Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Зазначала, що 28.05.15 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони дітей не мають. За час шлюбу ними разом за рахунок спільних коштів, було придбано: автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] , вартість якого складає 182 000 грн.; автомобіль марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] , вартість якого складає 392 000 грн.; квартиру, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м) в [ADDRESS] , вартість якої складає 980 000 грн.; 17.04.18 відповідачем за письмовим погодженням позивача за рахунок спільних коштів укладено з КУА «Бізнес-Гарант» ПЗНВІФ «Саргас» договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 стосовно форвардного контракту № 141217-065 від 14.12.17 та з ТОВ «Інвест-Будсістем» договір купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 щодо квартири з будівельним [ADDRESS] (1 мікрорайон). За вказаними договорами ними сплачені кошти у розмірі 359 141 грн. 31 коп. та 751 410 грн. відповідно, а разом 1 110 551 грн. 31 коп. З листопада 2018 року вони припинили сімейні відносини. З 08.12.18 триває процедура документального оформлення розірвання шлюбу та поділу спільного майна. 22.01.19 їй стало відомо про те, що 16.01.19 [PERSON] уклав з ТОВ «Інвест-Будсістем» додатковий договір про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 відповідно до якого ТОВ «Інвест-Будсістем» має повернути [PERSON] суму у розмірі 713 839 грн. 50 коп. та 16.01.19 [PERSON] уклав з ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» ПЗНВІФ «Саргас» додатковий договір про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-І6 від 17.04.18, відповідно до якого «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» має повернути [PERSON] суму у розмірі 341 184 грн. 24 коп. Разом з тим, зазначені договори укладені відповідачем без її погодження, як співвласника майнових прав та не відповідають інтересам їх сім`ї, оскільки її фактично не існує. Крім того, їй взагалі не було відомо про наміри відповідача на розірвання договорів. До того ж, на момент розлучення у їх спільній власності були грошові кошти у розмірі 10000 доларів США та 1000 швейцарських франків. Вказані грошові кошти були забрані відповідачем. Посилаючись на зазначені обставини, просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на: 1/2 частину автомобіля марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] ; 1/2 частину автомобіля марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] ; 1/2 частинну квартири, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м.) у [ADDRESS] ; 527 511 грн. 87 коп. - 1/2 частина грошових коштів від 713 839 грн. 50 коп. та 341 184 грн. 24 коп. відповідно, що будуть сплачені за додатковим договором від 16.01.19 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №13945/205-А4-І6 від 17.04.18 та за додатковим договором від 16.01.19 про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-І6 від 17.04.18; 5 000 доларів США та 500 швейцарських франків і визнавши за відповідачем право власності на: 1/2 частину автомобіля марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] ; 1/2 частину автомобіля марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] ; 1/2 частинну квартири, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м.) у [ADDRESS] ; 527 511 грн. 87 коп. - 1/2 частина грошових коштів від 713 839 грн. 50 коп. та 341 184 грн. 24 коп. відповідно, що будуть сплачені за додатковим договором від 16.01.19 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №13945/205-А4-І6 від 17.04.18 та за додатковим договором від16.01.19 про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-І6 від 17.04.18; 5 000 доларів США та 500 швейцарських франків. У подальшому позивачем було подано до суду заяву про зміну позовних вимог, у якій вона, зокрема, вказала на те, що згідно з повідомленням ТОВ «Інвест-Будсістем» від 28.01.19 грошові кошти у розмірі 713 839 грн. 50 коп. 24.01.19 повернуто [PERSON] та за повідомленням КУА «Бізнес-Гарант» від 28.03.19 грошові кошти у розмірі 341 184 грн. 24 коп. 28.01.19 повернуто [PERSON] , що разом складає 1 055 023 грн. 74 коп. Посилаючись на зазначені обставини, просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на: автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] ; квартиру, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м.) у [ADDRESS] вартістю 980 000 грн.; 5000 доларів США та 500 швейцарських франків і визнавши за відповідачем право власності на: автомобіль марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] ; грошові кошти у розмірі 1 055 023 грн.74 коп. (713839 грн. 50 коп. та 341184 грн. 24 коп., що сплачені [PERSON] за додатковим договором від 16.01.19 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 та за додатковим договором від 16.01.19 про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В16 від 17.04.18; 5000 доларів США та 500 швейцарських франків. У відзиві на позов [PERSON] вказав на наступне. 