Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Миру буд. 30 с. Горобївка Дворічанського району Харківської області. В даному домоволодіння крім неї та її двох доньок зареєстрований колишній чоловік [PERSON], який фактично більше шести місяців за зазначеною адресою не проживає, а проживає в іншому домоволодінні з новою сімєю, \~відмовляється у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку. Факт реєстрації [PERSON] в домоволодінні складає для позивачки певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальну послуги, отримувати соціальну допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по вул. Миру буд. 30 с. Горобївка Дворічанського району Харківської області, який вона придбала за договором купівлі-продажу від 08 липня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі № 1269 (а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 липня 2005 року власником житлового будинку, розташованого по вул. Миру буд. 30 с. Горобївка Дворічанського району Харківської області є [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Згідно довідки про склад сімї Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 02 лютого 2017 року № 02-30/248, в житловому будинку за адресою: вул. Миру буд. 30 с. Горобївка Дворічанського району Харківської області зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідач по справі зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично з липня 2016 року по теперішній час в належному позивачці житловому будинку не проживає, що підтверджується депутатським актом від 27 січня 2017 року (а.с. 11). Факт реєстрації в домоволодінні [PERSON] складає для позивачки певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, отримувати соціальну допомогу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За таких обставин справи, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалась позивачка, як на підставу своїх вимог, а відповідач не заперечував проти задоволення позову, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved