Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомості. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, слухати справу в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, судова повістка повернута з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. 31.07.1998 року між позивачем, [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем, [PERSON] з іншої, в Білгород - Дністровському представництві Одеської товарної біржи було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] , відповідач по справі, продала, а позивачка [PERSON] купила квартиру, яка складається із: 1 - коридора, площею 4,2 кв. м, 2- коридора, площею 6,4 - кв.м, 3,4- жилих кімнат, площею 16,0 кв. м, та площею 11,3 кв.м; 5- кухні, площею 7,0 кв.м; 6- ванної, площею 2,8 кв. м; 7- туалета, площею 1,4 кв.м; загальною площею - 49,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.8 договору купівлі - продажу від 31.07 1998 року за реєстраційним номером 1743/Б, зазначений договір підлягає реєстрації в МБТІ м. Білгород Дністровського на ім`я [PERSON] . Так, факт виникнення у позивача права власності на придбану квартиру підтверджується технічним паспортом на квартиру за адресою: [ADDRESS] і виданий Білгород - Дністровським МБТІ 03.08.1998 р. Вказані вище обставини свідчать про досягнення стронами усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку та повного виконання умов договору та по сьогоднішній день у сторін заперечень стосовно наслідків його укладення не виникло, що дає підстав для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу. У відповідності до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті в її склад фізичні особи. Член товарної біржі має право сам здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, яка являє собою купівлі-продаж товарів, дозволених до обороту на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на товарній біржі. Відповідно до пунктів 11 зазначених Договорів: цей договір у відповідності з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю, реєстраційний номер 1743/Б від 31.07.1998 року. Договір подальшого нотаріального посвідчення не підлягає. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинені в 1998 році , тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року за №20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно з ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-XІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних із ним торгівельних операцій. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Незважаючи на обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, діюче на той час законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. За положеннями ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, таким чином позивач та відповідачі правомірне володіють спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved