Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу батька [PERSON] до повноліття дитини; дозволити їй або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22.06.2002 року по 14.09.2005 року. Він шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що після початку проведення антитерористичної операції у м. Юнокомунарівськ Донецької області, вона була вимушена виїхати з тимчасово окупованої території. Вона матеріально та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька сина шкодить інтересам дитини та порушує право дитини на повний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Вона та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, вона працює, дитина знаходиться на її утриманні, доступ батька до дитини не обмежений. Вказує, що вона бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом було зроблене оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про необхідність явки відповідача до суду для участі в судовому засіданні, але він на виклик через засоби масової інформації до суду не з'явився. Крім того, відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області http://arm.dn.court.gov.ua, однак на виклики суду відповідач не з'явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи - управління молодіжної політики та і справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області органу опіки та піклування Бахмутської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності, проти позову не заперечував (а.с. 24). Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 14.09.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). Згідно ч.3 статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 7 травня 2014 р. № 152. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом та обов'язком батьків. Позивач зазначає, що бажає оздоровлювати дитину, виїжджати до моря, однак без наявності згоди відповідача на її виїзд за кордон вона не може цього зробити. На теперішній час отримання згоди батька малолітньої дитини [PERSON] на його виїзд за межі території України є об'єктивно неможливим у зв'язку з тим, що відповідач стосунків з позивачем не підтримують. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а тому суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та дозволяє їй виїзд за межі України з малолітнім [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині дозволу офіційному представнику позивача, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем суду не названий такий офіційний представник, не надані його повноваження, позивачем його не залучено до участі у справі, враховуючи, що судовим рішенням будуть зачіпатися його інтереси.

Outcome: partial