Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2010 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. На даний час позивач вагітна, строк вагітності 33-34 тижні. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2015 року, сторони разом не проживають, однак кредитори чоловіка постійно турбують. Оскільки позивач вагітна, то звернутися з позовом про розірвання шлюбу не може. Зважаючи на небажання та неможливість спільного проживання, а також викладені обставини просила встановити режим окремого проживання з [PERSON] до 01.08.2017 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи. Пояснила, що спільне проживання з відповідачем не можливе, він не утримував сім'ю, не цікавився її потребами, сторони припинили спільне проживання, спільним побутом не пов'язані. При цьому звертала увагу на постійні візити незнайомих осіб, яким відповідач заборгував кошти, про які їй нічого невідомо. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою позивачки, вони проживають в одному будинку і відносини у сім'ї сестри не були секретом. Остання забезпечувала сім'ю до її вагітності, відповідач працював, але кошти не приносив, появлявся періодично, а з березня - квітня 2016 року не появляється, однак періодично приходять незнайомі, яким [PERSON] заборгував кошти. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 23.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб, актовий запис №1324. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] вагітна, що підтверджується листком непрацездатності серії АГУ №672339 від 10.05.2016 року. Згідно довідок комітету мікрорайону «П'ятничани» від 14.07.2016 року №№1265,1266 позивач [PERSON] разом з донькою проживає [ADDRESS]. Відповідач з сім'єю не проживає, протилежного судом не встановлено, сторони не ведуть спільне господарство, фактично припинили подружні відносини. Позивач не бажає проживати з чоловіком, вона має побоювання щодо боргових зобов'язань останнього. Відповідно до ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Згідно ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму; у разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК , суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вимог позивача про встановлення режиму окремого проживання подружжя, оскільки сторони понад шість місяців разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подружніх відносин не підтримують, а у позивача відсутнє бажання проживати разом з відповідачем. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя та є юридичним закріпленням одного з проявів права кожного з подружжя на особисту свободу. При цьому, суд зауважує, що встановлення такого режиму проживання не призведе до порушення будь-яких законних прав та інтересів відповідача, оскільки не припиняє прав та обов'язків подружжя, а також не призведе до обмеження його батьківських прав по відношенню до дитини. Водночас не може бути задоволена вимога [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання із визначенням точної кінцевої дати - до 01.08.2017 року, як то просить позивач, оскільки дана вимога є необґрунтована, а чинним законодавством не передбачена можливість встановлення сепарації на конкретно визначений строк, а умови її припинення визначенні положеннями ч. 2 ст. 119 СК України, тобто у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial