Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу про виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди батька. В позові зазначила, що з 09.08.2002 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з неї та знаходяться на її утриманні. Відповідач вже на протязі півроку як виїхав із міста Запоріжжя і його місцезнаходження їй невідомо. З метою відпочинку та оздоровлення вона має намір вивезти дітей за кордон до своїх родичів, які проживають у Російській Федераціїї. Для перетинання кордону необхідний дозвіл батька. Оскільки отримати згоду батька на виїїзд дітей за межі України неможливо через його відсутність, просила надати дозвіл на виїзд дітей [PERSON] та [PERSON] з України до Російської Федерації в період часу з 20 жовтня 2014 року по 20 березня 2015 року без згоди та супроводу батька [PERSON] В судове засідання сторони та представник третьої особи не з'явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку: судова повістка разом з розпискою і копіями відповідних документів надсилалися йому поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною позивачкою. Поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення № 71: «За закінченням терміну зберігання». У відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК України у такому разі вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. За згодою представника позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Від третьої особи також надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 09.08.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.12). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10,11), які проживають з матір'ю (а.с.6). Позивачка має намір виїхати з дітьми до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення дітей. За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789 від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно віт того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. За положеннями ст. ст. 7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. В силу ст. 4 згаданого Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як випливає з «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд неповнолітніх осіб за межі України у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Outcome: approved