Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Скадовська міська рада Скадовського району Херсонської області про виділ в натурі реальної частки із нерухомого майна та визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування вимог позовної заяви позивачка зазначила, що вона є власником 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану частину житлового будинку вона успадкувала після смерті свого батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку їй видане свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з 7/20 частини житлового будинку, з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що належала померлому на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 20.12.1960. Житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», має жилу площу 23,8 кв. метрів, загальну площу 41,5 кв. метрів, недобудованого житлового будинку літ. «Д», який має житлову площу 100,3 кв. метрів, загальну площу 156,7 кв. метрів. Крім нього є сарай літ. «Б», сарай з підвалом літ. «В, в», сарай літ. «Ж», туалет літ. «Г», огорожа №2, що розташовані на земельній ділянці Скадовської міської ради. Перелічене нерухоме майно належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був її батько [PERSON] , який прийняв та не оформив своїх спадкових прав. Власниками інших 13/20 частин зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд є [PERSON] та [PERSON] . 03.02.1982 виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №37/3, згідно з яким за домоволодінням по [ADDRESS] (на той час [ADDRESS] ) було закріплено земельну ділянку площею 600,0 кв. метрів, а решта 310,0 кв. метрів - передані у тимчасове користування. 15.10.1997 виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №224, згідно з пунктом 1.1 якого виконавчий комітет вирішив закріпити за домоволодінням по [ADDRESS] по фактичному користуванню земельну ділянку площею 1195,0 кв. метрів. Будинки, які існують на цій площі, відведено в самостійне домоволодіння, присвоєно номер 99 за мешканцями будинку [PERSON] та [PERSON] , а номер 99-а - за мешканцем будинку [PERSON] 25.02.1998 на підставі заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виконкомом Скадовської міської ради було прийняте рішення №29 «Про закріплення земельних ділянок по фактичному користуванню», згідно з пунктами 1.6, 1.7 якого вирішено закріпити за домоволодінням по [ADDRESS] , де мешкають громадяни [PERSON] та [PERSON] , земельну ділянку площею 642,0 кв. метрів, а за домоволодінням де мешкає [PERSON] - земельну ділянку площею 553,0 кв. метрів. 11.11.1998 згідно заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №256, яким вирішено внести зміни в рішення виконкому від 25.02.1998 №29, де за домоволодінням по [ADDRESS] та [INFO] слід вважати площі по фактичному користуванню недійсними. Надано земельну ділянку по фактичному користуванню мешканцям домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] площею 633,0 кв. метрів зі згоди всіх землекористувачів, а мешканцю домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] площею 562,0 кв. метра. 26.02.1999 за заявами [PERSON] і [PERSON] виконавчий комітет Скадовської міської ради прийняв рішення «Про розподіл земельних ділянок та надання їх у приватну власність», згідно пунктів 1.1, 1.2 якого надано у приватну власність земельні ділянки по фактичному розподілу для обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] по [ADDRESS] площею 316,0 кв. метрів за згодою співвласника та [PERSON] по [ADDRESS] - площею 316,0 кв. метрів. Отже, як зазначає позивачка, згідно наявних у неї документів у її користуванні має перебувати земельна ділянка площею 562,0 кв. метра, а у відповідачів - 633,0 кв. метри, тобто по 316,0 кв. метрів у кожного. Між нею та відповідачами виник спір щодо користування земельною ділянкою. За її підрахунками [PERSON] порушив суміжну межу перемістивши огорожу з металевої сітки приблизно на 80 сантиметрів в сторону її земельної ділянки, проте він вважає, що це вона порушила межі і незаконно отримала в користування його частину земельної ділянки. З цього приводу комісією Скадовської міської радою з виїздом на місце проводилась перевірка, яка дійшла висновку, що саме вона (позивачка) порушила сумісну межу, перемістивши огорожу з металевої сітки і таким чином здійснила самозахват земельної ділянки [PERSON] . Позивачка не погоджується з такими висновками комісії, оскільки суміжну межу не переміщала. Посилаючись на вказані обставини та норми матеріального права позивачка просила суд: 1.Виділити їй в натурі реальну частку із спільної часткової власності в приватну власність, в окрему ізольовану цілу частку 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , визначивши її як окремий об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), та припинити право спільної часткової власності; 2.Визначити порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за домоволодінням по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 березня 2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Скадовська міська рада Херсонської області про виділ в натурі реальної частки із нерухомого майна та визначення порядку користування земельною ділянкою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 28-29). Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження по справі зупинено (т. 1 а.с. 70-71). Ухвалою суду від 15 червня 2019 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 130). Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 161-162). Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року провадження по справі зупинено до залучення до участі в справі правонаступників померлого [PERSON] (т. 1 а.с. 178). Ухвалою суду від 14 травня 2020 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 184). Ухвалою суду від 26 травня 2020 року залучено [PERSON] в якості правонаступника [PERSON] (т. 1 а.с. 192). 10 вересня 2020 року подано уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 215-219) за змістом якої в доповнення до первісної редакції позовної заяви позивачка зазначила, що згідно висновку експерта №19/430 від 10.06.2019 первинний розрахунок часток 7/20 і 13/20 був виконаний 04.11.1957 і до складу будівель і споруд входили: житловий будинок літ «А» 1927 року забудови загальною площею 45 кв. метрів, сарай літ. «Б», сарай літ. «В». До частки 7/20 були віднесені: житловий будинок літ. «А» - житлова кімната 1-3, кухня 1-2, що складало 13,1 кв. метри, сарай літ. «Б». На час дослідження частина житлового будинку літ. «А», яка віднесена до частки 13/20, демонтована згідно рішення виконкому Скадовської міської ради від 21.04.1982 №9/104, сарай літ. «Б», сарай літ. «В» - знесені. Рішенням виконкому [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на будівництво 2-х квартирного житлового будинку. Рішенням виконкому Скадовської міської ради №157/17 від 07.08.1985 термін будівництва було продовжено до 21.04.1986 і цим же рішенням [PERSON] наданий дозвіл прибудувати до своєї частини будинку веранду розміром 2,5 х 5,5 метри. 08.07.1998 виконавчий комітет Скадовської міської ради прийняв рішення №158, яким надав [PERSON] дозвіл подарувати належну їй частину недобудованого житлового будинку готовністю 95 % [PERSON] , якого зобов`язано закінчити будівництво в строк до 08.07.1999 і здати житловий будинок до експлуатації. Проте, як зазначає експерт, житловий будинок літ. «Д» на даний час в експлуатацію не зданий і розглядається як самочинний, а тому виділу не підлягає. Отже, як зазначає позивачка, на даний час вона прийняла спадщину, до складу якої увійшов житловий будинок літ. «А,А1,а». Він є ізольованим, відокремленим і самостійним об`єктом нерухомого майна зі своїми комунікаціями, а в користуванні співвласників [PERSON] і [PERSON] перебуває житловий будинок літ. «Д,д,д1», частки в якому не відокремлені і відсутня державна реєстрація їх права власності на це майно. Під час проведення у справі судової земельно-технічної експертизи експертом було встановлено, що згідно кадастрового плану земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , який виготовлений ПП «Земле-Експерт» станом на 16.04.2014, фактична площа земельної ділянки становить 1156,0 кв. метрів. Також, експертом встановлено, що: співвласник з часткою 7/20 [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 511,0 кв. метрів. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] , через проїзд по лівій межі площею 80,0 кв. метрів; співвласник з часткою 13/20 [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 327,0 кв. метрів. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] через хвіртку біля правої межі; співвласнику з часткою 13/20 [PERSON] рішенням сесії Скадовської міської ради від 23.02.2017 №409 затверджено проект землеустрою на земельну ділянку загальною площею 318,0 кв. метрів, кадастровий номер ділянки 6524710100:01:001:0996. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] , через хвіртку по фасаду біля лівої межі. Отже, як вказує позивачка, на даний час в її користуванні фактично перебуває земельна ділянка площею 511,0 кв. метрів, тоді як згідно рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради №256 від 11.11.1998 повинно перебувати 562,0 кв. метри. Під час розгляду справи від [PERSON] стало відомо, що він вже є власником приватизованої земельної ділянки в [ADDRESS] площею 0,0318 га та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0318 га, кадастровий номер 6524710100:01:001:0996, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вважає, що сесія Скадовської міської ради приймаючи рішення №409 від 23.02.2017 про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] загальною площею 0,0318 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] із земель Скадовської міської ради, який було розроблено приватним підприємством «Землемір Таврії», не звернула увагу на те, що відомості, внесені до Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 23.05.2014 не відповідають дійсності, зокрема, земельна ділянка, що перебуває в її користуванні, позначена такою, що відноситься до земель Скадовської міської ради, а тому її не було залучено до участі в процедурі погодження меж. Вважала пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради Херсонської області №409 від 23 лютого 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську» відносно [PERSON] незаконним, оскільки ним не набуто право власності на житловий будинок та йому не було виділено його частину житлового будинку в окремий, самостійний та ізольований об`єкт нерухомого майна (житловий будинок). Посилаючись на вказані обставини з урахуванням доводів наведених в первісній позовній заяві, позивачка просила суд: 1. Визнати недійсним та скасувати пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради №409 від 23.02.2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську» відносно [PERSON] , згідно з яким йому було передано у власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 318,0 кв. метрів з кадастровим номером 6524710100:01:001:0996; 2. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] , права власності на земельну ділянку площею 0,0318 га, кадастровий номер 6524710100:01:001:0996, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 3. Виділити їй відповідно до Висновків експерта №19/430 від 10.06.2019 в натурі реальну частку із спільної часткової власності в приватну власність, в окрему ізольовану цілу частку 7/20 частин житлового будинку літ. «А,А1а» з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , визначивши її як самостійний об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), та припинити право спільної часткової власності; 4. Визначити порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за домоволодінням по [ADDRESS] відповідно до варіанту №1 Висновку експерта №19/430 від 10.06.2019, додаток № 5. В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] підтримали позовну заяву з урахуванням її уточненої редакції. Відповідачі та їх представник - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачкою вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості. Представником третьої особи висловлено позицію про необґрунтованість вимог позивачки про визнання недійсним та скасування пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради №409 від 23.02.2017, а також визнання незаконною та скасування державної реєстрації за [PERSON] , права власності на земельну ділянку площею, оскільки оскаржуване рішення прийнято міською радою в межах наданих їй повноважень. Заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. Позивачка [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ВРВ №548450, виданим державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області 04 листопада 2010 року, є власником 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану частину житлового будинку вона успадкувала після смерті свого батька, [PERSON] , який помер [INFO] (т. 1 а.с. 19). Спадщина, на яку видане зазначене свідоцтво, складається з 7/20 частин житлового будинку, з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що належав померлому на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 20 грудня 1960 року, посвідченого Скадовською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером №1960, виданого 09 лютого 2010 року (т. 1 а.с. 7). Зі змісту свідоцтва ВРВ №548450 слідує, що житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», має жилу площу 23,8 кв. метрів, загальну площу 41,5 кв. метрів, матеріал саман; недобудованого житлового будинку літ. «Д», який має житлову площу 100,3 кв. метрів, загальну площу 156,7 кв. метрів, матеріал черепашник, цегла. Крім нього є сарай літ. «Б», сарай з підвалом літ. «В,в», сарай літ. «Ж», туалет літ. «Г», огорожа №2, що розташована на земельній ділянці місцевої ради. Перелічене нерухоме майно належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був батько позивачки [PERSON] , який прийняв та не оформив своїх спадкових прав. Крім того, у свідоцтві про право на спадщину зазначено, що недобудований житловий будинок літ. «Д», сараї літ. «Б», «В», «Ж», туалет літ. «Г» - є самочинно побудованими і до складу спадкового майна не входять, а тому оцінка спадкового майна становить 9967 грн. 65 коп. Як зазначає позивачка, власниками інших 13/20 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд в [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] і на даний час його спадкоємцем є [PERSON] (т. 1 а.с. 176, 183, 228, 229). До складу цієї частки входить житловий будинок літ. «Д», проте за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вказаний житловий будинок в експлуатацію не прийнятий, технічна документація не оформлена та їх частка не зареєстрована (т. 1 а.с. 220-222). Зокрема, відповідач [PERSON] набув частку у спільному майні на підставі нотаріально посвідченого договору дарування серія ААО №515751 від 28 липня 1998 року, згідно з яким [PERSON] подарувала йому належну їй Ѕ частину недобудованого житлового будинку готовністю 95 % та навіс літ. «Б», що розташовані в [ADDRESS] . Вказана Ѕ частина житлового будинку входила до частки 13/20, що належала дарувальнику [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Скадовською державною нотаріальною конторою Херсонської області 27 лютого 1982 року за реєстровим №251, зареєстрованого в Скадовському бюро технічної інвентаризації за №1497 (т. 1 а.с. 229). Попередньо, 21 квітня 1982 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №9/104, згідно з пунктом 32 якого виконком вирішив дозволити [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] будівництво одноповерхового 2-х квартирного житлового будинку із каменю житловою площею 77,6 кв. метрів, загальною площею 126,6 кв. метрів, з кількістю кімнат 6; належну [PERSON] частину старого житлового будинку зобов`язано останню знести в строк до 21 квітня 1985 року за згодою співвласника і зробити капітальну стіну та фронтон, що залишаться після зносу частини будинку (т. 1 а.с. 120). Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено питання визначення не менше двох варіантів виділу 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього та порядку користування земельною ділянкою, що розташовані по [ADDRESS] . Згідно висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №19/430 від 10 червня 2019 року первинний розрахунок часток 7/20 і 13/20 був виконаний 04 листопада 1957 року й до складу будівель і споруд входили: житловий будинок літ «А» 1927 року забудови загальною площею 45 кв. метрів, сарай літ. «Б», сарай літ. «В». До частки 7/20 були віднесені: житловий будинок літ. «А» - житлова кімната 1-3, кухня 1-2, що складало 13,1 кв. метри, сарай літ. «Б». На час дослідження частина житлового будинку літ. «А», яка віднесена до частки 13/20, демонтована згідно рішення виконкому Скадовської міської ради від 21.04.1982 №9/104, сарай літ. «Б», сарай літ. «В» - знесені. Як вже зазначалось, вказаним рішенням виконкому [PERSON] та [PERSON] дозволено будівництво 2-х квартирного житлового будинку. Рішенням виконкому Скадовської міської ради №157/17 від 07 серпня 1985 року термін будівництва було продовжено до 21 квітня 1986 року і цим же рішенням [PERSON] наданий дозвіл прибудувати до своєї частини будинку веранду розміром 2,5 х 5,5 метри. 08 липня 1998 року виконавчий комітет Скадовської міської ради прийняв рішення №158, яким надав [PERSON] дозвіл подарувати належну їй частину недобудованого житлового будинку готовністю 95 % [PERSON] та зобов`язано його закінчити будівництво в строк до 08 липня 1999 року і здати житловий будинок до експлуатації. Проте, як зазначає експерт, житловий будинок літ. «Д» на даний час в експлуатацію не зданий і розглядається як самочинний, а тому згідно п.2.3 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» виділу не підлягає. Що стосується господарських будівель туалет літ. «Т», душ літ. «Ш», сарай літ. «С», гараж літ. «М», погріб літ. «в1», то вони до самочинного будівництва не належать (т. 1 а.с. 95-97). Отже, на даний час [PERSON] прийняла спадщину, до складу якої увійшов житловий будинок літ. «А,А1,а». Він є ізольованим, відокремленим і самостійним об`єктом нерухомого майна зі своїми комунікаціями, відомості про що внесені до Реєстру права власності на нерухоме майно, а в користуванні співвласників [PERSON] і [PERSON] перебуває житловий будинок літ. «Д,д,д1», частки в якому не відокремлені і відсутня державна реєстрація їх права власності на це майно. 03 лютого 1982 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №37/3, згідно з яким за домоволодінням по [ADDRESS] було закріплено земельну ділянку площею 600,0 кв. метрів, а решта 310,0 кв. метрів передані у тимчасове користування (т. 1 а.с. 247). Дані щодо судової будівельно-технічної експертизи з відповідною схемою щодо визначення порядку користування земельною ділянкою в матеріалах інвентарної справи - відсутні. 