Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, яка продовжує навчання, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень, починаючи стягнення з березня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з її навчанням в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з квітня 2020 року, і до досягнення дитиною 23-х років. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач з 08.09.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.05.2011 року шлюб було розірвано, однак розірвання шлюбу в органах ЗАГС не зареєстровано, оскільки колишнє подружжя примирилося і продовжило проживати однією сім`єю. За час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу у позивача та відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] . Наразі старша донька є студенткою Донецького Національного університету ім. Василя Стуса, молодша донька відвідує дитячий садок. Впродовж останніх двох років відповідач не надає позивачу будь-яких коштів на утримання дітей, хоча є здоровою та працездатною людиною, зареєстрований ФОП , має постійний дохід, який витрачає на себе, володіє транспортним засобом, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей по 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно. Позивач працює в дитячому садочку на посаді діловода, отримує невелику заробітну плату, самостійно забезпечити дітям належний рівень життя вона не в змозі, потребує допомоги батька своїх дітей на їх утримання, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 15.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позов до суду не надав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила, що витрати на дітей складають витрати на одяг, взуття, харчування, оздоровлення. Додатково пояснила, що обов`язковою витратою на меншу дитину є плата за відвідування дитячого садочка в розмірі 500 гривень на місяць. Восени дитина йде до першого класу, збори до школи складуть значну суму (шкільний одяг, взуття, шкільне приладдя), крім того щомісячна вартість навчання в інтелект - класі становитиме 250 гривень. Старша донька навчається у ВУЗі, на що постійно потрібні кошти. Крім того, вона відвідує танцювальний гурток, який коштує 450 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 1 500 гривень на місць на кожну дитину. Свою позицію пояснив тим, що наразі в країні важка економічна ситуація, підприємницьку діяльність він зупинив на початку 2020 року, його щомісячний заробіток складає 5 тисяч гривень. Додатково повідомив, що при кращій матеріальній ситуації буде допомагати дітям в більшому розмірі. Суд, заслухавши в судовому засіданні позивача та відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 08.09.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі який розірвано Замостянським районним судом м. Вінниці 30.05.2011 року (а.с.8). [INFO] у позивача та відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] - донька [PERSON] (а.с.10-11). Донька [PERSON] відвідує дитячий садок (зі слів позивача, про що відповідач не заперечив), донька [PERSON] з 01.09.2019 року є студенткою денної форми навчання Донецького Національного університету ім. Василя Стуса, на день подання позову до суду досягла повноліття (а.с.12). Діти проживають з батьками та перебувають на утриманні матері, батько матеріально дітей у необхідному обсязі не підтримує. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами міжнародного права та Сімейного кодексу України, зокрема в частині захисту прав дитини та обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальнестановище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні суд намагався встановити наведені в ст. 182 СК України обставини, разом з тим позивачем не представлено суду доказів як матеріального стану позивача, так і підтвердження реального майнового стану відповідача. Позивачем не доведено наявності на праві власності у відповідача транспортного засобу, що могло б бути прийнято судом до уваги як доказ реального майнового стану відповідача та присудження розміру аліментів в розмірі, про який просить позивач. Позивачем не надано доказів реального доходу відповідача, обставина ж отримання відповідачем постійного доходу від підприємницької діяльності останнім заперечується. Відповідачем суду повідомлено про припинення підприємницької діяльності ще на початку 2020 року, доказів зазначеного суду теж не надано. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Молодшій доньці сторін [PERSON] виповнилося повних 5 років. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання меншої доньки, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з батьками, однак знаходиться на повному утриманні матері, що потребує значних коштів. Суд зважаючи на розмір заявлених вимог, матеріальне становище позивача та відповідача, вважає можливим, враховуючи рівень доведеності позовних вимог, встановити аліменти в розмірі 1 500 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд не приймає до уваги позицію позивача, що розмір аліментів має становити 2 000 гривень щомісячно, оскільки нею не доведено перед судом того, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в такому розмірі з огляду на вищевикладене. При прийнятті вказаного рішення суд також враховує, що позивач не надала суду докази того, що вона несе витрати з утримання дитини в розмірі, про який повідомила в судовому засіданні. Аналогічно в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи відповідача з приводу того, що він припинив підприємницьку діяльність, не має постійного місця роботи, стабільного доходу, оскільки такі доводи відповідачем перед судом не підтверджені жодними доказами. На підставі викладеного та враховуючи встановлений законом обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також те, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, а дитина потребує такої допомоги, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Донька сторін [PERSON] досягла повноліття, має повних 18 років, продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з батьками, однак перебуває на утриманні лише матері, а тому суд дійшов висновку, що вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати доньці таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи та оцінює надані докази в їх сукупності, а також бере до уваги Правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі №208/3075/16, та дійшов висновку, що можливо стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в Донецькому Національному університеті ім. Василя Стуса. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні повнолітньої дитини, витрати пов`язані з навчанням (проїзд до навчального закладу, харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям) та обставини, що встановленні судом та мають значення в їх сукупності, а також те, що з відповідача стягуються аліменти на неповнолітню дитину, а тому суд вважає справедливим встановлення аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1 800,00 грн. щомісячно, до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-х років. При визначені розміру аліментів, як на неповнолітню, так і на повнолітню дитину, судом враховані всі повідомлені сторонами обставини та надані докази, передбачені ст.182 СК України. Суд, ухвалюючи рішення в цій справі, вважає за доцільне роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну розміру аліментів у випадках, передбачених ст. 192 СК України. З приводу вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з березня 2020 року, і аліментів на утримання повнолітньої дитини з квітня 2020 року, суд зазначає, що згідно диспозиції ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позову. В даній справі аліменти на кожного з дітей підлягають стягненню саме з 07.04.2020 року, оскільки саме 07.04.2020 року позивач внесла на розгляд суду позовну заяву. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 1 681,60 грн. судового збору.

Outcome: partial