Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що між ними 31.10.1998 року укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис №57. Від вказаного шлюбу вони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Підставами для розірвання шлюбу послугували ті обставини, що протягом сумісного життя все частіше між ними виникали непорозуміння, що спричиняло повсякденні сварки, навіть через незначні дрібниці, що створювало психологічно нездорову атмосферу в сім`ї, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Починаючи з вересня 2019 року вона та відповідач припинили шлюбні стосунки і перестали спільно проживати та вести сумісне господарство. Вважає, що шлюб з відповідачем на теперішній час носить формальний характер, оскільки фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Позивач подала суду письмову заяву у якій просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що позов підтримує повністю. Відповідач у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності у судовому засіданні сторін, які відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України подали клопотання про розгляд справи за своєї відсутності у судовому засіданні, без фіксування судового засідання технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Сторони 31.10.1998 року уклали між собою шлюб, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів громадянського стану Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис №57. Фактичні взаємини подружжя на теперішній час не дають підстав зберегти сім`ю. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як стверджує позивач шлюб з відповідачем фактично припинено, носить лише формальний характер, примирення неможливе, а спроби зберегти сім`ю недоцільні. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить як їхнім, так і інтересам неповнолітніх дітей, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі складовою самого суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, що становить 420,40 гривень. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача 420,40 гривень сплаченого при подачі позову судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved