Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 січня 1992 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Поряд з тим, зазначила, що з самого початку їхнього проживання між ними була злагода, але згодом на грунті зловживання відповідачем спиртними напоями почалися сімейні суперечки і скандали. ЇЇ зауваження і вимоги щодо сімейних обов`язків він сприймає агресивно. Через поведінку відповідача, в червні 2020 року, вимушено перейшла жити до своєї матері і з того часу вони не підтримують подружні відносини і не спілкуються. За цей період переконалася, що їхня сім`я розпалася. Крім того зазначила, що її пропозицію написати спільну заяву в ДРАЦС відповідач проігнорував. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, і після розірвання шлюбу, залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідач повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи отримав 17 лютого 2021 року, однак станом на дату розгляду справи, відзив на позов не подав. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалось, стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18 січня 1992 року Глибочецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 січня 1992 року у Глибочецькій сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 1. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі з червня 2020 року проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, не спілкуються. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved