Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Мотивувала свої вимоги тим, що з 19.06.2010 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однак, їх сім'я фактично розпалася, втрачено почуття взаємної любові та поваги. Спільне господарство не ведеться, примирення між подружжям неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Оскільки згоди щодо утримання спільних дітей не досягнуто та відповідач не несе витрат на дітей, не забезпечує їх матеріально, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожну дитину щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила позовні вимоги, просила шлюб між сторонами розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище, стягнути аліменти на утримання дітей у частці від заробітку [PERSON], відповідно до довідки про доходи. Просила задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, погодився з уточненими позовними вимогами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із матеріалів справи, 19.06.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 112 (а.с.6). Після реєстрації шлюбу, сторонам присвоєні прізвища [PERSON] та [PERSON]. Подружжя має двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] (а.с.7), [PERSON], [INFO] (а.с.8). Діти мешкають разом із матір'ю. Позивачка зазначила в позові, що вони з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Зазначила, що між сторонами втрачено почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Подальше спільне життя буде суперечити її інтересам та інтересам її дитини. Зазначені твердження позивачки [PERSON], в будь який спосіб не спростовані, відповідачем не доведено, що сім'я існує у теперішній час. Відповідач фактично не заперечував проти розірвання шлюбу. Тому враховуючи наведене, а також встановлені судом обставини, суд вважає, що шлюб повинен бути розірваний, оскільки він став носити формальний характер і суперечить інтересам сторін. Крім того, як зазначила позивачка, відповідач в добровільному порядку належним чином не забезпечує спільних дітей матеріально, не надає будь-якої іншої допомоги на їх утримання. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину. Статтями 183, 184 СК України передбачено, що аліменти можуть призначатися у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Визначення розміру аліментів, відповідно ст. 182 СК України, проводиться судом з урахуванням стану здоров'я, матеріального становища дитини й платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та працює у ТОВ «СімСітіТранс» - водієм автобусу, що свідчить про наявність у нього постійної роботи із стабільним заробітком. Підстав для призначення аліментів в твердій грошовій сумі не має. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивачки та малолітніх дітей, які внаслідок відсутності достатнього доходу у матері позбавлені необхідних коштів для задоволення розумних та необхідних потреб. Відповідно до положень ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи фактичні обставини справи, розмір доходів відповідача, наявність у нього на утриманні ще іншої дитини, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку [PERSON], щомісячно, починаючи з 04.12.2013 р. до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також підлягають задоволенню вимоги позивачки про відновлення дошлюбного прізвища, як такі, що ґрунтуються на положеннях ст.113 СК України. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved