Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: встановити факт її спільного проживання із [PERSON], як чоловіка та жінки без шлюбу з квітня 1993 року до дня реєстрації шлюбу 15 листопада 1996 року; визнати квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, буд. 3«а», кв. 27, право власності на яку зареєстроване за [PERSON], спільною власністю [PERSON] та [PERSON], набутою в період фактичних шлюбних відносин; визнати за нею, як за співвласником, право власності на 1/2 частку цієї квартири, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., що стане підставою для реєстрації за нею права власності на зазначену частку квартири в органах державної реєстрації; визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого 10 квітня 2014 року [PERSON], право власності на 1/6 частку вказаної квартири, що стане підставою для реєстрації за нею права власності на вказану частку квартири в органах державної реєстрації. На обґрунтування позову зазначає, що 10 квітня 2014 року помер її чоловік [PERSON], [INFO], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1996 року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належну йому, на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 1996 року, квартиру по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську, яка складається із двох суміжних кімнат, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м. Право власності на імя чоловіка на зазначену квартиру 29 жовтня 1996 року було зареєстроване в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в книзі 133 за реєстраційним номером 21753. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є вона, позивач, їх з померлим син [PERSON], [INFO], та син чоловіка від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. Вона, позивач, та відповідач [PERSON] протягом шести місяців після смерті спадкодавця звернулися до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, також із заявою про прийняття спадщини після померлого батька буде звертатися і син [PERSON], який на теперішній час досяг повноліття і є потенційним спадкоємцем першої черги за законом. Вона, позивач, до того ж звернулася із заявою, як дружина спадкодавця та співвласниця нерухомого майна, до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, заявивши свої права на 1/2 частку квартири, як на спільне сумісне майно, придбане із померлим до 01 січня 2004 року. В нотаріальній конторі повідомили, що спадщину після смерті [PERSON] також бажає прийняти відповідач [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини, але невідомо в якості спадкоємця якої черги. Постановою державного нотаріуса [PERSON] від 07 листопада 2014 року їй, позивачу, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та визначення часток у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, і рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що вона має право на визнання за собою права власності на 1/2 частку спірної квартири, яка була придбана нею та чоловіком за їх спільні кошти, і вона своєю працею та заробленими трудовими коштами, вкладеними в спільний сімейний бюджет, при покупці нерухомого майна набула право власності на частку квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську. З [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з квітня 1993 року, вони мешкали у одній кімнаті квартири, розташованій [ADDRESS], частина якої залишилася у її користуванні після поділу житла при розірванні шлюбу із її першим чоловіком у 1989 році. Окремого житла вони із [PERSON] не мали, і з самого початку спільного проживання вони вирішили придбати для себе окрему квартиру, для чого накопичували грошові кошти, працюючі і маючі намір витратити зароблені кошти та особисті заощадження на придбання житла. На час придбання квартири в них була повноцінна сімя, в якій виховувалися двоє її дітей від першого шлюбу, та спільна дитина [PERSON], який народився 28 липня 1996 року. Вони із чоловіком [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обоє працювали, подали до Дніпровського РАЦС м. Дніпродзержинська заяву про реєстрацію шлюбу та місяць очікували дня реєстрації їх шлюбу. 29 жовтня 1996 року за їх спільні із чоловіком кошти вони придбали квартиру, розташовану по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на імя чоловіка, так як вона не приділяла значення формальній стороні оформлення договору, бо між ними існували довірливі відносини. За придбану квартиру вони сплатили продавцям нерухомого майна 5391 грн. із їх спільних коштів, які складалися із її особистих коштів та особистих коштів [PERSON] Через два тижні після придбання квартири, 15 листопада 1996 року вони зареєстрували шлюб та вселилися у придбану квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, буд. 3 «а», кв. 27. Чоловік разом із малолітнім сином [PERSON] одразу ж зареєструвалися у житловому приміщенні, в якому син [PERSON], [INFO], зареєстрований до теперішнього часу. Вона, позивач, залишилася бути зареєстрованою у [INFO], так як не могла втратити право на проживання у квартирі, яку отримала із першим чоловіком. За життя між нею та чоловіком [PERSON] ніколи не виникало питань з приводу розірвання шлюбу і до моменту смерті чоловіка вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Не виникало між ними питань і з приводу поділу майна подружжя та визнання права власності на спірну квартиру, яку вони придбали за спільні кошти та за особисті кошти кожного з них, і по законодавству, яке діяло на момент придбання квартири, вони з чоловіком стали співвласниками нерухомого майна, яке належало їм на праві спільної сумісної власності, й кожен з них при покупці квартири набув право власності на 1/2 частку нерухомого майна. