Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом (а.с. 128 -132), в якому просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження Відділу обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому № 012058 від 18 травня 1998 року в частині передачі [PERSON] у спільну (сумісну або часткову) власність квартири [ADDRESS] ; виключити із свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1998 року, виданого на підставі розпорядження № [NUMBER] від 18 травня 1998 року, [PERSON] , що померла [INFO] , та скасувати його в частині передачі [PERSON] у спільну (сумісну або часткову) власність квартири [ADDRESS] ; визнати за нею, [PERSON] , право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] . На обґрунтування первісного позовну [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно, у тому числі на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. Вона протягом шестимісячного строку звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка. Проте, нотаріус своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житло, видане 18 травня 1998 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не відповідає вимогам законодавства у зв`язку з тим, що видане у тому числі на ім`я померлої особи [PERSON] , правоздатність якої припинилася з її смертю [INFO] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1998 року, виданого відділом обліку та розподілу жилої площі міськвиконкому на підставі розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року, вказана вище квартира належить на праві приватної спільної (сумісної або, часткової) власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В той же час [PERSON] померла [INFO] . Отже, на момент видачі розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру до складу родини [PERSON] входила лише його дочка [PERSON] , яка була вказана у ордері на жиле приміщення № 1160 від 03 грудня 1992 року, який був виданий виконкомом Заводської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому № 325 від 13 листопада 1992 року. У відповіді на запит нотаріуса Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно зазначив, що спірна квартира була передана у спільну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто особам, які на той час, згідно з довідкою, складали сім`ю наймача квартири. У постанові нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій від 20 березня 2019 року зазначено, що в архівних приватизаційних документах наявна довідка про склад сім`ї наймача квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно якої членами сім`ї наймача квартири [PERSON] є його дочка [PERSON] та його мати [PERSON] . Отже, [PERSON] надав повний пакет документів для приватизації жилого приміщення, в якому були зареєстровані та мешкали члени його сім`ї, і на підставі цих документів було видано розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року, в якому серед співвласників квартири була зазначена померла [INFO] [PERSON] , що суперечить нормам цивільного законодавства України. Оскільки на момент приватизації до складу членів сім`ї наймача [PERSON] входила тільки його дочка [PERSON] то розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року в частині передачі [PERSON] у спільну (сумісну або часткову) власність квартири є незаконним, а тому із розпорядження та із свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1998 року необхідно виключити відомості про [PERSON] , як про співвласника квартири, залишивши співвласниками квартири [PERSON] та [PERSON] , скасувавши свідоцтво про право власності на житло в частині передачі [PERSON] у спільну власність квартири [ADDRESS] . 21 вересня 2002 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За життя [PERSON] будь-які договори між ним та його дочкою, як співвласником квартири, не укладалися, оскільки вони вважали, що вони є власниками квартири у рівних частках. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , то в момент приватизації [PERSON] фактично була передана у власність 1/2 частка квартири, власником якої він залишався до дня своєї смерті. Таким чином, до складу спадщини [PERSON] входить одна друга частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Оскільки ним за життя не було складено заповіту, його дочка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого батька, а інших спадкоємців першої черги, крім неї, позивачки, та дочки [PERSON] немає, вважає, що вона, [PERSON] , є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті свого чоловіка [PERSON] і має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою (а.с. 159-162), в якій просить визнати за нею право приватної власності на одну/другу частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. На обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно, у тому числі на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. ЇЇ мати [PERSON] протягом шестимісячного строку звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка, а вона, [PERSON] , відмовилася від прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги після померлого батька немає. Але 20 березня 2019 року нотаріус своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житло, видане 18 травня 1998 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не відповідає вимогам законодавства у зв`язку з тим, що видане у тому числі на ім`я померлої особи [PERSON] , правоздатність якої припинилася з її смертю [INFO] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1998 року, виданого відділом обліку та розподілу жилої площі міськвиконкому на підставі розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року, вказана вище квартира належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В той же час [PERSON] померла [INFO] . Отже, на момент видачі розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру до складу родини [PERSON] входила лише вона, його дочка [PERSON] , яка була вказана у ордері на жиле приміщення № 1160 від 03 грудня 1992 року, що був виданий виконкомом Заводської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому № 325 від 13 листопада 1992 року. У відповіді на запит нотаріуса Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно зазначив, що спірна квартира була передана у спільну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто особам, які на той час, згідно з довідкою, складали сім`ю наймача квартири. У постанові нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій від 20 березня 2019 року зазначено, що в архівних приватизаційних документах наявна довідка про склад сім`ї наймача квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно якої членами сім`ї наймача квартири [PERSON] є вона, [PERSON] та мати батька [PERSON] . Отже, батько надав повний пакет документів для приватизації жилого приміщення, в якому були зареєстровані та мешкали члени його сім`ї, і на підставі цих документів було видано розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року, в якому серед співвласників квартири була зазначена померла [INFO] бабуся [PERSON] , що суперечить нормам цивільного законодавства України. Оскільки на момент приватизації до складу членів сім`ї наймача [PERSON] входила тільки вона, його дочка [PERSON] , то розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року в частині передачі [PERSON] у спільну (сумісну або часткову) власність квартири є незаконним, а тому із розпорядження та із свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1998 року необхідно виключити відомості про [PERSON] , як про співвласника квартири, залишивши співвласниками квартири її батька [PERSON] та її, [PERSON] , скасувавши свідоцтво про право власності на житло в частині передачі [PERSON] у спільну власність квартири [ADDRESS] . Вона та батько не укладали будь-які договори щодо визначення частко у праві спільн6ої власності на квартиру, оскільки вони вважали, що вони є власниками квартири у рівних частках. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , то в момент приватизації їй та батьку [PERSON] , кожному, фактично була передана у власність 1/2 частка квартири, а тому вважає, що вона є власником 1/2 частки квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1998 року. Ухвалою судді від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. На стадії підготовчого провадження позивачкою [PERSON] подану позовну заяву із зміненим предметом позову. Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року прийнято заяву позивачки [PERSON] про зміну предмету позову, залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] . Судом, за клопотанням представника позивачки за первісним позовом, на стадії підготовчого провадження витребувано від приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 72-124), та від Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради належним чином посвідчені копії документів, що подавалися для приватизації: розпорядження № 012058 від 18 травня 1998 року, заяви мешканців житла на приватизацію квартири [ADDRESS] , довідки про склад сім`ї (а.с. 143-145). 27 січня 2020 року на стадії підготовчого провадження [PERSON] подано зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року зустрічна позовна зава [PERSON] прийнята до розгляду та вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 12 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивачка за первісним позовом [PERSON] , яка є відповідачкою за зустрічним позовом, та її представник [PERSON]. в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Відповідачка за первісним позовом, яка є позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у зустрічній позовній заяві просила розглянути цивільну справу без її особистої участі, свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів за первісним та зустрічним позовами Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради - Жежель С.С. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заперечує проти первісного та зустрічного позовів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. в судове засідання не з`явилася, направила суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує у повному обсязі. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності сторін та їх представників, третьої особи на підставі наявних у справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 03 грудня 1992 року виконкомом Заводської районної ради народних депутатів [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення № 1160 на право зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] на склад сім`ї із трьох осіб: дочки [PERSON] та матері [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Приморською селищною радою м. Феодосії Республіки Крим 28 травня 1993 року (а.с. 13), [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті вона була зареєстрована у квартирі по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/6077 від 06 березня 2019 року, де зазначено, що [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі з 25 грудня 1992 року по день смерті [INFO] , знята з реєстрації 11 червня 1993 року (а.с. 14). Як вбачається із наданих Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради документів, що були додані до заяви про приватизацію ( а.с. 143-145), у 1998 році [PERSON] звернувся до керівника органу приватизації із заявою про передачу у приватну власність квартири по [ADDRESS] , яку він займає із членами своєї сім`ї на умовах найму, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 144). У цій заяві [PERSON] вказав, що просить передати квартиру у спільну часткову власність у співвідношенні [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, у своїй заяві про приватизацію квартири [PERSON] не вказував свою померлу матір [PERSON] , як члена своєї сім`ї. Не зважаючи на те, що член сім`ї [PERSON] - його мати [PERSON] померла [INFO] та 11 червня 1993 року була знята з реєстрації по цій квартирі, а [PERSON] не вказував її як члена своєї сім`ї, ЖЕП «Жовтень» видало довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири багатоквартирного будинку та займані ними приміщення по [ADDRESS] , які мають право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», де було зазначено, що до складу сім`ї наймача житлового приміщення [PERSON] входять члени його сім`ї: дочка [PERSON] , та мати [PERSON] (а.с. 143). На підставі вказаної довідки ЖЕП «Жовтень» органом приватизації - відділом обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради 18 травня 1998 року було видано розпорядження № 012058 про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у спільну власність наймачу [PERSON] та членам його сім`ї без значення кількості та прізвищ членів сім`ї (а.с. 145). На підставі вказаного розпорядження відділом обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради 18 травня 1998 року було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира по [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Видане свідоцтво було також зареєстровано в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, на підтвердження передачі квартири у приватну спільну власність. Проте, у технічному паспорті, що був виготовлений Малим підприємством «Приват Гарант» у 1998 року, власниками квартири по [ADDRESS] , загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., вказані лише [PERSON] та його дочка [PERSON] (а.с. 11-12). Таким чином, судом встановлено, що при передачі квартири у власність [PERSON] та членам його сім`ї, внаслідок допущеної ЖЕП «Жовтень» помилки і включення до членів його сім`ї померлої матері [PERSON] , розпорядженням органу приватизації від 18 травня 1998 року та виданим на його підставі свідоцтвом про право власності на житло до співвласників спірної квартири була включена померла [INFO] [PERSON] , цивільна правоздатність якої, тобто здатність мати цивільні права та обов`язки, у тому числі набувати право власності, згідно ст.9 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення правовідносин, припинилася у момент її смерті. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції Закону № 642/97-ВР від 18 листопада 1997 року, що була чинною на 18 травня 1998 року) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».) Пунктом 4.1 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, що були затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, які були чинними станом на 18 травня 1998 року, було передбачено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводилось з видачею свідоцтва про право власності, а державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до ЗУ від 19 червня 1992 року № 2482-ІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». Станом на травень 1998 року порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню, було визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № [NUMBER] від 15 вересня 1992 року. Пунктом 18 цього Положення було визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартири, звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно вимог п. 20 Положення передачі квартир (будинків) у власність громадян при оформлення заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення(додатки 4, 5). Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України» (в редакції Закону № 642/97-ВР від 18 листопада 1997 року) було визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в дані квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Враховуючи вищевикладене та те, що на момент передачі квартири у спільну приватну власність, у вказаній квартирі були зареєстровані лише [PERSON] та [PERSON] , то саме тільки вони, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», набули право спільної власності на квартиру по [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що із розпорядження відділу обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому № 012058 від 18 травня 1998 року повинні бути виключені відомості про передачу [PERSON] у спільну (сумісну або часткову) власність квартири [ADDRESS] . Також вона повинна бути виключена із свідоцтва про право власності на житло, що було видано на підставі вказаного розпорядження, і це свідоцтво необхідно скасувати в частині передачі [PERSON] у спільну (сумісну або часткову) власність квартири [ADDRESS] . Як було зазначено вище, квартира по [ADDRESS] була передана у спільну власність наймачу квартири [PERSON] та члену його сім`ї [PERSON] , але у свідоцтві про право власності на житло не було вказано, в яку саме власність (спільну сумісну або спільну часткову) передається вказана квартира, а будь яким договором правовий режим власності між співвласниками не визначався. Частина 4 ст. 355 ЦК України (2003 року) встановлює презумпцію дії правового режиму права спільної часткової власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Така презумпція застосовується в тих випадках, коли в договорі конкретно не визначено правовий режим спільності. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З урахуванням вимог ст. 355, 357 ЦК України, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України (2003 року) щодо застосування до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України (2003 року) та продовжують існувати після набрання ним чинності, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] , кожному, була передана у власність одна друга частка спірної квартири. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04 серпня 2018 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 560 (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді всього належного йому майна, у тому числі у вигляді 1/2 частки квартири по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Факт їх родинних відносин із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] , (а.с. 16, 79), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 135 оберт), та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 135). Згідно наданої суду належним чином посвідченої копії спадкової справи № 49/2018 після померлого [PERSON] (а.с. 74-124), спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , яка протягом встановленого законом шестимісячного строку звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А. 06 березня 2019 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на належне [PERSON] нерухоме майно та грошові внески (а.с. 110, 116). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлому [PERSON] частку квартири за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом Прожуган М.А. було відмовлено через те, що поданий правовстановлюючий документ на вказану квартиру - свідоцтво про право власності на житло, видане 18 травня 1998 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, на підставі розпорядження органу приватизації № 012058 від 18 травня 1998 року, не відповідає вимогам законодавства, бо до співвласників вказаної квартири включена [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто за 5 років до видачі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 124 - постанова нотаріуса від 20 березня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії). Як було встановлено судом, відомості про [PERSON] , як про співвласника спірної квартири, до свідоцтва про право власності на житло були внесені помилково, а квартира фактично була передана у приватну власність [PERSON] та його дочці [PERSON] , і кожний з них в порядку приватизації квартири набув право власності на одну другу її частку. Таким чином, суд вважає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить одна друга частка квартири по [ADDRESS] . Власником іншої однієї другої частки квартири є дочка померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Враховуючи, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , а його дочка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася, зазначивши у позовній заяві, що вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька, суд вважає, що за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, необхідно визнати право власності на одну другу частку квартири по [ADDRESS] , яка належала її померлому чоловіку [PERSON] , задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі. Суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] також підлягає задоволенню і за нею необхідно визнати право власності на іншу одну другу частку вказаної квартири, оскільки судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на це нерухоме майно з законних підстав згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно ч.1 ст. 141 Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволені в повному обсязі, то сплачений судовий збір [PERSON] підлягає стягненню на її користь з [PERSON] , а судовий збір сплачений [PERSON] підлягає стягненню на користь з [PERSON] . На підставі ч. 12 ст. 256 ЦПК України, проводячи зустрічне зарахування сплачених [PERSON] та [PERSON] сум судового збору, які є рівними, суд не стягує з кожної з них на користь іншої сплачений судовий збір.

Outcome: approved