Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні (третя особа Міністерство юстиції України) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначила, що вона народилася [INFO] у м.Горлівка Донецької області, є громадянкою України, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який народився у м.Горлівка Донецької області, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , працював у ФОП [PERSON] . Внаслідок збройної агресії Російської Федерації і переслідування родини позивач [PERSON] була вимушена переміститися на підконтрольну територію України, а саме до м.Краматорська Донецької області. Син позивачки [PERSON] в 2014 році прийняв рішення захищати Україну в рамках проведення на сході України антитерористичної операції, як волонтер і під час окупації м.Горлівка проросійськими бойовиками під головуванням [PERSON] приймав участь в бойових діях в зоні проведення АТО як волонтер по доставці продуктів харчування, одягу та амуніції для захисників України в зону проведення АТО. 23.06.2014 року на території м.Горлівка Донецької області в період з 17-00 годин до 17-15 годин невідомі особи, погрожуючи фізичною розправою та застосуванням вогнепальної зброї, у приміщенні магазину « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] , викрали її сина [PERSON] , який збирав виручку з торгівельних точок ФОП [PERSON] . Вказане підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження вказаного магазину та інших суб`єктів в процесі здійснення досудового розслідування кримінального провадження №12014050000000533, внесеного до ЄРДР 15.09.2014 року за заявою доньки позивачки [PERSON] (померлої у 2016 році) за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 ч.3 КК України (викрадення людини). Позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до органів РФ, яка окупувала частину території України, щодо долі викраденого сина, але жодних дій державою-відповідачем на відновлення прав позивача вчинено не було. Пізніше позивачці стало відомо, що її син [PERSON] був затриманий та утримувався у будівлі колишнього ВБОЗ м.Горлівка Донецької області проросійськими бойовиками [PERSON] та з часом був закатований і вбитий в полоні. В ході розслідування даного злочину було виявлено свідків, які підтвердили факт вбивства сина позивачки, зокрема свідок [PERSON] показав, що вбивство вчинив безпосередньо [PERSON] через допомогу, що надавав [PERSON] українським добровольчим батальйонам та ЗСУ. За заявою позивачки слідчим були внесені відомості до ЄРДР за ст.115 ч.2 п.3, п.12 КК України, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР. В ході досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень підозрюваного [PERSON] оголошено у розшук, зокрема 16.11.2015 року у міжнародний розшук Генеральним секретаріатом Інтерполу. За заявою [PERSON] рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.04.2018 року встановлено факт добровільного забезпечення проведення антитерористичної операції, що полягала у наданні волонтерської допомоги на території проведення антитерористичної операції в Донецькій області, громадянином України [PERSON] , а також факт його насильницького викрадення 23.06.2014 року та факт його смерті [INFO] у м.Горлівка Донецької області внаслідок агресії Російської Федерації в період окупації м.Горлівка. На підставі судового рішення видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] [INFO] у м.Горлівка Донецької області. Відповідно до ст.82 ч.4, ч.5 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Внаслідок викрадення, нелюдського поводження, катування та тортур, заподіяння смерті сину позивачки, останній завдано великих моральних страждань, яки виявилися у неможливості налагодити звичний спосіб життя, не можливості мати повноцінний відпочинок, оскільки постійно думає про порушення її законних прав, постійно відчуває розчарування, безсилля та безпорадність. Посилаючись на ст.ст.23, 1167 ЦК України, Конвецію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також інші норми міжнародного права та практику Європейського суду з прав людини позивачка [PERSON] просить суд про відшкодування їй за рахунок відповідача завданої моральної шкоди, яку оцінює в 100\~000 євро та наводить в позовній заяві розрахунок. Також позивачка просить компенсувати їй за рахунок відповідача понесені судові витрати в розмірі 4887,05 грн., що складаються з витрат на правничу допомогу адвоката згідно розрахунку та інших документів, визначених ч.3 ст.137 ЦПК України. Проведення судового засідання 15.03.2019 року в режимі відеоконференції з дистанційною участю в ньому представника позивачки [PERSON] виявилося неможливим з технічних причин. Позивач [PERSON] 15.03.2019 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, заяв та відзиву не надали. На підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, а також

Outcome: approved