15 жовтня 1997 року за заявами гр-н [PERSON] і [PERSON] виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №224 «Про закріплення земельних ділянок по фактичному користуванню», згідно з пунктом 1.1 якого виконавчий комітет вирішив закріпити за домоволодінням по [ADDRESS] по фактичному користуванню земельну ділянку площею 1195,0 кв. метрів. Будинки, які існують на цій площі, відведено в самостійне домоволодіння, присвоєно номер 99 за мешканцями будинку [PERSON] та [PERSON] , а номер 99-а - за мешканцем будинку [PERSON] . Експертний розділ землі, згідно належних часток, доручено Скадовському бюро технічної інвентаризації, як це визначив Скадовський районний суд (т. 1 а.с. 10). 25 лютого 1998 року на підставі заяв гр-н [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №29 «Про закріплення земельних ділянок по фактичному користуванню», згідно з пунктами 1.6, 1.7 якого виконком вирішив закріпити за домоволодінням по [ADDRESS] , де мешкають громадяни [PERSON] та [PERSON] , земельну ділянку площею 642,0 кв. метрів, а за домоволодінням де мешкає [PERSON] земельну ділянку площею 553,0 кв. метрів (т. 1 а.с. 11). 11 листопада 1998 року згідно заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №256 «Про внесення змін в рішення виконкому від 25.02.1998 року №29 та надання земельної ділянки по фактичному користуванню», згідно з яким виконавчим комітетом вирішено внести зміни в рішення виконкому від 25 лютого 1998 року №29, де за домоволодінням по [ADDRESS] та [INFO] слід вважати площі по фактичному користуванню недійсними. Надано земельну ділянку по фактичному користуванню мешканцям домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] площею 633,0 кв. метрів зі згоди всіх землекористувачів, а мешканцю домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] площею 562,0 кв. метра (т. 1 а.с. 12). 26 лютого 1999 року за заявами [PERSON] і [PERSON] виконавчий комітет Скадовської міської ради прийняв рішення №34 «Про розподіл земельних ділянок та надання їх у приватну власність», згідно пунктів 1.1, 1.2 якого вирішив надати у приватну власність земельні ділянки по фактичному розподілу для обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] по [ADDRESS] площею 316,0 кв. метрів за згодою співвласника та [PERSON] по [ADDRESS] - площею 316,0 кв. метрів (т. 1 а.с. 15). За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивачки, за якими згідно наявних у неї документів у її користуванні має перебувати земельна ділянка площею 562,0 кв. метра, а у відповідачів - 633,0 кв. метри, тобто по 316,0 кв. метрів у кожного. Між сторонами виник спір щодо користування земельною ділянкою, з приводу якого комісією Скадовської міської радою з виїздом на місце проводилась перевірка, яка дійшла висновку, що саме [PERSON] порушила сумісну межу, переставивши огорожу з металевої сітки і таким чином здійснила самозахват земельної ділянки [PERSON] (т. 1 а.с. 24). Під час проведення у справі судової земельно-технічної експертизи експертом було встановлено, що згідно кадастровому плану земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , який виготовлений ПП «Земле-Експерт» станом на 16.04.2014, фактична площа земельної ділянки становить 1156,0 кв. метрів (додаток №2 висновку експерта №19/430 від 10 червня 2019 року). Також, експертом встановлено наступне: - співвласник з часткою 7/20 [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 511,0 кв. метрів. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] , через проїзд по лівій межі площею 80,0 кв. метрів; - співвласник з часткою 13/20 [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 327,0 кв. метрів. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] через хвіртку біля правої межі; - співвласнику з часткою 13/20 [PERSON] рішенням сесії Скадовської міської ради від 23.02.2017 №409 затверджено проект землеустрою на земельну ділянку загальною площею 318,0 кв. метрів, кадастровий номер ділянки 6524710100:01:001:0996. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] , через хвіртку по фасаду біля лівої межі. Таким чином, на даний час у користуванні [PERSON] фактично перебуває земельна ділянка площею 511,0 кв. метрів, тоді як згідно рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради №256 від 11.11.1998 мало би перебувати 562,0 кв. метри. З інформаційної довідки №222273727 вбачається, що 24 березня 2017 року державним реєстратором Скадовської районної державної адміністрації на підставі рішення Скадовської міської ради №409 від 23.02.2017 внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,0318 га, кадастровий номер 6524710100:01:001:0996, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 19773137 (т. 1 а.с. 221). Суд погоджується із доводами позивачки, що сесія Скадовської міської ради приймаючи рішення №409 від 23.02.2017 про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] загальною площею 0,0318 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] із земель Скадовської міської ради, який було розроблено приватним підприємством «Землемір Таврії», не звернула увагу на те, що відомості, внесені до Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 23.05.2014 не відповідають дійсності, зокрема, земельна ділянка, що перебуває в користуванні [PERSON] , позначена такою, що відноситься до земель Скадовської міської ради, а тому її не було залучено до участі в процедурі погодження меж. Отже, пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради Херсонської області №409 від 23 лютого 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську» відносно [PERSON] є таким, що не відповідає вимогам закону виходячи з наступних міркувань. За змістом частини 2 статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частин 1 та 7 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (частина 1). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2). За змістом частини 1 статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно положень статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно роз`яснень наведених у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 Цивільного кодексу України). Частиною 13 статті 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Набуття права власності на земельну ділянку є похідним від набуття права власності на житловий будинок, а тому, відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина 4 статті 120 ЗК України). В пункті 5 Висновку відділу Держгеокадастру у Скадовському районі від 12.10.2016 №99-2118-99.3-429/41-16 щодо погодження [PERSON] землевпорядної документації зазначено, що на території земельної ділянки розташований житловий будинок, який належить замовнику на підставі технічного паспорту БТІ (т. 1 а.с. 81). Проте, вказане твердження суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки наявність технічного паспорту на будівлю не свідчить про набуття особою права власності на це майно і визначальним в даному випадку є наявність його державної реєстрації як окремого об`єкта нерухомого майна. Отже, набуття відповідачем [PERSON] у приватну власність земельної ділянки було б можливим після набуття права власності на житловий будинок та за умови виділення ним своєї частини житлового будинку у окремий, самостійний та ізольований об`єкт нерухомого майна (житловий будинок) і припинення права спільної часткової власності на 13/20 частки у спільному майні. У разі ж існування спільної часткової власності на нерухоме майно земельна ділянка, що закріплена за домоволодінням по [ADDRESS] , відповідно до пункту «в» частини 2 статті 89 ЗК України, могла би бути передана співвласникам жилого будинку за рішенням органу місцевого самоврядування лише у спільну сумісну власність. Таким чином, пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради №409 від 23.02.2017 щодо [PERSON] підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація за ним права власності на земельну ділянку - незаконною, так як відповідач [PERSON] не набув у встановленому законом порядку право власності на свою частину житлового будинку літ. «Д,д,д1», що знаходиться в [ADDRESS] . Адже згідно частини 2 та 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). При вирішенні питання обґрунтованості позову в частині виділення в натурі належних [PERSON] 7/20 частки із нерухомого майна суд виходить з наступного. Стаття 321 ЦК України закріплює Конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (стаття 364 ЦК України). За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №19/430 від 10.06.2019 фактично [PERSON] користується житловим будинком літ. «А,А1а», а співвласники [PERSON] та [PERSON] як правонаступник [PERSON] користуються житловим будинком літ. «Д,д,д1», частки у якому не відокремлені. Співвласники мають індивідуальні системи газопостачання, опалення, електрозабезпечення, кожен має самостійний вихід на прибудинкову територію. Приймаючи до уваги розміщення будівель і господарських споруд на земельній ділянці, з урахуванням фактичного порядку користування житловими будинками експертом запропоновано один варіант виділу належних [PERSON] 7/20 частки. Зокрема, їй запропоновано виділити: - житловий будинок літ. «А» вартістю 47332,00 грн.; - прибудову літ. «А1» вартістю 73173,00 грн.; - прибудову літ. «а» вартістю 10522,00 грн.; - 7/20 частин водопроводу №1 вартістю 2127,00 грн., а всього майна загальною площею 41,5 кв. метрів, вартістю 133 154,00 грн. Реальна частка складає 44/100, або 9/20, що на 2/20 більше, ніж реально належить. Решта 56/100 або 11/20 залишається в користуванні співвласників [PERSON] і [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] . Будівлі фактично ізольовані, а тому робіт по переплануванню та переобладнанню не передбачається. Під час судового розгляду [PERSON] погодилася із запропонованим експертом варіантом, при цьому відповідачами не наведено достатніх обґрунтувань неможливості виділення в натурі належної [PERSON] частки із нерухомого майна, в зв`язку із чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині. При вирішенні питання обґрунтованості позову в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, суд виходить з наступного. Згідно статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За змістом частини 4 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Так, згідно висновків судової земельно-технічної експертизи №19/430 від 10.06.2019 фактична загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 1156 кв. метрів, що відповідає даним кадастрової зйомки станом на 16.04.2014. Отже, як зазначає експерт, у [PERSON] із часткою 7/20 згідно рішення виконкому Скадовської міської ради №256 від 11.11.1998 при загальній площі земельної ділянки 1195 кв. метрів мало перебувати в користуванні 652,0 кв. метри, але з урахуванням, що загальна площа становить 1156 кв. метрів, то у користуванні має перебувати 544 кв. метри. У співвласників [PERSON] та [PERSON] як правонаступника [PERSON] з часткою 13/20 згідно рішення виконкому Скадовської міської ради №256 від 11.11.1998 при загальній площі земельної ділянки 1195 кв. метрів мало перебувати в спільному користуванні 633,0 кв. метри, але з урахуванням, що загальна площа становить 1156 кв. метрів, то у їх користуванні має перебувати 612,0 кв. метри. Однак, експертом встановлено, що за фактом: - співвласник з часткою 7/20 [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 511,0 кв. метрів. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] , через проїзд по лівій межі площею 80,0 кв. метрів; - співвласник з часткою 13/20 [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею 327,0 кв. метрів. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] через хвіртку біля правої межі; - співвласнику з часткою 13/20 [PERSON] рішенням сесії Скадовської міської ради від 23.02.2017 №409 затверджено проект землеустрою на земельну ділянку загальною площею 318,0 кв. метрів, кадастровий номер ділянки 6524710100:01:001:0996. Вхід на ділянку організований з [ADDRESS] , через хвіртку по фасаду біля лівої межі. До того ж, як стало відомо, що 24.03.2017 за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 318,0 кв. метрів, яке підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Експерт зазначає, що при зіставленні наведених в дослідницькій частині норм з фактичними межами земельної ділянки між частинами співвласників по [ADDRESS] встановлено, що вони не відповідають діючим будівельно-технічним нормам, а саме: п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018(18), та п.7, 12, п.7.16 Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном, розроблених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України в 2017 році. З урахуванням наведеного експертом запропоновано два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками При цьому, [PERSON] висловила позицію, що найбільше сприятливим для неї є варіант №1, графічно відображений в додатку №5 до Висновку експерта №19/430 від 10.06.2019 й на противагу її доводам стороною відповідачів не надано переконливих обґрунтувань. Згідно з цим варіантом: - в загальному користуванні співвласників [PERSON] і [PERSON] залишається земельна ділянка під проїздом площею 68,0 кв. метрів; - співвласнику [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 482,0 кв. метрів, вхід на яку необхідно організувати з [ADDRESS] , через ділянку загального користування площею 68,0 кв. метрів; - співвласнику [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 305,0 кв. метрів, вхід на ділянку необхідно організувати з [ADDRESS] , через хвіртку біля правої межі; - співвласнику [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 300 кв. метрів, вхід на яку необхідно організувати з [ADDRESS] , через хвіртку біля лівої межі та ділянку загального користування. Отже, проаналізувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявлені позивачкою, надані сторонами докази, суд вважає, що позовна заява в цій частині також підлягає задоволенню. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат суд виходить з наступного. За змістом статті 133 ЦПК України: --- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1). --- до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертиз (пункт 2 частини 3). Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України: --- Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); --- Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 3); --- При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (частина 3). Таким чином, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1609,20 грн. та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 6000,00 грн., розмір яких підтверджується квитанціями (т. 1 а.с. 2, 214, 139, 140). На підставі викладеного та

Outcome: approved