Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2006 року у справі №2п-4703/06 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а також стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 2006 року. З моменту ухвалення даного рішення суду [PERSON] аліменти не сплачує, тобто від виконання рішення суду злісно ухиляється, декілька разів змінював місце свого проживання, у звязку з чим справа передавалася від одного відділу виконавчої служби до іншого, що також перешкоджає належному стягненню аліментів. У відповідності до подання МВ ДВС Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ від 25.09.2013 року №17-827/13 заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.09.2013 року складає 52159,58грн. З цього часу відповідач заборгованість не погасив. [PERSON] не має офіційного працевлаштування, однак, за інформацією, якою позивачка володіє не офіційно, відповідач має хоч і нерегулярний, але високооплачуваний дохід. У звязку з цим, просить суд винести рішення, яким збільшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], визначений рішенням Ужгородського місьрайонного суду від 20.12.2006 року у справі №2п-4703/06, встановивши його у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн щомісячно, починаючи з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття, з врахуванням індексації. Позивачка [PERSON] в останнє судове засідання не зявилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, та просить розглянути таку за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріли справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. За час даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії 1 ФМ №163218 від 29.089.2003 року). Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2006 року у справі №2п-4703/06 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а також стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 2006 року. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 2011.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки, позивачка не обґрунтувала належними чином та не надала суду жодного доказу в підтвердження, яким чином матеріальний стан [PERSON] покращився, суд не вбачається підстав для задоволення даного позову. Враховуючи вище викладене, слід відмовити [PERSON] в задоволення її позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed