Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майнових зобов'язань подружжя, де зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. 04.07.2013 року на прохання відповідача, в інтересах сім'ї позивач зареєструвала підприємницьку діяльність, яку фактично використовував відповідач взявши на себе усі питання, що виникали перед органом податкової служби та пенсійним фондом. Отримавши виконавчий лист позивач дізналась про наявність заборгованості (податкового боргу) в розмірі 14 301,93 грн. у зв'язку з чим просить суд поділити спільні борги з відповідачем порівно, стягнувши з відповідача на користь позивача 7 150,96 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.02.1997 року між позивачем та відповідачем було укладено та зареєстровано шлюб. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 20.02.2017 року у справі № 478/37/17 шлюб між сторонами було розірвано. З 04.07.2013 року по 03.08.2016 рік позивач була зареєстрована як фізична особа - підприємець, перебувала на обліку в органах податкової служби, пенсійного фонду, органах статистики. Згідно листа ГУ ДФС у Миколаївській області від 28.09.2017 року № 5354/9/14-29-17-47 та довідки Казанківського відділення Баштанської ОДПІ від 08.06.2017 року № 821/8/17-00 у позивача рахується заборгованість із сплати податків, зборів, платежів на загальну суму 14 301,93 грн., в тому числі, зі сплати: єдиного податку в розмірі 4302,51 грн. та єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне державне соціальне страхування в розмірі 9999,42 грн. Статтею 60 СК України визначен о, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Позивачем не доведено в судовому засіданні та не надано належних доказів того, що реєстрація позивача фізичною особою - підприємцем була здійснена спільно та за згодою між сторонами в інтересах їхньої сім'ї, та відповідно, що зобов'язання (податковий борг), які виникли в результаті є спільним боргом подружжя. Суд не приймає доводи позивача про відсутність у позивача водійського посвідчення (водійських прав), оскільки такий вид економічної діяльності як: «Вантажний автомобільний транспорт» включає, в тому числі й оренду вантажних автомобілів з водієм; вантажні перевезення транспортними засобами з використанням людської або тваринної сили тощо, що вбачається з Наказу Державного комітету статистики України від 23.12.2011 року № 396 «Про затвердження Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності» клас 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт». Таким чином, для провадження даного виду економічної діяльності наявність посвідчення водія у позивача не є обов'язковим. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до норм Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються, зокрема, фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (ст. 15 ПК України). Обов'язок платників податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, та подавати її до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, а також сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи встановлено ст. 16 ПК України. При цьому, ст.ст.17, 19 вказаного Кодексу надано право платникам податків вести справи особисто або за участю представника, повноваження якого підтверджуються належним чином оформленою довіреністю. Виходячи з наведеного, належним та допустимим доказом того, що від імені позивача провадив підприємницьку діяльність відповідач є наявність відповідної довіреності, якою позивач уповноважив відповідача. Доказів на підтвердження повноважень відповідача щодо ведення справ від імені позивача суду також не надано. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що рішення про реєстрацію позивача фізичною особою - підприємцем було прийнято за проханням відповідача, який зобов'язався вести господарську діяльність та сплачувати всі необхідні платежі. Дослідженими в судовому засіданні копіями з облікової справи позивача, встановлено, що [PERSON] особисто провадилася господарська діяльність, отримувались доходи та розраховувались податки та збори, про що свідчать відомості податкової звітності за період 2013 - 2015 роки особисто поданні нею до контролюючого органу. За таких обставин, вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню. В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed