Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту визнання батьківства, зазначивши, що вона народилась 22 листопада 1946 року у місті Атирау Атирауської області Республіки Казахстан у сімї [PERSON] та [PERSON]. Її батьки знаходились у фактичних шлюбних відносинах. 07 жовтня 1947 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Батьки проживали однією сімєю з 1945 до 1956 року, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вони утримували та виховували її. [PERSON] визнавав її своєю донькою. Інших дітей він не мав. При народженні її прізвище було записано як «Бадян», але документи не збереглися. 08 липня 1964 року вона уклала шлюб та змінила прізвище з «Бадян» на «Вареник», у 1999 році вона змінила прізвище з «Вареник» на «Малікова». 11 лютого 1988 року [PERSON] помер. На даний момент їй для виїзду за кордон необхідно документальне підтвердження родинних відносин з [PERSON], але у повторному свідоцтві про народження її прізвище вказано «Плахоніна», матірю вказана [PERSON], а запис про батька відсутній. Просить встановити факт визнання батьківства [PERSON], [INFO], який помер 11 лютого 1988 року у місті Барнаул Алтайського краю Російської Федерації щодо неї, [PERSON], яка народилась 22 листопада 1946 року у місті Атирау Атирауської області Республіка Казахстан. В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представник заявниці адвокат [PERSON] (договір про надання адвокатських послуг від 14.03.2016 р.) - в судовому засіданні вимоги заявниці підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області - в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи мається розписка, надали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1970 року, разом працювали. Тетянин батько приїжджав в Бердянськ відпочити та за проханням самої [PERSON] він зупинився у неї, оскільки вона мешкає ближче до моря. Наступного разу приїжджав через 3-4 роки, приблизно в 1980 році. Між ними були родинні відносини, [PERSON] називала [PERSON] батьком, а він її донькою. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що знайома із заявницею [PERSON] з 1979 року, часто приходила до неї на роботу у столову. Особисто знає, що до неї у Бердянськ приїжджав батько у 80-их роках на тиждень-півтора. Вона бачила батька заявниці, якого вона називала батьком, а він її донькою. Їй відомо, що батько заявниці з Алтайського краю. Свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою чоловіка заявниці [PERSON] Знає її з 1963 року, коли вони з братом почали зустрічатися [PERSON] стала приходити до них у гості. Вона знала маму [PERSON]. Їй відомо, що батько заявниці мешкав у Барнаулі. Приїжджав до неї у гості, на відпочинок. Свідок [PERSON] пояснила, що знає заявницю з 16 років, вони мешкали поряд, ходили один до одного у гості, знає, що прізвище заявниці до шлюбу було «Бадян». Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] (до шлюбу [PERSON], [PERSON]) [PERSON] народилась 22 листопада 1946 року в місті Атирау Атирауської області Республіка Казахстан. Згідно поновленого 27 лютого 2016 року актового запису № 02 про її народження (свідоцтво серії І-ЖС № 304108) в графі «мати» записана [PERSON], в графі «батько» запис відсутній. 08 липня 1964 року заявниця уклала шлюб та змінила прізвище з «Бадян» на «Вареник» (свідоцтво про шлюб ІІ-ЖС № 354499 від 08.07.1989 р.), у 1999 році вона вдруге уклала шлюб та змінила прізвище з «Вареник» на «Малікова» (свідоцтво про одруження І-НО № 073001 від 13.08.1999 р.). 11 лютого 1988 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть ІІ-ТО № 693370, видане відділом ЗАГС адміністрації Ленінського району м. Барнаула Алтайського краю Російської Федерації). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, передбаченим у ч.1 ст. 58 Конституції України, правовідносини регулюються нормами права, які діяли на час їх виникнення. З 1 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, оскільки він не має зворотної сили до правовідносин, що виникли судом застосовуються положення діючого на той час законодавства. Станом на 1967 рік порядок реєстрації народження регулювався Кодексом законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 року, в редакції Указу Президії ВР УРСР від 15 вересня 1945 року. Відповідно до ст. 3 Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім'ю, у тому разі коли дитина народилась до 1 жовтня 1968 року, її ймовірний батько помер і батьківство не було оформлене у добровільному порядку, факт визнання батьківства може бути встановлений у судовому порядку. Виходячи з роз'яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, суд може встановити факт визнання батьківства за наявності таких підстав як: дитина була народжена, а не зачата до 1 жовтня 1968 року; припускаємий батько дитини помер; дитина знаходилась на утриманні померлого; померлий визнавав себе батьком дитини. Згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Адже відповідно до ст. 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР судове встановлення батьківства могло мати місце лише відносно дітей, що народилися після 1 жовтня 1968 року. До цього часу, інститутом права взагалі не було передбачене судове встановлення батьківства. Так, у ст. 32-1 Кодексу законів про сім'ю, опіку та актів цивільного стану Української РСР (у редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 червня 1945 року) було визначено, що мати дитини, яка народилися від особи, з якою вона не перебувала у шлюбі, не має права звертатися до суду з позовом про встановлення батьківства та стягнення аліментів з вказаної особи на утримання дитини. Разом з тим не заборонялось добровільне встановлення батьківства, як відносно дітей народжених до 1 жовтня 1968 року, так і після. Названим Указом зворотна дія закону була передбачена лише в одному випадку, жінка мала право звернутись до суду із заявою про встановлення факту визнання батьківства, якщо це визнання мало місце саме до 1 жовтня 1968 року, а потім ймовірний батько помер, й не можливо іншим шляхом встановити батьківство. При перевірці наданих заявницею доказів, судом встановлений факт визнання [PERSON] свого батьківства щодо заявниці саме до 01 жовтня 1968 року. Так, після народження заявниці її батьки [PERSON] та [PERSON] 07 жовтня 1947 року зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб І-АЯ № 025097 від 29.02.1947 р.); при навчанні заявниці у Бердянському технікумі виноградарства та виноробства з 01.09.1963р. по 31.03.1964р. її прізвище було зазначено «Бадян»; прізвище заявниці до укладення першого шлюбу з [PERSON] також зазначено «Бадян»; по батькові вона «Михайлівна»; в заяві форма № 1 на видачу паспорта заявниці в графі «батько» зазначений [PERSON]. Крім того, в подальшому [PERSON] також визнавав своє батьківство щодо заявниці, що підтверджено в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON]. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] щодо встановлення факту визнання [PERSON] свого батьківства. На підставі викладеного,

Outcome: approved