Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, мотивуючи тим, що вона з 08.11.2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 15.11.2013 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу надання згоди для виїзду дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, однак колишній чоловік не бажає надавати таку згоду. Крім того зазначила, що у зв'язку із ситуацією, яка склалась на теперішній час у Донецькій та Луганській областях, їй також потрібен дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини до тимчасово окупованої території. Просить надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] до таких країн: Російської Федерації, Республіки Абхазія, Грузія та до тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, у тому числі в'їзд (виїзд) і перебування на неконтрольованій території Автономної Республіки Крим до досягнення дитиною 18 років. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. До початку розгляду справи до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 08.11.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 9,10) . Рішенням Торезького міського суду Донецької області №247/4275/13-ц від 15.11.2013 року шлюбу між стронами розірвано. Як зазначає позивачка у позовній заяві, на теперішній час у неї виникла необхідність виїхати разом із сином за межі України до Російської Федерації, Республіки Абхазія, Грузія з метою відпочинку та оздоровлення сина у її супроводі без згоди батька, а також до тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Так, згідно з п. 22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строки та мету виїзду. Позивачка в своїй заяві просить надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини за межі України до Російської Федерації, Республіки Абхазія, Грузії, а також до тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим до досягнення дитиною 18 років. При цьому позивачкою не конкретизовано країна, час, з якого дитина буде виїжджати до певної країни, мету, період та місце перебування дитини у цій країні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання дозволу на майбутнє на багаторазовий виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретної держави, часу, періоду та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed