буяни Луцького району Волинської області з однієї сторони, [PERSON] обласна державна адміністрація в особі голови облдержадміністрації [PERSON], що діє на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації»з другої сторони та [PERSON] краєзнавчий музей в особі директора [PERSON], що діє на підставі Статуту про музей з третьої сторони. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Відповідно до вимог статей 628 та ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також судом встановлено та визнається стороною відповідача, що дана угода про наміри є правочином, сторони були вільними в укладенні даного правочину (договору). Даною угодою встановлено умови, які визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Всі умови укладеної між сторонами угоди викладені у відповідності до чинних актів цивільного законодавства. Також встановлено і цього не заперечувалося стороною відповідача та підтверджується самою угодою про наміри, що дана угода вчинена у письмовій формі та підписана всіма особами, які вказані у вступній її частині (а.с. 4). Підпис від імені [PERSON] обласної державної адміністрації вчинено головою облдержадміністрації [PERSON], що діє на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Підпис голови [PERSON] обласної державної адміністрації [PERSON] скріплений гербовою печаткою [PERSON] обласної державної адміністрації. Підпис від імені [PERSON] краєзнавчого музею вчинено директором [PERSON] краєзнавчого музею [PERSON]. Підпис директора [PERSON] краєзнавчого музею [PERSON] скріплений печаткою [PERSON] краєзнавчого музею. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом достовірно встановлено і цього не заперечувалося стороною відповідача, що сторони досягли всіх істотних умов договору, при укладенні договору сторони обумовили, що даний договір буде називатися угодою про наміри щодо створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]». Судом встановлено і це вбачається із змісту самої угоди, що дана угода становить шість умов (пунктів). Відповідно до вказаних умов (пунктів) сторони домовились, що з мстою створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]». 1. [PERSON] краєзнавчий музей приймає, а громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передають па збереження колекцію шевченкіани та особисті речі, документи та нагороди [PERSON] згідно з актом прийому-передачі (додаток № 1 ). 2.Волинський краєзнавчий музей науково опрацьовує, зберігає та створює на базі переданої колекції меморіальну експозицію виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]» у своєму приміщенні, забезпечує її охорону. 3. Обласна державна адміністрація готує та подає на розгляд чергової сесії [PERSON] обласної ради проект рішення про інвестиційні наміри по будівництву обєктів соціально-культурного призначення та житла області на 2006 рік, передбачивши виділення облдержадміністрації коштів на придбання однокімнатної квартири та наступну передачу її у власність для одного із спадкоємній [PERSON], а саме [PERSON]. 4. Після схвалення сесією [PERSON] обласної ради цього рішення, обласна державна адміністрація купує та передає у встановленому законом порядку однокімнатну квартиру безоплатно у власність [PERSON], а колекція шевченкіани та особисті речі, документи та нагороди [PERSON], що знаходиться на збереженні у [PERSON] краєзнавчому музеї одночасно безоплатно переходять у власність [PERSON] краєзнавчого музею. 5. У випадку несхвалення серією. [PERSON] обласної ради рішення про виділення облдержадміністрації коштів на придбання однокімнатної квартири та наступну передачу її у власність для одного із спадкоємців [PERSON], колекція шевченкіани та особисті речі, документи та нагороди [PERSON] повертаються до родини [PERSON] 6. [PERSON] складено у трьох автентичних примірниках, кожен із яких, мас однакову юридичну силу і вручений сторонам угоди, в тому числі від родини [PERSON] [PERSON]. Згідно з вимогами ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до вимог ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства. Також судом достовірно встановлено і цього не заперечувалося стороною відповідача, що на початку 2006 року родину [PERSON] в с. Буяни Луцького району Волинської області відвідали заступник голови [PERSON] ОДА [PERSON], директор [PERSON] краєзнавчого музею [PERSON] та начальник управління культури [PERSON] ОДА [PERSON] В процесі розмови вказаними особами було запропоновано родині [PERSON] передати до [PERSON] краєзнавчого музею колекцію шевченкіани. У разі передачі родиною [PERSON] до [PERSON] краєзнавчого музею колекції шевченкіани, заступником голови [PERSON] ОДА [PERSON] було наголошено на тому, що [PERSON] ОДА підготує договір, за умовами якого родина [PERSON] зможе отримати однокімнатну квартиру в м. Луцьку. Вся родина [PERSON] погодилася на таку пропозицію. Після цього родина [PERSON] передала до [PERSON] краєзнавчого музею всю колекцію шевченкіани, при цьому між сторонами не було підписано няікого договору. Коли родина [PERSON] передала до [PERSON] краєзнавчого музею всю колекцію шевченкіани то безпосередньо позивач по справі [PERSON] почала співпрацювати з управління культури [PERSON] ОДА і 11 травня 2006 року була укладена та підписана угода. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом при розгляді справи судом достовірно встановлено і цього не заперечувалося стороною відповідача, що родиною [PERSON] взяті на себе зобовязання у відповідності до умов укладеної між сторонами угоди про наміри (а.с. 3-4) виконані належним чином. В результаті чого в 2007 році у [PERSON] краєзнавчому музеї відбулося відкриття меморіальної експозиції «Шевченківська світлиця [PERSON]». Також встановлено і це визнається стороною відповідача, що на урочистому відкритті меморіальної експозиції заступник голови [PERSON] обласної ради [PERSON] особисто вручив [PERSON] акт прийому-передачі незавершеного житла від 18 грудня 2006 року (а.с. 13). Відповідно до вказаного акту ЗАТ «Західпромбуд», в особі голови правління [PERSON], який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Головне управління містобудування архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] облдержадміністрації, в особі начальника [PERSON], з іншої сторони, разом надалі сторони склали даний акт про те, що перший передав, а другий тримав в рахунок виконання Договору про дольову участь в будівництві 162-квартирного житлового будинку від 15 грудня 2006 року, житлову площу в 162-квартирному житловому будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого 7. В подальшому вказано характеристику житлової площі, дана житлова площа знаходиться на другому поверсі, № квартири 99, кількість кімнат 1, житловою площею 18 метрів квадратних, загальною площею 48 метрів квадратних. Всього передається 1 квартира, загальною площею 48 метрів квадратних загальною вартістю 153\~600 гривень. Цей акт складено у 2-х примірниках, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу з моменту підписання. Даний акт підписали голова правління ЗАТ «Західпромбуд» [PERSON] та начальник головного управління містобудування, архітектури та ЖКГ [PERSON] облдержадміністрації [PERSON]. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено і цього не заперечувалося стороною відповідача, що 15 грудня 2006 року в м. Луцьку Головне управління містобудування архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] облдержадміністрації, надалі «Сторона 1» в особі начальника головного управління [PERSON], що діє на підставі Положення, з однієї сторони, та Закрите акціонерне товариство (ЗАТ) «Західпромбуд», надалі «Сторона 2» в особі голови правління [PERSON], що діє на підставі Статуту з іншої сторони уклали договір № 500 на дольову участь у будівництві 162-квартирного житлового у м. Луцьку, вул. Карпенка Карого, 7 (а.с. 5-7). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору Сторона 1 здійснює фінансування будівництва однокімнатної квартири №99 загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк вулиця Карпенка Карого, 7, за рахунок коштів обласного бюджету на умовах передбачених даним Договором, а Сторона 2 зобовязується побудувати багатоквартирний житловий будинок з власного матеріалу, здати збудований багатоквартирний житловий будинок Державній комісії з подальшою передачею однокімнатної квартири № 99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку відповідно до тендерної пропозиції та Специфікації (Додаток №1). Вартість одного метра квадратного загальної площі однокімнатної квартири складає 3200 гривень з врахуванням ПДВ. Загальна вартість однокімнатної квартири №99 загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, складає 153\~600 гривень. Вказана ціна є твердою. Вартість однокімнатної квартири не підлягає перерахунку у разі збільшення фактичних розмірів. У вартість квартири входять слідуючі елементи: металопластикові вікна, вхідні та міжкімнатні двері, газова плита, системи опалення, водопостачання, водовідведення та електропроводки з встановленням лічильників; штукатурка стін та заливка стяжки підлоги, ліноліумне покриття, сантехніка. Також даним договором передбачено строки виконання робіт, умови та строки розрахунків, обовязки сторін і безпосередньо п. 5.2.1 договору визначено передати у власність Сторони 1, тобто Головному управлінню містобудування архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] облдержадміністрації, однокімнатну квартиру №99 загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, на умовах та за ціною визначеними даним Договором та тендерною пропозицією. Передбачено також відповідальність сторін, вирішення спорів, інші умови, заключні положення а також реквізити і підписи сторін. Також судом при розгляді справи достовірно встановлено і це підтверджується письмовими поясненнями сторони відповідача, що згідно з пунктом 4 угоди про наміри - після схвалення сесією [PERSON] обласної ради цього рішення, обласна державна адміністрація купує та передає у встановленому законом порядку однокімнатну квартиру безоплатно у власність [PERSON], а колекція шевченкіани та особисті речі, документи та нагороди [PERSON], що знаходяться на збереженні у [PERSON] краєзнавчому музеї одночасно безоплатно переходять у власність [PERSON] краєзнавчого музею. Також встановлено і це повністю визнається стороною відповідача, що на виконання вказаного пункту 4 угоди про наміри приймалися рішення [PERSON] обласної ради. Таким чином сесія [PERSON] обласної ради схвалила рішення щодо укладення угоди про наміри, яка була укладена між сторонами. Так як рішенням [PERSON] обласної ради від 08.09.2006 року № 5/4 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 30 грудня 2005 року № 25/3 «Про обласний бюджет на 2006 рік» головному управлінню містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації передбачено 100 тис. грн. на придбання квартири внукам громадського та культурно-просвітницького діяча [PERSON] Також рішенням [PERSON] обласної ради від 07.12.2006 року № 7/2 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 30 грудня 2005 року № 25/3 Про обласний бюджет на 2006 рік» внесено зміни до обласного бюджету на 2006 рік та додатково виділено головному управлінню містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації на придбання квартири внукам громадського та культурно-просвітницького діяча [PERSON] - 19 338 гривень. Загалом у 2006 році з обласного бюджету головному управлінню містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації на придбання квартири внукам громадського та культурно-просвітницького діяча [PERSON] виділено 159 338 гривень. Також судом достовірно встановлено і це підтверджується письмовими поясненнями та матеріалами справи, однак в категоричній формі не визнається представниками відповідача, що Головним управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації 15.12.2006 укладено договір № 500 з ЗАТ «Західпромбуд» на дольову участь у будівництві 162-квартирного житлового будинку у м. Луцьку, вулиця Карпенка Карого, 7, та профінансовано однокімнатну квартиру 48 метрів квадратних вартістю 153 600 гривень. Таким чином [PERSON] облдержадміністрація визнає та повністю підтверджує придбання вказаної квартири саме [PERSON] на виконання умов угоди про наміри. Так як знову ж таки стверджується [PERSON] ОДА, що в кінці бюджетного року головне управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації повернуло до обласного бюджету невикористані кошти в сумі саме 5 738 гривень, як різницю між виділеними грошовими коштами на придбання квартири внукам громадського та культурно-просвітницького діяча [PERSON] та вартістю однокімнатної квартири №99 загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7. Також [PERSON] облдержадміністрація визнає у своїх письмових поясненнях, що 18.12.2006 року головне управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] облдержадміністрації та ЗАТ «Західпромбуд» підписали акт прийому-передачі незавершеного житла (а.с. 13). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред'явив позов. Судом встановлено, що [PERSON] ОДА не виконала взяті на себе зобовязання згідно умов укладеної між сторонами угоди про наміри. При цьому [PERSON] починаючи з 2006 року по теперішній час звертається до [PERSON] ОДА виконати взяті на себе зобовязання та забезпечити її квартирою. На неодноразові звернення на протязі періоду часу з 2006 року по теперішній час [PERSON] ОДА під різними надуваними причинами ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань. Так в 2010 році [PERSON] ОДА повідомила [PERSON], що житловий будинок у м. Луцьку по вулиці Карпенка-Карого,7 (поштова адреса - Липинського,4) включений до Переліку обєктів незавершеного будівництва житлових будинків у Волинській області внаслідок того, що не всі учасники дольової участі цього будівництва профінансували свою частку, що у свою чергу сповільнило темпи будівництва через відсутність вільних коштів у забудовника. Після завершення будівництва і введення вищевказаного житлового будинку в експлуатацію закріплена за Вами квартира буде негайно передана у власність для проживання (а.с. 47, 48, 50). Також в 2011 році [PERSON] ОДА повідомила [PERSON], що Головним управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації розглянуте звернення жительки смт. Торчин [PERSON] (реєстраційно-контрольна картка Ф-2687 від 31.10.2011) про виконання умов угоди між родиною [PERSON] та обласною державною адміністрацією щодо придбання однокімнатної квартири. З приводу порушеного у зверненні питання повідомляємо, що вирішення його планувалось шляхом внесення головним управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації коштів на придбання однокімнатної квартири в розпочатому у 2006 році будівництвом житловому будинку. Тому, за результатами відкритих торгів, проведених відповідно до Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», у грудні 2006 року між головним управлінням та ЗАТ «Західпромбуд» було укладено договір на дольову участь у будівництві житлового будинку в м. Луцьку по вул. Карпенка-Карого, 7 (поштова адреса - вул. Липинського, 4). Умови зазначеного договору головне управління виконало повністю і профінансувало за рахунок коштів обласного бюджету в повному обсязі вартість будівництва однокімнатної квартири загальною площею 48 кв. метрів. Проаналізувавши вказані повідомлення [PERSON] ОДА, якими повідомлялося [PERSON] про повне фінансування вартості будівництва квартири, яка вказана вище. Із аналізу вказаних повідомлень випливає про набуття лише майнових прав на обєкт незавершеного будівництва, так як весь будинок в тому числі і однокімнатна квартира №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, не введені в експлуатацію. При цьому положеннями ЦК України чітко визначено, що захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок невизначений на загальних підставах. Водночас відповідно до вимог ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість обєкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки обєктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки обєкт будівництва (інвестування) не існує, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом угоди про наміри, це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За заявою заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною. Судом встановлено і це підтверджено стороною відповідача, що частка робіт, яка не виконана по будівництву житлового будинку у м. Луцьку по вулиці Карпенка Карого, 7, (поштова адреса Липинського, 4 ) становить 30%, оскільки готовність становить 50 70%. При цьому зважаючи на вказану готовність, яка надана відповідачем (а.с. 52), а також враховуючи акт приймання-передачі (а.с. 151-155), який взагалі зменшує відсоток готовності з 70% до 44%. Суд приходить до висновку про наявну розбіжність у показниках готовності вказаного будівництва. Так як [PERSON] ОДА, як державний орган надає більш високий відсоток готовності, а тому він і приймається судом до уваги, а частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною. За приписами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на окремі обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього кодексу. Судом встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що [PERSON] ОДА виконала свої грошові зобовязання за договором на дольову участь у будівництві (а.с. 5-7) повністю сплативши вартість обєкта будівництва - однокімнатна квартира №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, установлену цим договором. Тобто [PERSON] ОДА вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва або для набуття права на майнові права саме на цей обєкт з послідуючої передачею [PERSON]. Проте право власності на спірну квартиру, однокімнатна квартира №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, в позивача не виникло. Порядок оформлення права власності на обєкт інвестування після прийняття такого обєкта до експлуатації врегульовано чинним на час виникнення між сторонами правовідносин, Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 року №978-ІV та Законом «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 року №1560-ХІІ. Право власності на вказану квартиру повинно було бути оформлене позивачем безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації про готовність будівництва до експлуатації. При цьому за умовами угоди про наміри позивач мав отримати право власності на нерухоме майно, однак до цього часу не набув навіть майнових прав на квартиру. Позивачем умови угоди про наміри виконано та передано [PERSON] краєзнавчому музею колекцію шевченкіани та особисті речі, документи та нагороди [PERSON]. [PERSON] ОДА в свою чергу вчинила ряд необхідних дій для придбання квартири [PERSON]. Однак після отримання акту прийому-передачі квартири [PERSON] ОДА ухиляється від надання відповідних документів [PERSON] необхідних для реєстрації за нею права власності на однокімнатну квартиру №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ) за позивачем та таке право позивача взагалі - заперечує. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що створене нове майно, а саме збудовано однокімнатну квартиру №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ) для позивача, відповідач отримав її у власність на підставі п. 5.2.1 договору № 509 (а.с. 5-7), що стало об'єктом цивільних правовідносин з моменту між сторонами до завершення будівництва, прийняття в експлуатацію та згодом вчиненню дії по передачі у відповідності до умов укладеної між сторонами угоди про наміри не виконав, порушив таким чином права позивача на спірний об'єкти нерухомості, згідно укладеної угоди, а тому такі права позивач підлягають захисту. Щодо обраного позивачем способу захисту, то суд вважає, що зважаючи на характер правовідносин між сторонами, що виникли із зобов'язальних, однак переросли у такі, за якими відповідач набувши права на спірний об'єкт поза межами умов договору, вчинив дії по передачі такого іншій особі, - такий спосіб є належним та єдиним можливим способом захисту прав позивача, оскільки інші способи захисту не можуть відновити порушених та заперечуваних відповідачем прав позивача. Так, згідно характеру спірних правовідносин між сторонами, що лише виникли із зобов'язальних, позивач повинен був набути право власності на квартиру, тобто при належному виконанні зобов'язання відповідачем, саме позивач набував право власності на спірний об'єкт нерухомості. При цьому заперечення [PERSON] ОДА прав [PERSON] та ухилення від виконання умов угоди, а згодом і вчинення дій по відмові та запереченню прав позивача щодо права власності на однокімнатну квартиру №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ), та виділення вказаної квартири і визнання права за іншою особою унеможливили захист прав позивача у інший спосіб. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] ОДА не взагалі не виконала взяті на себе зобовязання перед родиною [PERSON], відомого громадського та культурно- освітнього діяча в особі громадян [PERSON]М, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі угоди від 11 травня 2006 року про наміри щодо створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]». При цьому заперечення [PERSON] ОДА прав [PERSON] та ухилення від виконання умов угоди, а згодом і вчинення дій по відмові та запереченню прав позивача щодо набуття права власності на однокімнатну квартиру №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ), та виділення вказаної квартири і визнання права за іншою особою унеможливили захист прав позивача у інший спосіб. Так як однокімнатну квартиру №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ) не завершено будівництвом і вона не введена в експлуатацію, а частка робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] власником недобудованої однокімнатної квартири №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ). При цьому судом не приймаються до уваги твердження [PERSON] ОДА, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Так як стверджує сам відповідач, що [PERSON] щороку звертається до [PERSON] ОДА з приводу невиконання умов угоди про передачу спадщини [PERSON] у [PERSON] краєзнавчий музей та надання їй однокімнатної квартири. Оскільки порушення прав та законних інтересів [PERSON] триває починаючи з 2006 року і до теперішнього часу, тобто наявне триваюче порушення прав та законних інтересів позивача. А тому строк позовної давності не може вважатися таким, що сплинув. Окрім того як стверджує сам відповідач, що 10.11.2015 [PERSON] звернулась до голови облдержадміністрації [PERSON] з питанням переказу коштів для придбання їй квартири на рахунок обслуговуючого кооперативу «Липинського-4». Питання придбання житла для гр. [PERSON] знаходиться в роботі управління капітального будівництва облдержадміністрації.