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належної померлому 1/2 частки квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а». кв. 27, яка має бути поділена між спадкоємцями першої черги, а саме між нею, позивачем, та синами [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, і кожен має право спадкувати 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом, з урахуванням відсутності інших спадкоємців першої черги за законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її інтереси представляє [PERSON], згідно довіреності. Третя особа на боці позивача - [PERSON] в судове засідання не зявився, до судового розгляду справи від нього надійшла заява про підтримання позову [PERSON] та його задоволення. Представники третіх осіб: Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, до судового розгляду справи від начальника реєстраційної служби [PERSON] та від завідувача Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою [PERSON] надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі третіх осіб.. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов [PERSON] по суті та за обставинами справи, та суду пояснила, що [PERSON] проживала із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з квітня 1993 року, в неї була кімната в квартирі по вул. Енергетиків, 18-30 в м. Дніпродзержинську, де вона раніше проживала із першим чоловіком. В цій же квартирі був зареєстрований і попередній чоловік позивача [PERSON]. Позивач із [PERSON] бажали придбати своє власне житло, так як у [PERSON] було двоє дітей від першого шлюбу, і вони всі разом із [PERSON] проживали в одній кімнаті зазначеної вище квартири, а 28 липня 1996 року у позивача та [PERSON] народився спільний син [PERSON]. Позивач та [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обоє працювали, і 29 жовтня 1996 року вони разом купили квартиру, розташовану по вул. Дніпробудівській, 3 «а» - 27 в м. Дніпродзержинську за спільні кошти, кожний із них вклав для придбання квартири по 2700 грн. У позивача були вклади в Ощадбанку, вона також працювала та отримувала заробітну плату, за ці доходи і придбали квартиру. Коли оформлявся договір купівлі-продажу квартири, позивач знаходилася вдома, бо здійснювала догляд за новонародженим сином. Перед цим вони разом неодноразово оглядали квартиру, разом передавали продавцю кошти за квартиру до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, і одразу після покупки квартири, вселилися до неї. Після придбання квартири в ній були зареєстровані [PERSON]К та новонароджений [PERSON], а позивач залишилася бути зареєстрованою у [INFO]. 10 квітня 2014 року чоловік позивача [PERSON] помер, на момент смерті чоловіка [PERSON] перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, хоча була зареєстрована у квартирі, розташованій [ADDRESS], частина якої належала їй внаслідок поділу майна між нею та її першим чоловіком, і її реєстрація у цій квартирі була необхідною для збереження права на проживання у цій квартирі. Пізніше вона та її перший чоловік прийняли рішення, що ця квартира залишиться двом їх дітям. В квартирі по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську чоловік позивача [PERSON] був зареєстрований до дня своєї смерті. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка та із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири, як співвласнику нерухомого майна. Із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори також звернулися відповідач [PERSON], який є сином чоловіка від першого шлюбу, та відповідач [PERSON], яка не є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Також представник позивача пояснила, що 28 січня 2015 року син позивача [PERSON], [INFO], подав до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після свого померлого батька [PERSON] та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську є спільною власністю позивача та її чоловіка [PERSON], так як була придбана за особисті кошти кожного із них та їх спільні кошти, і відповідно позивачу належить 1/2 частка цієї квартири, а також їй належить 1/6 частка зазначеної квартири, як спадкоємцю першої черги за законом після померлого чоловіка [PERSON] Просить задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не згодний, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську належала на праві спільної власності позивачу та його батькові [PERSON], вважає, що батько був єдиним власником квартири. Пояснив суду, що на момент придбання квартири батько та [PERSON] розійшлися і спільно не проживали, батько позичав гроші на покупку квартири, і купив квартиру за гроші, що були отримані ним від продажу автомобіля та за позичені кошти. Він із батьком не дуже добре спілкувався. Батька він не бачив півтора роки до дня його смерті. Коли його повідомили про хворобу батька, він приїхав до нього в квартиру по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв. 27, а [PERSON] сказала, що батько помер і його вже поховали. У 1996 році йому, відповідачу [PERSON], було 8 років, а приблизно три місяці тому назад його хрещений батько, назвати прізвище якого він не може, розповів, звідкіля взялася квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27, а до цього йому не було відомо, як батько купив квартиру. Раніше з 2003 року по 2011 рік він часто бачився із батьком, але в спірній квартирі не був жодного разу. Перший раз потрапив до квартири після смерті батька [PERSON] В квартирі також проживала донька [PERSON]. Йому, відповідачу, не було відомо, що батько перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], але знав, що в нього є звідний брат [PERSON], про якого йому розповідав батько. Також йому, відповідачу, відомо, що до дня смерті батько працював на хлібзаводі, знайомі розповідали, що батькові на лікування збирали гроші. Вважає, що [PERSON] не є співвласником квартири по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв.27, бо батько сам купив цю квартиру. Не заперечує, що позивач та брат [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті батька, але вважає, що спадщина повинна належати йому, братові [PERSON] та [PERSON]. Також зі слів [PERSON] йому відомо, що вони разом із батьком прожили 13 років, і що вона доглядала за батьком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила суду, що вона з 2001 року проживала в [INFO] «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську, як цивільна дружина [PERSON] Разом з ними проживала її донька [PERSON], [INFO]. Вона проживає у цій квартирі до теперішнього часу і в неї знаходяться всі оригінали документів на квартиру, які залишилися після смерті [PERSON] Вона вела із [PERSON] спільне господарство, разом проживала у вищевказаній квартирі. До 2001 року в цій квартирі проживали квартиранти, а [PERSON] з 2000 року проживав в належній їй двокімнатній квартирі [ADDRESS], де також проживала і її донька. В цій же квартирі, яка поділена, проживав брат її першого чоловіка. [PERSON] казав, що розійшовся з [PERSON] і запропонував вселитися в його квартиру по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв. 27. Вони вселилися до його квартири, відремонтували її та жили в ній, також робили ремонт і в її квартирі. Їй було відомо, що [PERSON] перебуває у офіційно зареєстрованому шлюбі, що є неповнолітній син, який зареєстрований у спірній квартирі, та є син від першого шлюбу. Вони продали будинок померлої матері [PERSON], яка проживала у Винницькій області. У 2013 році [PERSON] захворів, і отримані від продажу будинку гроші були витрачені на лікування [PERSON] Також завод, на якому працював [PERSON], допомагав матеріально, і взагалі на лікування [PERSON] було витрачено багато грошей. Із заводу [PERSON] не звільняли, він був на лікарняному і лікувався шість місяців, а потім почав оформлювати пенсію. Вона була з ним до кінця, допомагала йому. [PERSON] та її син знали про хворобу [PERSON], але не провідували його і не допомагали. [PERSON] потрапив до лікарні, а через 2 дня помер. Після смерті [PERSON] позивач зателефонувала і сказала, що допоможе із похованням, але ніякої допомоги не надала. Вона - [PERSON], самостійно займалася похованням [PERSON] за ті гроші, що в них були, позивач була присутньою на похоронах. Вона - [PERSON], звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], як цивільна дружина, так як вона проживала з ним і доглядала за ним. [PERSON] хотів розірвати шлюб із [PERSON], але не встиг. Вона була знайома із [PERSON] з 2000 року, і з того часу стала проживати з ним, з його слів, їй було відомо, що він сам придбав квартиру по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв. 27. Визнає, що діти померлого [PERSON] є його спадкоємцями першої черги, а позивача [PERSON] вона не визнає як спадкоємця, не згодна з позовом, бо вона доглядала за [PERSON] до самої смерті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у 1995-1996 роках вона працювала в Дніпродзержинському університеті разом із донькою [PERSON], яка була власником квартири, і донька [PERSON] повідомила про те, що вони будуть продавати квартиру та забирати маму до себе. В той же день вона, свідок, повідомила позивача [PERSON] про продаж квартири. Це відбулося у магазині, де працювала [PERSON], там же в магазині знаходився її чоловік [PERSON], і їм обом вона розповіла про продаж квартири, так як знала, що вони хочуть придбати квартиру на пос. Дніпробуд. [PERSON] та [PERSON] захотіли подивитися на квартиру та поговорити із її власницею. На другий день вона, свідок, привела [PERSON] в магазин, де працювала [PERSON], де вони і познайомилися. Всі разом вони пішли дивитися квартиру, потім вона, свідок, дізналася від доньки [PERSON], що вони домовилися про укладення договору купівлі-продажу квартири. Донька [PERSON] та [PERSON] попросили її, свідка, бути присутньою при передачі грошей за квартиру та укладення договору для страховки, оскільки вона знала обидві сторони, і що вони один одного не обдурять. Коли збиралися їхати до нотаріальної контори, [PERSON] на своєму автомобілі заїхав за нею і забрав її, свідка, та [PERSON] і вони всі разом підїхали до підїзду будинку, де жили [PERSON] та [PERSON], вийшла [PERSON], сіла в машину. Вона, свідок, зрозуміла, що [PERSON] винесла гроші за квартиру, і потім передала обумовлену суму [PERSON], а потім вони вже з грошима поїхали до нотаріуса, який знаходився біля Заводської площі ДМК, у приміщення БТІ. Вона, свідок, була знайома із [PERSON] та [PERSON] ще до купівлі квартири, до цього вони жили разом 2-3 роки, жили однією сімєю, чи в шлюбі, чи ні, їй не відомо. Потім від [PERSON] вона довідалася, що вони уклали шлюб після купівлі квартири. Їй відомо, що квартира куплялася [PERSON] та [PERSON], обома, для потреб їх сімї. Вони їздила на автомобілі Жигулі, синього кольору, яким керував [PERSON]. Також їй відомо, що до придбання квартири вони разом їздили на Західну Україну до батьків [PERSON]. Після реєстрації шлюбу вони також продовжували жити однією сімєю, потім через декілька років вона, свідок, довідалася, що [PERSON] став підтримувати близькі стосунки із [PERSON], хоча ще проживав разом із позивачем. Вона, свідок, розмовляла [PERSON], дорікала, що вона руйнують сімю [PERSON] та Кості. Після [PERSON] у [PERSON] була ще одна жінка, яка проживала на Лівому березі. Помер [PERSON] у минулому році, до цього вона бачила його за кермом автомобіля. [PERSON] до останнього часу працював водієм, казав, що хворіє, але подробиць вона не знає. Начебто [PERSON] діставала для нього ліки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 1993 року, її, свідка, мати була завідуючою магазином, де [PERSON] працювала продавцем, і вони спілкувалися. [PERSON] жила із [PERSON], і вона, свідок, думала, що вони живуть у шлюбі. Потім [PERSON] завагітніла, і вони стали розмовляти про покупку квартири для своєї сімї. Зоя бралася за любу роботу. [PERSON] народила сина передчасно, і восени 1996 року вони одразу святкували і народження дитини, і реєстрацію шлюбу, і покупку квартири. Після цього, [PERSON] інколи скаржилася, що [PERSON] зраджує їй, в 2005 році [PERSON] звільнилася із магазину, а після цього вона, свідок, дізналася, що Костя із нею не проживає. [PERSON] та [PERSON] разом купили квартиру, бо вони про це розмовляли при ній і разом збирали гроші для придбання квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 1990 років мешкає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], є сусідкою [PERSON], знає її дуже давно. Після розірвання шлюбу із першим чоловіком [PERSON] стала проживати у [INFO] разом із [PERSON], як чоловік та жінка, [PERSON] дуже добре відносився до двох дітей [PERSON] від першого шлюбу. Вони жили дружно, і їй, свідку, відомо, що вони шукали квартиру на пос. Дніпробуд, яку хотіли придбати для проживання своєї сімї. В 1996 році в них народився син [PERSON], і після його народження вони разом, як сімя, купили квартиру по вул. Дніпробудівській в м. Дніпродзержинську, куди переїхали проживати. Потім вона, свідок, все рідше бачила [PERSON], і сусіди розповіли, що він залишив [PERSON], яка стала жити в квартирі по вул. Енергетиків, а [PERSON] став проживати в квартирі по вул. Дніпробудівській. Вона знала, що [PERSON] працював на хлібзаводі, з ким він проживав останній час їй невідомо, але знає, що він продовжував підтримувати стосунки із [PERSON]. Вислухавши представника позивача, відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON], [INFO], перебували у фактичних шлюбних відносинах з серпня 1993 року до дня реєстрації шлюбу, тобто до 15 листопада 1996 року, від яких 28 липня 1998 року в них народився син [PERSON]. На момент фактичного створення сімї позивач [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували, шлюб між позивачем та її першим чоловіком [PERSON] був розірваний 07 серпня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом РАГС виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 квітня 1994 року, в якому зазначено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини і не ведуть спільне господарство із серпня 1993 року . Факт спільного проживання позивача та [PERSON] однією сімєю з 1993 року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 29 жовтня 1996 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON]Є, зареєстрований в реєстрі за № 1170, а також право власності на зазначену квартиру на імя [PERSON], згідно діючого на той час законодавства, було зареєстроване Дніпродзержинським БТІ, про що внесений запис в реєстрову книгу № 133, за реєстрованим номером 21753. Судом достовірно встановлено, що на момент придбання квартири позивач та [PERSON] проживали однією сімєю, подали до Дніпровського РАГС м. Дніпродзержинська заяву про реєстрацію шлюбу, виховували новонародженого сина [PERSON], [INFO], що свідчить про факт перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з серпня 1993 року до 15 листопада 1996 року. Також на підставі наданих позивачем доказів та пояснень свідків суд встановив, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську була придбана [PERSON] та [PERSON] за їх спільні кошти, які кожний із них вклав у придбання нерухомого майна для потреб їх сімї. Вони обидва працювали, отримували заробітну плату, [PERSON] на момент придбання квартири з 1990 року працювала в Комерційно-торгово-виробничому центрі «Продтовари» спочатку вантажником, а з 1991 року продавцем магазину №81, і крім цього, вона мала заощадження, що підтверджується ощадною книжкою Ощадбанку на імя [PERSON] Крім зазначених доказів, факт придбання квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську за спільні та особисті кошти [PERSON] та [PERSON] в період їх фактичних шлюбних відносин підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що їм достовірно відомо, що зазначена квартира придбавалася за рахунок особистих коштів [PERSON] та [PERSON] та їх спільних зароблених коштів для проживання їх сімї, а свідок [PERSON] також підтвердила, що саме вона запропонувала [PERSON] придбати цю квартиру і сприяла укладенню договору купівлі-продажу, була особисто присутньою при передачі грошей [PERSON] продавцю квартири [PERSON] та при укладенні і нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири. Також суд приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] в тій частині, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири у володінні [PERSON] та [PERSON] перебував автомобіль Жигулі, яким керував особисто [PERSON], і на якому він відвозив свідка та продавця квартири до нотаріуса. А тому заперечення відповідача [PERSON] проти позову в частині того, що його батько купив квартиру за кошти, отримані від продажу автомобіля, не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому суд враховує, що на момент придбання квартири відповідачу виповнилося 8 років, про придбання квартири, начебто, тільки за рахунок коштів [PERSON], йому повідомив три місяці тому назад його хрещений батько, прізвище якого відповідач назвати не зміг. А тому зазначені відповідачем [PERSON] обставини щодо придбання квартири за рахунок коштів тільки його батька не підтверджується жодними доказами. Що стосується пояснень відповідача [PERSON], то вона також вказувала і не надала суду доказів на підтвердження придбання квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську тільки за рахунок коштів [PERSON], пояснивши, що ці обставини їй відомі тільки зі слів [PERSON]. Таким чином, суд дійшов до висновку, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську була придбана за рахунок особистих заощаджень [PERSON] та [PERSON] та їх спільних коштів, отриманих в результаті їх спільної праці під час фактичних шлюбних відносин, і тому кожний із них набув право власності на рівну з іншим частку квартири. Так, згідно із частиною першою статті 17 закону України «Про власність», який був чинним на час придбання квартири, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними Частиною другою статті 112 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Приймаючи до уваги, що будь-яка письмова угода між [PERSON] та [PERSON] щодо розміру часток у праві спільної власності на квартиру не укладалася, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частку зазначеної квартири, як такої, що була придбана внаслідок спільної праці її та [PERSON] 10 квітня 2014 року чоловік позивача [PERSON] помер. Зважаючи на те, що суд встановив, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності, і кожен із них був власником 1/2 частки квартири, то після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки зазначеної квартири. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Суд встановив, що спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його дружина позивач [PERSON], яка перебувала із спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі на момент його смерті, та його діти: син [PERSON], [INFO], і син [PERSON], [INFO]. Всі спадкоємці першої черги своєчасно звернулися до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та про отримання свідоцтва про право на спадщину на свою частку. Також до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулася відповідач [PERSON], яка претендує на спадщину, як жінка, що перебувала із спадкодавцем на момент його смерті у фактичних шлюбних відносинах, яка доглядала його, а отже, на її думку, має право на спадкування після померлого [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. В звязку з тим, що після смерті [PERSON] є спадкоємці першої черги за законом, які не усунуті від права на спадкування, які своєчасно прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, суд вважає, що [PERSON] не має права на спадщину після померлого [PERSON], як спадкоємець четвертої черги. А тому спадщина, що відкрилася після смерті [PERSON], повинна бути поділена між спадкоємцями першої черги, тобто між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], у рівних частках, а саме по 1/6 частині квартири кожному, що відповідає вимогам ч.1 ст. 1267 ЦК України, згідно якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за позивачем повинно бути визнане право власності на 1/2 частку квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а» кв. 27 в м. Дніпродзержинську, як за співвласником, а також повинно бути визнане право власності на 1/6 частку цієї ж квартири в порядку спадкування за законом, як за одним із спадкоємців першої черги.

Outcome: approved