28.05.15 між ним та позивачкою було укладено шлюб. Автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] був придбаний у шлюбі за рахунок спільних коштів. Автомобіль марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] був придбаний ним за 360 880 грн., а не за 392 000 грн. як вказує позивачка. Для придбання вказаного автомобіля він продав за 149 000 грн. інший автомобіль марки Ford Fusion, 2009 року випуску, який був придбаний ним до шлюбу, а тому вимога позивачки про поділ придбаного у шлюбі нового автомобіля у рівних частинах є безпідставною та враховуючи наведені обставини, йому повинна належати 2/3 частини зазначеного автомобіля, а позивачці - 1/3 частина. Квартира, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м) в [ADDRESS] була придбана ним за 548 990 грн. 52 коп. за рахунок спільних коштів подружжя. На початку 2018 року у квартирі було зроблено ремонт, але вказана позивачем вартість квартири у 980 000 грн. є завищеною. 17.04.18 він уклав договір купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 з ТОВ «ІНВЕСТ-БУДСІСТЕМ» та договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 з ТОВ «Компанія з управління активами «БІЗНЕС-ГАРАНТ», відповідно до яких придбав майнові права на квартиру будівельний [ADDRESS] . За вказаними договорами ним були сплачені кошти в розмірі 359 141 грн. 31 коп. та 751 410 грн. відповідно, а разом 1 110 551 грн. 31 коп. Інформація, вказана в позові, що кошти були сплачені спільно ним і позивачем є неправдивою. Відповідно до п. 4.2. договору купівлі-продажу деривативу, кошти мали бути сплачені до 20.04.18. Для цієї мети 18.04.18 ним та його батьками: [PERSON] і [PERSON] була продана квартира у [ADDRESS] за 1 043 200 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.04.18 кожен із власників отримав по 347 733 грн. 33 коп. 18.04.18 його батьки позичили йому свою частину коштів, отриманих від продажу зазначеної квартири, для придбання ним майнових прав на квартиру по пр. Правди у Подільському районі. Зазначені кошти у цей же день - 18.04.18, були перераховані ним як оплата за придбання майнових прав на квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 з ТОВ «ІНВЕСТ-БУДСІСТЕМ» та договором купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 з ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-гарант». За додатковими договорами про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 та договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 йому дійсно мають бути повернуті грошові кошти у сумі 1 055 023 грн. 74 коп., проте вони є його особистою власністю. Твердження позивача про те, що у їх спільній власності були грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США та 1 000 швейцарських франків є неправдивими, оскільки за спільні кошти, які у них були, вони придбали автобус Renault FRI, 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] , який батько позивача використовує для перевезення пасажирів. Посилаючись на зазначені обставини, просив поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на: автомобіль марки Renault Sandero StepWay 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] ; 1/2 частинну квартири, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м.) у [ADDRESS] та визнавши за [PERSON] право власності на: автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] ; 1/2 частинну квартири, загальною площею 42,1 кв.м (житлова площа 17,7 кв.м.) у [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримав позов з викладених у ньому підстав і просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову у повному обсязі заперечив, просив задовольнити позов частково. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.05.15 (а.с.32). 08.12.18 сторони подали заяву про розірвання шлюбу до Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 31-32). Як установлено судом і не заперечується сторонами, за час шлюбу [PERSON] і [PERSON] було придбано: автомобіль марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] , автомобіль марки Renault Sandero StepWay, 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] . У позовній заяві позивачка просила поділити вказане майно, шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки Renault FR1, 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] , а за відповідачем - на автомобіль марки Renault Sandero StepWay, 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] . Відповідно до відзиву на позов, [PERSON] не заперечував проти такого порядку поділу майна, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу автомобіля марки Renault FRI (загальний автобус), 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] і автомобіля марки Renault Sandero StepWay, 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] , шляхом визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки Renault FR1, 1987 року випуску, н.з. [NUMBER] , а за [PERSON] - на автомобіль марки Renault Sandero StepWay, 2017 року випуску, н.з. [NUMBER] . Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 17.04.18 між [PERSON] і ТОВ «Інвест-Будсістем» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 об`єктом якого є - квартира з будівельним [ADDRESS] (1 мікрорайон) (а.с. 16-24). Відповідно до п. 4.1.1. зазначеного договору загальна вартість майнових прав у розмірі 751 410 грн. сплачується покупцем в повному обсязі разовим платежем в строк до 20.04.18. 16.01.19 між [PERSON] і ТОВ «Інвест-Будсістем» було укладено додатковий договір про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 (а.с. 14). 17.04.18 між [PERSON] і ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» було укладено договір купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18, предметом якого є - дериватив - форвардний контракт № 141217-065 від 14.12.17, базовим активом якого є - майнові права на квартиру [ADDRESS] (1 мікрорайон) (а.с. 26-30). Згідно з п. 3.1. зазначеного договору сторони визначили ціну в розмірі 359 141 грн. 31 коп. Відповідно до п. 4.2. договору сторони дійшли згоди, що покупець сплачує продавцю ціну договору шляхом перерахування грошових коштів в українській гривні у безготівковій формі на банківський рахунок продавця, вказаний у статті 16 цього договору в строк до 20.04.18 (включно). 16.01.19 між [PERSON] і ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» було укладено додатковий договір про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 (а.с. 13). Суми за вказаними договорами у розмірі 713 839 грн. 50 та 341 184 грн. 24 коп. були повернуті [PERSON] 24.01.19 та 28.01.19 відповідно (а.с. 110-112). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилалася на те, що кошти, які були внесені [PERSON] за вказаними договорами були їх спільною власністю подружжя. Заперечуючи проти позову в цій частині, [PERSON] вказував на те, що кошти внесені за договорами є його особистою власністю, оскільки вони були отримані ним внаслідок продажу 18.04.18 квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому та його батькам: [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності. Так, він особисто за договором отримав 347 733 грн. 33 коп., а решту суму 18.04.18 його батьки позичили йому шляхом укладення з ним договорів позики. Вказана обставина була підтверджена у судовому засіданні свідком - [PERSON] . Крім того, на обґрунтування вказаних обставин відповідачем надано: договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), відповідно до п. 3 якого продаж квартири вчинено за 1 043 200 грн., з яких 343 200 продавці отримали ( [PERSON] - 114 400 грн., [PERSON] - 114 400 грн., [PERSON] - 114 400 грн.) до підписання цього договору, решту суми 700 000 грн. ( [PERSON] - 233 333 грн., [PERSON] - 233 333 грн., [PERSON] - 233 334 грн.) отримають до 18 год. 00 хв. 18.04.19 (а.с. 80), договори позики, укладені між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] 18.04.18 на суму 347 733,33 грн. і 347 733,33 грн. відповідно, згідно яких [PERSON] і [PERSON] надали [PERSON] зазначені грошові кошти у позику (а.с. 81-84), квитанції про внесення грошових коштів за договорами купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 і купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 (а.с. 85-88), виписка з банківського рахунку [PERSON] в АТ «Ощадбанк» від 26.02.21 згідно якої вбачається, що 18.04.18 на рахунок [PERSON] надійшли: грошові кошти у розмірі 233 334 грн. від [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири від 18.04.18; грошові кошти від [PERSON] у розмірі 347 763 грн. та від [PERSON] у розмірі 347 763 грн. Крім того, з вказаного рахунку [PERSON] 18.04.18 перерахована сума у розмірі 359 141 грн. 31 коп. за договором купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 і сума у розмірі 682 648 грн. за договором купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 (а.с. 162). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем надано суду докази, які вказують на те, що грошові кошти, які були внесені відповідачем на виконання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 є його особистою власністю, оскільки отримані ним внаслідок продажу частини квартири, яка належала йому та його батькам на праві власності та коштів, наданих йому у позику його батьками (а.с. 80-88, 162). Доказів, які б спростовували твердження відповідача в цій частині позивачем суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спільною власністю подружжя коштів, які були сплачені [PERSON] на виконання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18 та у подальшому отримані [PERSON] внаслідок розірвання договору купівлі-продажу деривативу № Д13945/205-А4-В6 від 17.04.18 і договору купівлі-продажу майнових прав № 13945/205-А4-В6 від 17.04.18. Як установлено судом, сторонами за час шлюбу було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 71-79). Ураховуючи рівність часток дружини та чоловіка у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про поділ спільного майна подружжя - квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини квартири [ADDRESS] за кожним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Доказів того, що на час розгляду справи у сторін було наявне майно у вигляді грошових коштів у розмірі 10 000 дол. США та 1 000 швейцарських франків позивачем суду не надано, а тому позов в частині поділу зазначених грошових коштів задоволенню не підлягає.

Outcome: partial