Таким чином відповідач сам спростовує свої твердження щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Також судом не приймається до уваги твердження [PERSON] ОДА, що угода про наміри від 11.05.2006 не передбачає будь-якої відповідальності сторін у тому числі й відшкодування шкоди [PERSON], й не містить волевиявлення сторін щодо надання їй сили попереднього договору, не встановлює строків її виконання, лише фіксує бажання сторін вступити в майбутньому в договірні відносини й не гарантує реальну можливість набути права на умовах цієї угоди. Так як дане голослівне твердження відповідача суперечить нормам чинного ЦК України, яким чітко передбачено строки виконання, відповідальність за виконання та неналежне виконання взятих на себе зобовязань. При цьому ці твердження відповідача судом спростовані і наведено відповідні мотиви у викладеному рішенні. Також суд зазначає, що [PERSON] ОДА в особі головного управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, як структурного органу [PERSON] ОДА, в повній мірі сплачено пайові внески на будівництвооднокімнатної квартири №99, загальною площею 48 метрів квадратних на другому поверсі 162 квартирного житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вулиця Карпенка Карого, 7, (Липинського, 4, ). А тому право власності на спірний об'єкт нерухомості виникає у відповідача [PERSON] ОДА на підставі укладеного між сторонами договору №500 на дольову участь у будівництві 162 квартирного житлового у м. Луцьку, вулиця Карпенка Карого, 7, (а.с. 5-7). Також судом не приймається до уваги твердження [PERSON] ОДА, що про передачу квартири чи будь-якого іншого майнового права [PERSON] [PERSON] обласна рада не приймала. Так як відносини виникли безпосередньо у [PERSON] ОДА і родиною [PERSON], відомого громадського та культурно- освітнього діяча в особі громадян [PERSON]М, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі угоди від 11 травня 2006 року про наміри щодо створення меморіальної експозиції виставки «Шевченківська світлиця [PERSON]». При цьому [PERSON] обласна рада не є стороною укладеної угоди і не може нести цивільно-правову відповідальність за бездіяльність [PERSON] ОДА. Так як [PERSON] обласна рада схвалила рішення щодо укладеної угоди і передбачила кошти на придбання квартири. Також не заслуговує на увагу суду твердження [PERSON] ОДА, що [PERSON] обласна державна адміністрація не є власником квартири [ADDRESS] (нині вул. Липинського, буд. 4 у м. Луцьку) та не має будь-яких прав на це майно, а позивач не довела іншого. Так як дане твердження повністю спростовується письмовими матеріалами справи, які були надані сторонами по справі. При цьому стороною відповідача суду не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що саме головне управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] ОДА не є структурним органом [PERSON] ОДА. А взагалі є відокремленим обусобленим органом, який взагалі не належить до органів [PERSON] ОДА, має окремо свою печатку і окремий рахунок у фінансовій установі. Також судом не приймається до уваги твердження [PERSON] ОДА, що квартира будується за кошти обласного бюджету та після будівництва перебуватиме в обласній комунальній власності. Розпоряджається майном обласної комунальної власності згідно з п.20 ч. 1 ст. 43, ч. 4, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» [PERSON] обласна рада. Так як безпосереднім розпорядником коштів є головне управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства [PERSON] ОДА (а.с. 10, 12). Окрім того рішенням Луцької міської ради від 29.04.2013 року № 40/127 дано згоду на прийняття до міської комунальної власності незавершеного будівництва 180 квартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вулиця Липмнського, 4, з наступноюпередачею у власність обслуговуючому кооперативу «Липинського - 4» для завершення будівництва за кошти пайовиків членів кооперативу (а.с. 122-123). Актом приймання-передачі (а.с. 125-126) даний будинок передано у відповідності до вказаного рішення Луцької міської ради. Щодо інших доводів на які вказує [PERSON] ОДА, що викладені в письмових поясненнях, запереченнях та доводах представників відповідача, то суд вказує на те, що вони жодним чином не впливають щодо вірних висновків суду, також не спростовують доводів позивача, які викладені в позовній заяві і письмових матеріалів справи, а тому такі в цілому слід вважати необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 551,20 6890 гривень. Щодо розміру судового збору то суд приходить до висновку, що його розмір становить 1536 гривень, шо становить 1 відсоток ціни позову з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Судом достовірно встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що ціна квартири становить 153\~600 гривень і є твердою ціною (а.с. 5), а тому суд бере за основу вказану суму у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України. Також встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». А тому за таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] ОДА на користь держави судового збору.

Outcome: partial