Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що шлюб з відповідачем зареєстрували 04.02.2007 р. Від шлюбу народилися діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають із нею та перебувають на її утриманні. Сімейне життя не склалося, часто виникали сварки, суперечки, не було взаєморозуміння та поваги, а відтак шлюбні відносини припинили. В даний час спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідач не намагався створити нормальні сімейні відносини, вони віддалялися один від одного і в решті стали чужими людьми. Збереження шлюбу не відповідає її інтересам, так як вважає, що саме розірвання шлюбу з відповідачем збереже нормальне бачення про сім'ю та стосунки між нею та відповідачем у свідомості їх неповнолітніх дітей. З моменту фактичного припинення сімейних стосунків проживають окремо, діти живуть з нею. З відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Позивачка просить суд винести рішення яким шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1680 грн. щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В суді позивачка позовні вимоги уточнила, просить суд шлюб розірвати та аліменти з відповідача стягувати з 01.02.2015 року, так як до цього часу відповідач надавав їй достатню матеріальну допомогу на утримання дітей. Суду позивачка пояснила, що за наданий судом термін для примирення з відповідачем не помирилися, наполягає на розірванні шлюбу та стягненні аліментів з відповідача. Відповідач в суді позов визнав, не заперечив щодо розірвання шлюбу з позивачкою, а також про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі який вказала позивачка. Суду відповідач пояснив, що з позивачкою не проживають разом з жовтня 2014 року, примирення є неможливим, надавав дружині допомогу на утримання дітей протягом жовтня 2014 р. - січня 2015 р., звільнився з постійної роботи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 04 лютого 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану міста Кам'янець-Подільського Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, про що складений актовий запис № 58. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. В зв'язку з різними поглядами на життя, різні характери, відсутністю бажання спільно вирішувати сімейні проблеми сторони з жовтня 2014 року не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. За час наданий судом на примирення сторони не помирилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не зареречує. Відповідно ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи обставини справи, визнання відповідачем позову, суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому підстав для збереження сім'ї немає. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач до лютого 2015 року частково надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, в подальшому добровільно надавати таку допомогу не бажає. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач має задовільний стан здоров'я, працездатний, постійної роботи не має, інших утриманців не має. Враховуючи обставини справи, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов в цій частині також підлягає до задоволення.

Outcome: approved