Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу належить будинок за адресою: [ADDRESS]. Також, в будинку зареєстровані повнолітні діти позивача [PERSON] та [PERSON], які з червня 2014 року фактично не проживають. У звязку з тим, що реєстрація відповідачів порушує її права, як власника, вважає, що відповідачі є такою, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надали, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не зявилася, надала заяву, згідно з якою просить справу розглянути без участі представника третьої особи. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 15.08.2006 [NUMBER], копії витягу з Державного реєстру правочинів №2760698 від 15.08.2006 та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 23.08.2006, позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї від 16.08.2018, виданою квартальним комітетом «Калиновий», за адресою: [ADDRESS],зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], сини позивача - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які з червня 2014 року за зазначеною адресою не проживають. Відповідно до довідки №9 від 16.08.2018, виданою квартальним комітетом «Калиновий», сини позивача - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS],не проживають з червня 2014 року. Родинні відносини позивача з відповідачами підтверджуються копіями свідоцтв про народження відповідачів [NUMBER] від 23.12.1987 та [NUMBER] від 16.10.1985. Позивач в звязку з розлученням та укладенням нового шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копіями свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 12.02.1998 та свідоцтва про одруження [NUMBER] від 03.08.2004. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд встановив, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2018. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд встановив, що відповідач [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою [ADDRESS], з 03.04.2007, а [PERSON] з 26.12.2006, але з червня 2014 року не проживають в будинку, тобто понад один рік. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON]такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивачки щодо стягнення з відповідачки сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: approved