Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб укладений між ними 25 листопада 2009 року у відділі РАЦС Котелевського РУЮ у Полтавській області, обґрунтовуючи позов тим, що подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, не надання матеріальної підтримки, часті сварки та прояви неповаги, що призвело до припинення шлюбних відносин. В звязку з цим в подальшому не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем. У попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить шлюб розірвати, зазначивши що строк для примирення не потрібен. Також просить винести рішення у попередньому судовому засіданні, про що надала письмову заяву (а.с. 24). У попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу, зазначивши що строк для примирення не потрібен. Також просить винести рішення у попередньому судовому засіданні, про що надав письмову заяву (а.с. 23). Ч. 4 ст. 130 ЦПК України передбачає ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1-24), заслухавши пояснення сторін, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 листопада 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області, актовий запис № 92, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 066114, виданим 25.11.2009 року (а.с. 3). Від цього шлюбу, сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії I-КЕ № 070408 від 12.10.2001 року, та зроблено відповідний актовий запис № 91 в книзі реєстрації народжень (а.с.4). Судом в ході судового засідання встановлено, що спору про спільне сумісне майно подружжя та місця проживання неповнолітньої дитини на момент розгляду вище зазначеної цивільної справи у сторін не має. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, у них виникають постійні непорозуміння, на примирення категорично не згодні, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] та їх неповнолітній дитині. Задовольняючи позовні вимоги позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягти судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved