Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на частину житлового будинку та земельної ділянки. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 26.10.2013 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] .. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . За період перебування у шлюбі придбали у власність, за спільні кошти, на підставі договорів купівлі - продажу від 05.02.2016 року земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані на даній земельній ділянці. Дана земельна ділянка та житловий будинок зареєстровані за відповідачем. Посилаючись на те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку; 1/2 земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю, а оскільки шлюбний договір сторони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували вважає, що зазначене у позові нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках. Добровільно вирішити це питання з відповідачем позивач не може, що і спонукало її звернутись до суду. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 травня 2020 року накладено арешт наземельну ділянку та житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , та заборонено вчиняти певні дії, а саме відчужувати дане майно. Ухвалою Володимирецького районного суду від 29 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 28 липня 2020 року на підставі ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відзив не подано, клопотань не заявлено. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представник позивачки - адвокат Печончик О.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач в судове засіданян не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.10.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Хиноцькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 8. Від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дочку [PERSON] , [INFO] . (свідоцтво про народження дитини, серії [NUMBER] ) Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №147, договором купівлі -продажу житлового будинку з надвірними будівлями, зареєстрованого в реєстрі за № 146, [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0724 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) та житловий будинок , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №52722019, №52722324 від 05.02.2016 року, [PERSON] на підставі договорів купівлі- продажу, зареєстрованих в реєстрі за №146 та №147, виданих 05.02.2016 року державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної контори Рівненської області є власником житлового будинку, загальною площею 48.1.кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. та земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - 5620855100:02:023:0014, загальною площею 0,0724 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.06.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. А як зазначено в ч.1 ст.62 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 гривня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. При цьому стороною відповідача позовні вимоги визнано, про що останній надав суду відповідну заяву. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо визначення інших часток у спільному майні подружжя в разі його розділу немає, а шлюбний договір не укладався. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно придбане під час шлюбу, отже, є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу у рівних частинах. Будь-яких обставин, які б свідчили про належність усього майна чи його частини на праві особистої приватної власності одному з подружжя під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про виділ (поділ) майна, що є спільною сумісною власністю сторін по справі та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку такого майна (житлового будинку та земельних ділянок). Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved