Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на початку вересня 2016 року вона уклала угоду з [PERSON] про те, щоб придбати у свою власність трикімнатну квартиру, загальною площею 44,3 кв.м. Під час спільної домовленості вони досягли всіх істотних умов щодо купівлі продажу квартири, яка належала [PERSON] в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] Вона (позивач) сплатила відповідачу [PERSON] суму коштів за квартиру наперед, а останній передав ключі від квартири та всі правовстановлюючі документи та домовились щодо нотаріального оформлення купівлі продажу зазначеної квартири, але [PERSON] без поважних причин відмовився від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу квартири і перестав виходити на зв'язок з нею (позивачем). На підставі викладеного, просила суд визнати за нею (позивачем) право власності на квартиру за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, селище Новоданилівка, [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, трьохкімнатна квартира за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, селище Новоданилівка, [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності, згідно договору купівлі продажу, посвідченого 09.02.2010 року [PERSON] приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2010 року. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Новоданилівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, [PERSON], [INFO], дійсно проживала за адресою: [INFO], селище Новоданилівка, [ADDRESS] по день смерті 27.12.2013 року. Відповідно до ст.7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ч.1\~ст.392 ЦК України). Згідно п.37 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК,\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачем не надані докази в підтвердження того, що на час укладення угоди з [PERSON] про те, щоб придбати у свою власність трикімнатну квартиру, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, [PERSON] набув право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування після смерті його матері, також позивачем не надані достатні докази, що під час спільної домовленості сторони досягли всіх істотних умов щодо купівлі продажу зазначеної квартири, а саме сплати відповідачу [PERSON] суми коштів за квартиру наперед, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на квартиру є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що він набув право власності на квартиру на підставі\~ст.19 Закону України «Про власність» (втратив чинність 20.06.2007 року), є безпідставним та таким, що не ґрунтується на положеннях норм чинного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed