Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділ частки та визнання права власностівказавши, що 01.10.1983 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 04.04.2012 року між ними було розірвано. У період шлюбу за кошти сімейного бюджету, ними було придбано рухоме та нерухоме майно, яке підлягає поділу між ними. В подальшому позивач тричі уточнювала свої позовні вимоги звертаючись до суду з уточненими позовними заявами, в остаточній редакції надала уточнену позовну заяву 19.03.2015 року , та просить визнати придбане майно за період шлюбу з відповідачем [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею право власності на 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь сплачену нею суму судового збору. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони в період з 01.10.1983 року по 04.04.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 04.04.2012 року (а.с.13). Згідно довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» [PERSON] на підставі договору купівлі продажу посвідченого 27.07.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А., зареєстрованого за № 806, на праві власності, належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в КП ДОР «Криворзьке БТІ» в реєстровій книзі № 13ПА-25-25 (а.с.95). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін. Вартість квартири згідно звіту про оцінку про вартість об'єкта становить 165598,00 гривень. (а.с. 100-106). Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме квартира розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на відповідача [PERSON], однак даний факт не спростовує презумції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Повинно бути визнано вищевказану квартиру об»єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за подружжям право власності за кожним по 1 / 2 частці у квартирі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2271,01 грн. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved