Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує позов тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2005р. є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в даній квартирі зареєстрован, але з 2006 року не мешкає, майна, що належить відповідачу у квартирі не має. У зв'язку з пропискою відповідача у зазначеній квартирі, порушуються її права володіння, користування і розпорядження належною їй квартирою. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом поштового повідомлення, тому у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10.12.2005р., копією технічного паспорту від 15.10.1998р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.12.2005р. (а.с.6-9). Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрован, але з грудня 2006 року не мешкає, що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою КП «Житломасив» (а.с.10). Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач у квартирі не мешкає з 2006 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідач не виявляє бажання знятися з реєстрації, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved