Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2008 року. Від даного шлюбу у них народилася дитина, донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Рішенням Тячівського районного суду від 13.06.2016 року у цивільній справі №307/977/16-ц шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано. Також зазначає, що відповідач не надає дитині матеріальної допомоги, не забезпечує виконання своїх обов`язків щодо її утримання. Самостійно вона не має жодної можливості забезпечити дитині належні умови для проживання, фізичного і духовного розвитку, оскільки розмір її заробітку, враховуючи також необхідність витрачання коштів і на власне утримання, не надає можливості здійснювати належне утримання дитини, забезпечити її гармонійний розвиток. Додатково вказує, що на час пред`явлення позову вона перебуває у повторному шлюбі з 10.01.2017 року від якого має другу дитину - [PERSON] , [INFO] , на утримання та матеріальне забезпечення якої позивачка також витрачає грошові кошти. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Рішко П.М. будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили, однак їх неявка відповідно п.1 ч.3 до ст.223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідач у судовому засіданні під час розгляду справи по суті, викладені позивачкою в позові обставини та позовні вимоги визнав. Подав заяву, згідно якої позовну заяву про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, визнає повністю. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.02.2008 року, який заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим у справі №307/977/16-ц від 13.06.2016 року було розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач, а мати позивачка. Неповнолітня донька перебуває на утриманні і вихованні у позивачки. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 31) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, наявність у нього інших утриманців, а також повне визнання ним позову. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, до процесуальних прав відповідача належить право визнання ним позову на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 1, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача, щомісячно, аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 грудня 2020 року, і до її повноліття. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved