Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 2009 року проживає у вказаному житловому будинку, веде господарство, підтримує будинок в належному технічному та санітарному стані, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. На даний час вказаний будинок не має власника. Згідно з розпискою [PERSON] в 2014 році за вказаний будинок отримав кошти в розмірі 17000 гривень та зобов`язався переоформити документи на [PERSON] , але до цього часу не зробив цього та помер [INFO] . Позивач вільно, добросовісно та безперервно володіє будинком більше десяти років та в зв`язку з тим, що іншим чином не можливо вирішити питання оформлення документів на право власності на нього,змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої підтримала вимоги позову та просить розглядати справу без її участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити Відповідач Дмитрівська сільська рада в судове засідання не з`явився, раніше представник надав заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої не заперечила проти задоволення позовних вимог, просить проводити розгляд справи без її участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки не повідомила, заперечень не надала. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до довідок Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 19.02.2020 №432, 24.06.2020 №812 [PERSON] проживає без реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] з 3 листопада 2009 року по теперішній час. За вказаною адресою за [PERSON] обліковується земельна ділянка загальною площею 0,30 га. Згідно з наданим договором №080712070 із ПАТ «Кіровоградобленерго», [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою будинок [ADDRESS] . Знам`янським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на будинок на замовлення [PERSON] . Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 04.11.2020 №1754 відомості про те кому саме виділялася під забудову земельна ділянка по [ADDRESS] в сільській раді відсутня оскільки згідно погосподарського обліку рік побудови житлового будинку за даною адресою значиться 1958 рік. На той час земельні ділянки виділялися колективними господарствами (колгоспами). Згідно з довідкою від 03.11.2020 № 1862 номер будинку по [ADDRESS] присвоєно на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 18 квітня 1988 року № 37 та рішення виконавчого комітету Знам`янської районної ради від 18 травня 1988 року № 170. Відповідно до наданих витягів із погосподарських книг домогосподарство за адресою [ADDRESS] обліковувалося за [PERSON] , в якому з 2003 року проживала без реєстрації [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії спадкової справи заведеною Знам`янською районною державною нотаріальною конторою 09.10.2015, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася його донька [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наданої інформації Знам`янським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» та наданими інвентаризаційними справами, за адресою [ADDRESS] зареєстровані два різні будинки. Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 09 грудня 2020 року, житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та відповідно до по господарського обліку сільської ради обліковується за [PERSON] , присвоєна адреса [ADDRESS] . Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем [PERSON] достовірно доведено факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується будинком протягом більше десяти років. При цьому, житловий будинок не має власника, розписка написана на ім`я [PERSON] про отримання останнім грошових коштів за продаж будинку [ADDRESS] немає правового значення так як останній не був власником вказаного будинку і невідомо на якій правовій підставі користувався ним, земельна ділянка під будинок виділялася колгоспом але невідомо кому, особа, за якою обліковувася будинок не зареєструвала право власності на будинок. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, судом не встановлено, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved