Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , стягнути на її користь неустойку за прострочення сплати по аліментах в розмірі 28405 грн. та суму сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2008 року до 09.06.2017 року, від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з нею та находиться на її повному забезпечення. З моменту розлучення відповідач у справі бачив сина лише один раз, на телефонні дзвінки не відповідає, аліменти не сплачує, ніякої допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, не цікавиться життям дитини, не відвідує його, у зв`язку з чим просить суд позбавити останнього батьківських прав. Крім того, рішенням суду від 13.06.2017 року стягнуто щомісячно аліменти на її користь у розмірі 1300 грн. на утримання сина. Однак, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів з березня 2017 року, у зв`язку з чим загальна сума пені за прострочення відповідачем сплати аліментів становить 28405 грн., яку вона просить стягнути на її користь. Представник позивача надав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності з урахуванням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано 09.06.2017 року на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою у справі, перебуває на утриманні останньої. Згідно відповіді Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 17 від 28.11.2018 року на адвокатський запит [PERSON] , [INFO] , навчається з 08.06.2013 року у вказаному навчальному закладі, мати дитини приймає участь у батьківських зборах, цікавиться успіхами дитини, поведінкою сина, [PERSON] не приймав участі у батьківських зборах, не цікавився успіхами в навчанні. Згідно довідки державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Колесової А.О. згідно виконавчого листа № 640/1923/17 від 31.08.2017 року виданого Київським районним судом м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 08.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2019 року складає 29900 грн. Відповідно до довідки адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 23», де [PERSON] перебуває на обліку з народження, догляд за дитиною та рекомендації лікарів здійснює мати [PERSON] , батько дитини [PERSON] станом здоров`я сина не цікавився, до поліклініки з цього приводу не звертався. Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 519 від 07.08.2019 року свідчить про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приписами ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на вищенаведені вимоги чинного законодавства України, роз`яснення пленуму Верховного Суду України мають бути переконливі докази того, що батько/мати свідомо усунулись від виконання обов`язку встановленого законом , враховуючи при цьому поведінку батьків. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Приймаючи рішення про задоволення вимоги про позбавлення батьківських прав суд виходить з того, що під час розгляду справи встановлено обставини, отримані належні докази щодо свідомого ухилення батька від виконання батьківських прав та обов`язків. Чинним законодавством України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину, а саме положеннями ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29900 грн. За розрахунком наданим позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів становить 28405 грн., правильність розрахунку перевірена судом. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати по аліментах та стягнути з [PERSON] зазначену суму на підставі приписів ст. 196 СК України. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved