Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.08.2001 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, сторони від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач працює поштарем, має мінімальну заробітну плату, інших прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Сторони припинили шлюбні відносини з 01.01.2014 року, з цього часу відповідач повністю усунувся від виховання дітей та не надає позивачу щомісячно коштів на їх утримання, хоча працює та отримує офіціальну зарплату. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягає. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 31.08.2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 004855, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя (а.с. 2). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER]. видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 3,4). Діти проживають з матір'ю - [PERSON] і знаходяться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що на цей час [PERSON], [PERSON] повністю знаходяться на утриманні позивача та проживають разом з останньою. Позивач працює поштарем, має мінімальну заробітну плату, інших прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дочки та сина. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved