Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 01 жовтня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина\~ [PERSON] , [INFO] . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 вересня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилаючись на те, що на теперішній чає дитина проживає з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, відповідач за весь час з моменту припинення спільного життя жодного разу дитину не бачив, такого бажання не висловлював, на день звернення до суду з зазначеним позовом відповідач жодного разу аліменти не сплатив, в утриманні сина участі не бере, ним не цікавиться, своїх батьківських обов`язків не виконує, просить суд позов задовольнити, визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю\~ [PERSON] , [INFO] , дозволити Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (його територіальним підрозділам) проведення реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за відсутності згоди батька [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не сповістив, про день і місце слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення, заперечень до позовної заяви суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності\~ відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Представник відповідача органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, надав суду висновок про визнання місця проживання малолітнього [PERSON] , а також заяву з якій підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність визнання місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2012 року по лютий 2017 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 01.10.2013 року Виконавчим комітетом Сокологірненської сільської ради Генічеського району Херсонської області серії [NUMBER] . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 вересня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя, як органу опіки і піклування, від 21 квітня 2017 року встановлена доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. При цьому встановлено та враховувалося, що згідно з довідкою про доходи військової частини [NUMBER] від 14.04.2017 року №202 [PERSON] працює в зазначеній частині та з жовтня 2016 по березень 2017 року одержала заробітну плату у розмірі 53506,62грн. Відповідно до інформації з місця роботи мати дитини характеризується позитивно. Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 14.04.2017 року здійснено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами обстеження встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю в однокімнатній квартирі. В квартирі в наявності необхідні меблі та побутові прилади. Для дитини є дитячій стіл, є окреме місце для сну. Питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 16.03.2017 року за участю матері дитини, яка повідомила, що батько дитини на даний час проживає в АР Крим, точна адреса проживання та контактні телефони батька їй не відомі, з дитиною він не спілкується, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги та допомоги у вихованні дитини не надає, життям дитини не цікавиться. Запросити батька дитини на засідання комісії не виявилось можливим через відсутність інформації про його фактичне місце проживання та інших засобів зв`язку. За результатами розгляду питання комісія з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). В силу ч. 1\~ст. 3 Конвенції „Про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. В силу\~ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства\~предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст.\~8,\~11,\~15 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.\~\~ Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). За нормами\~ст. 150 СК України\~виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.\~\~Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.\~\~Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.\~\~Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1-3\~ст. 157 СК України). Згідно\~ст. 18 Конвенції „Про права дитини», яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції „Про права дитини). Згідно з п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Правовий режим реєстрації фізичних осіб під час зміни місця їх проживання або перебування регулюються Конституцією України Цивільним та Сімейним кодексами України, Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно приписів ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до положень ст.ст. 3, 13 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; щодо осіб, які не досягли 14-річного віку, обмежується вільний вибір місця проживання. Положеннями ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву, паспортний документ (свідоцтво про народження дитини), квитанцію про сплату державного мита та ін. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. Від імені дітей, які не досягли 15 років така заява подається обома батьками. Відповідно до приписів п.п. 1, 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Враховуючи це, безпідставне ухилення батька від надання в реєстраційні органи згоди (дозволу) щодо реєстрації місця проживання власної малолітньої дитини [PERSON] , порушує передбачене законом право такої дитини на реєстрацію місця проживання. З огляду на викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги що батьки є рівними в своїх характеристиках та можливостях догляду за дитиною, вік дитини, її режим дня, стан її здоров`я та інші обставини, враховуючи, що матір спроможна надати дитині належний рівень виховання, постійного піклування та розвитку, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови останній, приділяє дитині багато уваги, опікується її духовним та інтелектуальним розвитком, а тому, належним чином відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків, крім того працює, має систематичний заробіток, забезпечена житлом, позитивно характеризується за місцем роботи, тобто, проявила себе зрілою дорослою людиною, яка може відповідати за життя та здоров`я малолітньої дитини, а також безпідставне ухилення батька від надання в реєстраційні органи згоди (дозволу) щодо реєстрації місця проживання власної малолітньої дитини [PERSON] , тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved