Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі ордера на вселення в житлове приміщення в гуртожиток №15 від 02.12.1997 р. вона є власницею житлового блоку № 402, розташованого по вул. Українській, № 51-а в м. Ізмаїлі Одеської області. В зазначеному приміщенні зареєстрований її син [PERSON], який з 2007 року в ньому не проживає. Через реєстрацію відповідача вона обмежена у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Позивач у судове засідання не зявилась надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився про час слухання справи сповіщався належним чином, до суду надав заяву, що з позовними вимогами згоден в повному обсязі, у звязку з тим, що постійно мешкає на території Російської Федерації. Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Третя особа Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області,у судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.(а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. За змістом ст.7 даного Закону України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить блок № 402 у гуртожитку, розташованому по вул. Українська, № 51-а в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с.3, 8-9). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], блок № 402, з 11.11.1994 року (а.с.14). Як вбачається із акту, від 17.07.2017 року, складеного КП «Житсервіс», [PERSON] з 2007 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.8). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації, окрім акту комісії у складі представників КП «Житсервіс» від 17 липня 2017 року про не проживання, підтверджується повідомленнями працівників поштового відділення звязку (а.с.8, 24, 25). Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право на користування жилою площею в блоці 402, розташованій в будинку №51-а по вул. Українській в місті Ізмаїлі Одеської області, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України та ст.9 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved