Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказала, що перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] За час шлюбу вони придбали у спільну сумісну власність будівлю - магазин з житловою квартирою, загальною площею 391,0 кв.м. житловою площею 55,6 кв.м., що розташовані в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області. Після придбання вказаного будинку позивач з відповідачем провели реконструкцію придбаної будівлі та 16 березня 2013 року на підставі Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видано свідоцтво про право власності та зареєстровано за [PERSON] право власності на новий об'єкт нерухомості - житловий будинок площею 391,0 кв.м., житловою площею 143,5 кв.м. В даному будинку зареєстровані та проживають позивач, відповідач та їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що в липня 2015 року голова ФГ «Скала», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу будинку. Вказаний позов було задоволено рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року. В вересні 2015 року голова фермерського господарства «Скала» знову звернувся до суду з позовом до [PERSON] і рішенням Липовецького районного суду від 25 вересня 2015 року, - скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] та визнано за фермерським господарством «Скала» право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. За заявами позивачки, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року, а потім ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року - рішення Липовецького районного суду від 19 серпня 2015 року скасовано та направлено на новий судовий розгляд. Остаточно - рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року залишено без змін в позові фермерського господарства «Скала» про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року рішення Липовецького районного суду від 25 вересня 2015 року скасовано. За таких обставин позивач вважає, що будинок повернутий у спільну сумісну власність. Вона з відповідачем, як разом, так і кожен із них окремо, наділений усією повнотою прав щодо володіння та користування будинком, ніхто не вправі перешкоджати цьому. [PERSON] вказує, що вона позбавлена цього права в результаті протиправних дій відповідача. Так, відповідач з 2015 року не проживає в будинку, проте чинить позивачеві і доньці усілякі перешкоди в користуванні першим поверхом будинку і підвальним приміщенням. Там знаходяться лічильники газу та електроенергії, газові котли, бойлер на нагрівання води. Відповідач за допомогою електрозварювальних апаратів заварив вхід в підвальне приміщення та два входи на перший поверх, замінив замки в решті трьох входах в приміщення першого поверху, в результаті чого я позбавлена можливості як користуватися першим поверхом та підвальним приміщенням, так і приборами тепло - водо - електро - газопостачання. Крім того позивач стверджує, що відповідач поселив на першому поверсі охоронців з приватного підприємства «Охоронно детективне агенство «Титан захист». Впродовж часу охоронці змінилися, на разі там постійно знаходяться закритими з середини чотири невідомі чоловіки, які почергово міняються. З приводу цього позивач неодноразово зверталася в поліцію, проте бажаного позитивного результату такі її звернення не дали, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просить усунути порушення її прав, як співвласника будинку в [ADDRESS] шляхом зобовязнання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в вільному користуванні усіма приміщеннями будинку в [ADDRESS], розблокувати входи на перший поверх будинку та в підвальне приміщення, надати ключі від вхідних дверей першого поверху будинку та підвального приміщення, не дозволяти без згоди [PERSON] знаходитися в будинку іншим особам. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, просить їх задоволити. Вона пояснила, що будинок належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачеві. Після розірвання шлюбу відповідач заблокував двері до першого поверху та підвалу, внаслідок чого вона не має доступу до лічильників спожитого газу та води. З цього приводу вона неодноразово зверталася до поліції. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в їх задоволенні просять відмовити, оскільки перешкод в користуванні власністю з боку відповідача не було, позивач до нього не зверталася та не довела порушення її прав. Крім того позивач подав письмове заперечення на позов в якому вказав, що позовна заява є необрунтованою та безпідставною, та не підлягає задоволенню. Всі житлові приміщення в будинку [ADDRESS] розташовані на другому його поверсі, яким користується позивач без будь - яких обмежень, будинок повністю забезпечиний електро-газо та водопостачанням, перешкод в отриманні позивачем відповідних комунальних послуг не має, як і заборгованості по їх сплаті. Він зазначає, що після розірвання шлюбу вони з позивачем досягли згоди про порядок використання, зокрема, що до вирішення спору позивачка користуватиметься другим поверхом житлового будинку та всіма його житловими приміщеннями. На першому поверсі будинку та в підвальному приміщенні зберігається майно попереднього власника ФГ «Скала» та особисте майно самого відповідача, а самі приміщення не є житловими. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФГ «Скала» [PERSON], просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку з його безпідставністю. Він пояснив що вказаний позов, на його думку, пред'явлений не до тієї особи. Крім того в вересні 2015 року право власності на вказане майно визнано за ФГ «Скала». Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши представлені докази приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ст. 63 СК України Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.6) позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 27 листопада 2001 року зареєстрували шлюб. Вказаний шлюб між ними було розірвано за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року. 16 березня 2013 року за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 391,0 кв.м. житловою площею 143,5 кв.м., що розташований в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області, що підтверджується його копією (а.с.10). Таким чином судом встановлено, що вказане майно, набуте позивачем та відповідачем за час перебування в шлюбі, тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Виходячи з цього позивач на правах співвласника має право на користування всіма приміщеннями цього будинку. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі , яка відповідає його частці. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (коли порушення не пов'язані із позбавленням володіння). Згідно акту обстеження житлового будинку по [ADDRESS] від 17.01.2017 року (а.с.56) комісією встановлено наступне: [PERSON] з донькою проживає на другому поверсі вказаного будинку; вхід в підвальне приміщення будинку де знаходиться устаткування щодо тепло - водо - газо постачання будинку, два входи на перший поверх закриті - скріплені електрозварювальним способом, інші двері в приміщення першого поверху закриті. На час обстеження на першому поверсі знаходиться невідомий чоловік, який закритий з середини, який відмовився відчиняти двері. В зв'язку з існуванням вказаних перешкод в користуванні будинком позивач [PERSON] неодноразово зверталася до органів поліції, що підтверджується копіями відповідей на її звернення (а.с.11-17). Існування таких обставин є підставою для усунення перешкод в користуванні позивачем житловим будинком, як його співвласником, тому відповідача слід зобов'язати не чинити перешкоди [PERSON] в вільному користуванні усіма приміщеннями будинку в [ADDRESS], розблокувати входи на перший поверх будинку та в підвальне приміщення, надати ключі від вхідних дверей першого поверху будинку та підвального приміщення та позовні вимоги в цій частині задоволити. Що стосується її вимоги про заборону без її згоди знаходитися в будинку іншим особам, слід зазначити, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки дана вимога не конкретизована. У відповідності до ст. 26 ЦПК України у справі беруть участь позивач відповідач та треті особи. Заявляючи вимогу про заборону знаходитись в будинку без її згоди іншим особам позивач не вказала яких осіб це стосується і того, кого суд мав би зобов'язати виконувати цю вимогу. Отже вказана вимога є невизначеною щодо кола відповідачів, тому задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають сплачені нею та документально підтверджені судові витрати, а саме: 551 грн. витрат по сплаті судового збору та 4000 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього 4551,20 грн На підставі викладеного та

Outcome: approved