Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона та відповідач мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Враховуючи викладене, звернулася до суду та просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, просила допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні, позивач вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що він матеріально допомагає сину, котрий більше перебуває у нього, ніж у матері, а остання веде аморальний спосіб життя, і він, у майбутньому, має на меті позбавити її батьківських прав. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає наступне. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідна копія свідоцтва про народження Серії І-СР № 098620, виданого Мліївської сільською радою Городищенського району Черкаської області, актовий запис № 20. Син [PERSON] перебуває на утриманні позивача. Відповідно до положень ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому діючим законодавством. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, згідно з положеннями ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У разі відсутності такої домовленості, чинне законодавство передбачає право того з батьків, з ким проживає дитина, звернутися до суду для зобовязання батька чи матері, які проживають окремо, надати другій стороні утримання на підставах і в порядку, що встановлені законом. Згідно з положеннями ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вище викладене та всі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина [PERSON], оскільки, згідно зі свідоцтвом про народження, являється його батьком та зобовязаний його утримувати, а розмір аліментів, які просить стягнути позивач є достатнім та обґрунтованим. Щодо посилання відповідача на те, що він добровільно матеріально допомагає дитині та на те, що син більше живе з ним, чим з матірю, то вони жодним доказом не підтверджені Також, суд не бере до уваги, пояснення відповідача, що позивач веде аморальний спосіб життя, і він, у майбутньому, має на меті позбавити її батьківських прав, оскільки вони нічим не підтверджені та ніякого відношення до предмета спору не мають. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 640 гривня 00 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved