Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Київської міської ради, третя особа [PERSON] - про визнання права власності на житловий будинок і надвірні будівлі у порядку спадкування за законом та за набувальною давністю. Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що [INFO] померла її баба [PERSON], яка проживала у житловому будинку [ADDRESS]. Після її смерті спадщину ніхто не приймав, фактично після її смерті будинком [ADDRESS] під літерою «А» у праві власності користувалися її чоловік - [PERSON], її онука - [PERSON] та дочка - [PERSON] в рівних частинах. Спадщину після смерті [PERSON] оформити у встановленому законом порядку не виявилося можливим, оскільки правовстановлюючий документ на належний їй будинок не був зареєстрований у встановлено законом порядку. [INFO] [PERSON] помер, після чого житловий будинок [ADDRESS] під літерою «А» перейшов у фактичне володіння [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вже більше ніж 10 років є зареєстрованими у будинку [ADDRESS] під літерою «А», а тому за ними має бути визнано право власності за набувальною давністю на частку житлового будинку, яка належала на час смерті [PERSON] в рівних частинах по 1/4 частині житлового будинку. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину садибного (індивідуального) житлового будинку під літ «А» за адресою [ADDRESS], загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину садибного (індивідуального) житлового будинку під літ «А» за адресою [ADDRESS], загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, за набувальною давністю; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину садибного (індивідуального) житлового будинку під літ «А» за адресою [ADDRESS], загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину садибного (індивідуального) житлового будинку під літ «А» за адресою [ADDRESS], загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, за набувальною давністю; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину надвірних будівель: сарай площею 37,0 кв.м. (літера Г), погріб площею 24,0 кв.м. (літера Д), убиральня площею 3,0 кв.м. (літера Є), споруди (ворота, огорожа, доріжки) (№1-4) у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину надвірних будівель: сарай площею 37,0 кв.м. (літера Г), погріб площею 24,0 кв.м. (літера Д), убиральня площею 3,0 кв.м. (літера Є), споруди (ворота, огорожа, доріжки) (№1-4) за набувальною давністю; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину надвірних будівель: сарай площею 37,0 кв.м. (літера Г), погріб площею 24,0 кв.м. (літера Д), убиральня площею 3,0 кв.м. (літера Є), споруди (ворота, огорожа, доріжки) (№1-4) у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину надвірних будівель: сарай площею 37,0 кв.м. (літера Г), погріб площею 24,0 кв.м. (літера Д), убиральня площею 3,0 кв.м. (літера Є), споруди (ворота, огорожа, доріжки) (№1-4) за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в удовому засіданні визнала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Київська міська рада в судове засідання свого представника не направили, подавши заздалегідь до суду письмові заперечення проти позову в яких представник відповідача зазначив, що у даному випадку визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю не виявляється можливим, право власності на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до інформаційної довідки БТІ від 12.10.2010 року № 41688 будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований. Крім того, представник відповідача зазначив, що суду не надано доказів про порушення Київською міською радою будь-яких прав позивача. Також представник відповідача зазначив, що Київська міська рада жодним чином не оспорює права позивача, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що після смерті [PERSON] окрім її чоловіка [PERSON] та дочки [PERSON], у володіння житловим будинком [ADDRESS] під літерою «А» також вступив її син [PERSON], який також проживав разом із іншими членами сім'ї і користувався будинком [ADDRESS] під літерою «А», а тому фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини, [PERSON] був спадкоємцем першої черги після смерті своїх батьків. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги є його дружина [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON], які також успадкували частину будинку [ADDRESS] під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами. Спадкодавцем у встановленому законом порядку не набуте право на майно, а тому правові підстави для визнання права власності за позивачем на це майно відсутні. В зв'язку із зазначеним третя особа [PERSON] та її представник просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. [INFO] помер [PERSON]. Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, станом на 08.10.2010 року будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований. Листом № 3927/02-14 від 01.11.10 року Державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме свідоцтва про право власності на будинок. В судовому засіданні позивач пояснила, що будинок [ADDRESS] під літерою «А» та прилеглі до нього будівлі та спору були побудовані [PERSON] та [PERSON], які користувалися ним до своєї смерті, сплачували страхові внески, набули вказане майно правомірно. Позивач просить суд визнати за нею та за [PERSON] право власності по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 17.02.1994 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів відповідачу [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2012 року відмовлено [PERSON] у визнанні права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2012 року встановлено, що спадкодавцем [PERSON] у встановленому законом порядку не набуте право на майно, а тому правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом відсутні. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Тобто, після смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом був його син - [PERSON] та дочка - [PERSON] Позивач - онука [PERSON] не входить до першої черги спадкоємців за законом, а тому вона не може претендувати на спадкове майно [PERSON], доки жива її мати спадкоємець першої черги - [PERSON] Згідно архівної довідки від 17.12.1993 року № 198, виданої Районним державним архівом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області, по документах архівного фонду Жулянської сільської Ради, в по господарській книзі за 1983-1985 роки є особовий рахунок [PERSON], яка проживала у будинку [ADDRESS]. Виконавчий комітет Києво-Святошинської районної ради трудящих надав [PERSON] дозвіл № 786 від 29.06.1957 року на будівництво житлового будинку в с. Жуляни, з терміном закінчення будівництва - 01 жовтня 1959 року. За правилами ст. 105 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час зведення спірних будівель та споруд, громадянин, який збудував жилий будинок, здійснив його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найм тощо). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.10.1996 року, яка була чинною до 13.12.1995 р., реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. Реєстрація проводиться на підставі документі, що встановлюють право власності, а при їх відсутності громадянин подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок і видачу свідоцтва. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2012 року встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] під літерою «А» є самочинним будівництвом, до експлуатації не прийнятий, в установленому порядку не зареєстрований. Позивачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів того, що будинок [ADDRESS] під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами належав спадкодавцю [PERSON] Будинок на праві власності у встановленому законом порядку не зареєстрований, а тому нема жодних правових підстав для визнання права власності на вказаний будинок за відповідачем. Також, спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Позивач просить суд визнати за нею та за відповідачем [PERSON] право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами за набувальною давністю. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстав) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (спадкування або договірні зобов'язання), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці відносин, що виникли. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Під час розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON], допит яких був заявлений позивачем [PERSON] Зазначені свідки в судовому засіданні підтвердили поясненні позивача щодо того, що [PERSON] та [PERSON] вже більше ніж 10 років є зареєстрованими у будинку [ADDRESS] під літерою «А» та постійно проживають у зазначеному будинку. Слід зазначити, що участь свідка в судовому засіданні і дача правдивих показань - обов'язок, який забезпечується цивільною процесуальною відповідальністю і кримінальною відповідальністю. На об'єктивність і повноту показань свідків про відомі їм обставини можуть впливати інші існуючі неправові зв'язки між свідками і сторонами - товариські, родинні, громадські, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню. При дослідженні і оцінці показань свідків підлягають врахуванню нормативно встановлені умови: можливість їх використання в цивільному процесі, відношення їх до даної справи і стосунки з сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості в справі. Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань. Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, суб'єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття. З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що допитані в судовому засіданні свідки, свідчили на користь сторони у справі, яка заявляла клопотання про допит даних свідків в судовому засіданні, суд критично ставиться до показів свідків в даній справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем та відповідачем [PERSON] права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за набувальною давністю, а тому вважає вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними в зв'язку з чим не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed