Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Мирна, 17, в смт.Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 лютого 2016 року померла її матір [PERSON]. За життя вона склала заповіт, за яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу у визначений законом строк заяви про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Зазначає, що дочка спадкодавця [PERSON] відмовилась від спадкування після смерті матері, а син спадкодавця [PERSON] помер до моменту відкриття спадщини 25 січня 2013 року. Вважає, що за таких підстав має право на дане спадкове майно. У підготовче судове засідання позивач не зявилась, однак її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що вони позов підтримують і просять його задовольнити, а справу розглядати без їхньої участі. Представник Старовижівської селищної\~ради Волинської\~області у підготовче судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просив справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в підготовче судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче судове засідання нотаріусом копії спадкової справи № 11-2016, заведеної після смерті [PERSON], встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла 04 лютого 2016 року (аркуш справи 10). Заповіт, складений [PERSON], посвідчений нотаріусом Старовижівської ДНК 22 червня 2000 року (аркуш справи 9), не змінений та не відмінений (аркуш справи 35). Спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу у визначений законом строк заяви про прийняття спадщини (аркуш справи 7-8, 40). Відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса в шестимісячний строк, дочка спадкодавця [PERSON], відмовилась від обовязкової частки спадщини, що залишилася після мами [PERSON] (аркуш справи 41). Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Мирна, 17, в смт.Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесена відповідна постанова (аркуш справи 15). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наданих Старовижівською селищною радою Волинської області копії рішення та довідки встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок, що знаходиться по вул. Мирна, 17, в смт. Стара Вижівка (попередні назви вулиці - 17 Вересня, Вереснева) (аркуш 53, 54, 61-62). У вказаному будинку [PERSON] проживала і була зареєстрована (аркуш справи 16-20). До вказаного господарства надавались послуги з енергопостачання Старовижівською філією Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», особовий рахунок було відкрито на імя [PERSON] (аркуш справи 64). Вказані факти свідчать про належність спадкового майна будинку, покійній [PERSON], однак жодним правовстановлюючим документом її право власності на вказаний будинок не оформлено. Позивачем виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 17 по вул. Мирна в смт.Стара Вижівка Волинської області (аркуш справи 21-26). Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що Старовижівській селищній раді Волинської області було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються (аркуш справи 32). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статті 1218 ЦК України), а тому є всі законні підстави для визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Мирна, 17, в смт.Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області, що залишилося після смерті [PERSON], яка померла 04 лютого 2016 року.

Outcome: approved