Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10 березня 2005 року між ними був зареєстрований шлюб, проте фактично шлюбні відносини припинені, проживають у одному будинку як чужіодин-одному люди, ніяких подружніх стосунків між ними вже немає. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають з ними. Вважає, що примирення між ними неможливе та суперечить їхнім інтересам, оскільки між ними відсутні взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного та наявні різні погляди на життя та обов`язки. Спору про поділ спільного майна не має. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вказала, що близько 16 років не живуть як подружжята примирення між ними неможливе. Просить шлюб із відповідачем розірвати, оскільки шлюб існує лише формально. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 10 березня 2005 року Червонопрапорною сільською радою Генічеського району Херсонської області шлюбі, про що складено актовий запис № 1. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. З пояснень сторін вбачається, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 1 ст. 24 СК України, встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Виходячи із положень ст. 112 СК України, за обставин, які склалися на даний час між сторонами, враховуючи дійсні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично зруйнована, її збереження за таких обставин є неможливим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України, встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved