Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04.08.2007 по 20.09.2016 перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина [PERSON] [INFO] Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачкою. 04.07.17 вона звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без його супроводу на відпочинок, однак отримала невмотивовану відмову, тому, з метою забезпечення дитини курортним відпочинком, звернулась з даним позовом до суду та просить надати дозвіл на одноразовий виїзд дитини за кордон без супроводу батька у період з 01.08.17 до 31.10.17 р. до Турецької республіки та Держави Ізраїль. Під час судового розгляду позивачем зменшено розмір позовних вимог - просила надати дозвіл на одноразовий виїзд дитини за кордон без супроводу батька у період з 01.09.17 до 31.10.17 р. до Держави Ізраїль. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Сікорський О.С. уточнені позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON]. позов не визнав, подав суду письмові заперечення. Згідно пояснень відповідача та його письмових заперечень, він дійсно мав 04.07.17 розмову з позивачкою та відмовив їй у наданні дозволу. Будучи у шлюбі, тричі з дружиною та дитиною виїздив за кордон на курортний відпочинок. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав довгої тривалості подорожей та можливості не повернутися до України. Вважає, що такий відпочинок шкодить дитині, так як кожного разу після поїздок дитина хворіла. Також, заперечував проти визначеного позивачем періоду, оскільки в цей час дитина навчається у школі та орган опіки і піклування встановив йому час для спілкування з сином і це є місяць вересень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про народження [NUMBER], виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відповідач та позивач є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO].(а.с.5). Згідно рішення Вінницького міського суду 20.09.2016 р. у справі №127/10778/16-ц, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано(а.с.6,7). Згідно рішення Вінницького міського суду від 11.05.2017 р. у справі №127/27125/16-ц, місце проживання дитини визначено з позивачкою(а.с.8-12). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що позивачка має бажання та можливість виїзду за кордон в період з 01.09.2017 року до 31.10.2017 року з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Відповідачем не надано доказів, що саме переліт літаком та перебування дитини на оздоровленні в Державі Ізраїль може зашкодити інтересам та здоров?ю дитини. Так, з досліджених документів вбачається, що [PERSON] обстежувався лікарями приватної клініки Альтамедіка Плюс, проте, з наданих документів не вбачається, що виявлені захворювання пов'язані саме із закордонними поїздками. Допитана у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача та відповідно бабусею [PERSON]. Працює лікарем лаборантом та має вищу медичну категорію. Знає зі слів відповідача, що після поїздок онука за кордон, стан його здоров'я погіршувався. Лікуванням займались батьки дитини. Як лікар лаборант вважає, що подорожі літаком шкодять здоров'ю дитини. Також пояснила, що немає інформації щодо рекомендацій лікарів про призначення оздоровлення онука [PERSON]. Дані покази суд сприймає критично, оскільки особиста думка впливу перельотів літаками та їх наслідки не ґрунтуються на фактичних обставинах. Крім того, свідком не наведено жодної підстави, яка б перешкоджала або унеможливлювала відповідно до вимог законодавства виїзд дитині за кордон на відпочинок разом з матір'ю. Таким чином суд приходить до переконання, що об'єктивних обмежень одноразовому виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон у супроводі матері без супроводу батька немає. Водночас, така поїздка з метою курортного відпочинку відповідає інтересам дитини та надання дозволу на тимчасовий одноразовий виїзд за кордон сприятиме реалізації прав дитини згідно Конвенції про права дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», У відповідності до ст. 3 Закону України «Про порядок на виїзд з України і в'їзд в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду, при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном, суд, врахувавши заперечення відповідача та періоди шкільних канікул, дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька, а саме в частині надання дозволу на тимчасовий одноразовий виїзд за кордон до Держави Ізраїль у період з 15.09.17 року по 31.10.17 року неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди та без супроводу його батька [PERSON], з зворотнім поверненням на територію України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 640,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial