Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] разом із синами [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Домової книги від 14.02.1994 року у даній квартирі зареєстрованими значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, хоча фактично з березня 2014 року не проживає та не зявляється. В утриманні квартири, ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ відповідач участі не приймає. На підставі вищевикладеного, позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в буд.№6 по вул.. Піхотинців у м. Дніпропетровську та примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя» . Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №1 житлового будинку №6 по вул.. Піхотинців у м. Дніпропетровську, що підтверджується ухвалою Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 20 травня 1993 року. /а.с.26/. Доказів реєстрації права власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], суду не надано. Відповідно до Домової книги від 14.02.1994 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: квартира [INFO] з серпня 2014 року, у звязку з виїздом на заробітки. Отже виходячи з вищевикладеного, в межах обґрунтування позову та за наведених норм права вимоги позивача до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку є передчасними. Крім того, визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації\~\~ потягне за собою позбавлення прав власника, а саме права\~\~володіння та користування, що допускається лише на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови відшкодування вартості\~\~належного особі майна\~\~(ст. 41 Конституції України). За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та те що відповідач не проживає у спірному будинку з серпня 2014 року, а позивач звернулася до суду з позовом 02.04.2015 року, суд приходить до висновку про\~\~відсутність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку, встановленому ч. 2\~ст. 405 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed