Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи, такою що втратила право на житлову площу , вказуючи на те, що вона є власниками будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 24.03.1981 року. У вказаному будинку з 13.07.2004 року зареєстрована [PERSON], яка являється дружиною її сина, але з 2011 року шлюбні відносини між ними припинені і вона фактично проживає в будинку [ADDRESS]. Просить суд, визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явилася з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової кореспонденції. Згідно із ч.1 ст. 224 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно договору купівлі-продажу власником будинку [ADDRESS] являються [PERSON] (а.с.11). Відповідно до даних паспорта [PERSON] та довідки Дмитрівської селищної ради [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] ( а.с.10,24), але фактично проживає по [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є дружиною сина позивача [PERSON] Як зазначила сама відповідач [PERSON] в своїй позовній заяві про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вона з 2001 року не проживає із своїм чоловіком [PERSON], тобто в будинку, який належить позивачу по справі, а проживає у помешканні своїх батьків (а.с.12-13). тобто, фактично сама відповідач підтвердила ту обставину, що вже понад рік не проживає у помешканні де зареєстрована. Відповідач добровільно виписатися з даного будинку не бажає. Реєстрація відповідача в будинку позивача позбавляє його права розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи, що відповідач дійсно понад один рік не проживає у будинку за адресою [ADDRESS] ніяких стосунків з позивачем чи колишнім чоловіком не підтримує, хоча й залишається зареєстрованою у належному позивачу будинку, що перешкоджає позивачці в користуванні і розпорядженні своєю власністю, тому відповідача слід визнати таким, що втратила право на користування житлом позивача, оскільки спору між сторонами з приводу права власності на вищевказаний будинок немає. Відповідно до статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача - підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved