Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами фактично припиненні шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 31.03.2021 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить цивільну справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 30 травня 2013 сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Під час перебування у шлюбі [INFO] у сторін народилися дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). На даний час подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач позов підтримав, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому шлюб між ними повинен бути розірваний. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб зберегти неможливо, сторони миритися не бажають, створити здорову та міцну родину не змогли, шлюб існує лише формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір. З відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судових витрат, понесених ним на сплату судового збору.

Outcome: approved