Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 01.06.2018 року, мотивуючи тим, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку аліменти на її утримання не надає, хоча працює та має можливість надавати таку допомогу. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1050 грн. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю від нього не надходило, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Відповідно до письмових заперечень від 26.07.2016 року та доповнень до заперечень від 06.12.2016 року відповідач проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що можливості надавати допомогу на утримання дружини не має, за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2016 року сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку, на даний час знаходиться у довготривалому відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції, внаслідок чого несе додаткові витрати на оренду житла у розмірі 3500 грн., та на його утриманні знаходиться непрацездатна мати. Крім того, зазначив, що позивач отримує допомогу від держави у розмірі 860 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік, повинні матеріально забезпечувати один одного. Згідно ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.2, ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №435702 від 17.06.2015 р. Згідно довідки управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради Одеської області №926 від 15.02.2016 р. дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси від 12.01.2016 року № 44 позивач отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. З довідки Управління Служби безпеки України в Одеській області від 28.11.2016 року № 254 вбачається, що відповідач дійсно проходив службу в Управлінні СБУ в Одеській області по 31.08.2016 року на посаді співробітник, грошове забезпечення за серпень 2016 року склала 9094,20 грн. Як вбачається з довідки Управління Служби безпеки України в Донецькій області від 03.11.2016 року, [PERSON] з 09.09.2016 року працює в Управлінні служби безпеки України в Донецькій області на посаді співробітник, його середній заробіток за вересень-жовтень 2016 року становить 8859,80 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме по 01.06.2033 року (справа №500/704/16-ц). Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум на працездатну особу з 1 грудня 2016 року становить 1600 грн. Ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на працездатну особу, розміру грошового забезпечення відповідача, враховуючи той факт, що за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2016 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку, а позивач потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню матеріальна допомога на утримання дружини в розмірі 1/8 частини усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 01.06.2018 року. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходиться мати, яка є пенсіонером, оскільки таких доказів суду не надано. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом справи, суд виходить з положень п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84,88 ЦПК України, відповідно до яких до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно розрахунку позивача сума витрат на правову допомогу становить 1059,44 грн. Згідно квитанцій від 15.02.2016 року № 6509/9 та 06.12.2016 року № 6511/9 позивачем сплачено за надання правової допомоги 1050 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму витрат на правову допомогу в розмірі 525 грн., а також судовий збір в дохід держави в сумі 275,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial