Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2001 року, в якому у них народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що з самого початку спільного подружнього життя відповідач неодноразово бив її, окрім цього у квітні 2011 року за їх взаємною згодою вона поїхала за кордон на роботу, звідки повернулася у 2013 році, і з того часу подружні відносини між ними погіршились. Втратили інтерес один до одного та розуміння. Стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам, важає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, в зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, залишити їй шлюбне прізвище «Лань». Сторонни в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, при цьому, зазначила, що позов підтримує. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просив слухати у його відсутності, при цьому, вказав, що позов підтримує, просить такий задоволити, наддав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії І-ИД № 046186, виданого 17 квітня 2001 року Бурдяківською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 17 квітня 2001 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 3. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Лань». В шлюбі у них народилися двоє дітей: сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], старший з яких проживає з відповідачем, а молодший з позивачем. Також судом встановлено, що сторонни фактично припинили шлюбні відносини, такі не підтримують з квітня 2011 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Відповідач на розірвання шлюбу згідний. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved