Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 23.02.2008 року у Ладижинській сільській раді Уманського району Черкаської області, актовий запис за № 2, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Позивач посилається на те, що сторони зареєстрували шлюб, в якому в них [INFO] року народилася дочка [PERSON]. 12 листопада 2013 року сторони припинили спільне проживання та проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї стали постійні суперечки та приниження один одного, не змогли проживати як сім'я, разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати проблеми; сварки та скандали відбувались у присутності їх дитини, що в подальшому могло суттєво вплинути на її психіку. Тому позивач вважає, що їх сім'я розпалась і поновлювати шлюбні стосунки немає сенсу; з 12 листопада 2013 року вона переїхала проживати з дитиною до своїх батьків, відповідачу байдужа доля дитини, він не приймає участі у її вихованні та не надає матеріальної допомоги, а тому повинен сплачувати аліменти. Майнового спору на даний час між сторонами немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки вважає, що шлюб існує формально, сім'я розпалась остаточно і не може бути відновлена, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також стягнути з відповідача аліменти на дочку [PERSON]. Після розірвання шлюбу бажає залишити своє теперішнє прізвище [PERSON]. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], який вважається повідомленим належним чином про місце, день і час судового розгляду на підставі ст. 76 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову суду не подав. У зв'язку з вказаними обставинами суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів - ухвалити заочне рішення у справі відповідно до положень статей 224, 225 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23.02.2008 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 23.02.2008 року в Ладижинській сільській раді Уманського району Черкаської області, актовий запис за № 2 у Книзі реєстрації шлюбів. Прізвище сторін після одруження - [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно Довідки Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області № 341 від 21.03.2014 р. [PERSON], 1988 р. народження зареєстрована та проживає по [ADDRESS], на її утриманні перебуває донька [PERSON], [INFO]. Згідно Відповіді адресно-довідкового відділу УДМС України в Черкаській області від 03.04.2014 р. [PERSON], [INFO] зареєстрований в [ADDRESS]. Зі слів позивачки сторони з 12 листопада 2013 року однією сім'єю не проживають, причиною розпаду сім'ї стали постійні суперечки та приниження один одного, не змогли проживати як сім'я, разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати проблеми; сварки та скандали відбувались у присутності їх дитини, що в подальшому могло суттєво вплинути на її психіку, відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Конституцією України у ч. 1 статті 51 закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. З наведеної норми вбачається, що шлюб не може ґрунтуватися та існувати на примусі однієї із сторін, за відсутності наміру і волі одного з подружжя проживати в шлюбі з другим з подружжя. Виходячи з норм статей 55, 56 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері, а дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька, при цьому дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд згідно зі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). На підставі наведеного вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки судом задовольняються вимоги позивача майнового характеру, то суд визначає суму судового збору на підставі норм підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає 243,60 грн.

Outcome: approved