Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій за проханням родини [PERSON] тимчасово зареєстровані [PERSON] , його дружина [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей. У грудні 2017 року [PERSON] виїхав з квартири та знявся з реєстраційного обліку. [PERSON] з дітьми також виїхала з квартири до с. Малинівка у будинок своїх батьків, але знятися з реєстраційного обліку відмовилася. На даний час позивач має намір продати квартиру, але не може реалізувати своє право власника на розпорядження майном, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували та надали рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28.05.2019 про недоцільність зняття з реєстрації малолітніх дітей. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданого договору купівлі-продажу від 06.07.2013, [PERSON] придбала квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Право власності на квартиру [PERSON] 06.07.2013 зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підтвердження чого наданий Витяг з реєстру№ 5796544 від 06.07.2013 (а.с. 9, 10). У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується інформацією відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради № 0310-44/96 від 10.04.2018 (а.с. 11). Згідно наданої довідки № 16 від 15.01.2019, виданої старшим будинку [ADDRESS] , за підписами сусідів позивача, станом на 14.01.2019 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживають (а.с. 14). Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні позивач повідомила, що відповідач переїхала разом з дітьми у будинок своїх батьків де проживає зараз, а тому має змогу зареєструвати дітей у будинку батьків. Начальник Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Коротич І. В. надала суду рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради № 161 від 14.06.2019 «Про недоцільність виселення та зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] » та рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області «№ 6/5 від 28.05.2019 «Про недоцільність зняття з реєстрації місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] », в яких зазначено, що діти разом з матір`ю та батьком, шлюб між якими на даний час розірвано, проживали у квартирі [PERSON] , яка є матір`ю колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] ; власного житла [PERSON] не має, винаймає квартиру, батько дітей повністю усунувся від виховання та утримання дітей. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім`ю як спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Разом з тим судом встановлено, що відповідач та її неповнолітні діти у квартирі позивача не проживають понад 6 місяців, житловою площею квартири не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved