Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 3 000 грн 00 к. щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 16 квітня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 242. Відповідно до рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03 грудня 2018 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини. Не погодившись із позовною заявою відповідач 20 серпня 2019 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Спільний син сторін прописаний за адресою його місця реєстрації та проживає фактично деякий час з матір`ю, а деякий час з батьком, вони разом беруть участь у його вихованні. Відповідач ніколи не ухилявся від утримання свого сина, періодично робить для нього покупки, подарунки в той час коли він проживає у нього та на його утриманні. Вважає, що розмір аліментів у сумі 3 000 грн 00 к. на місяць у твердій грошовій сумі є занадто великим і непосильним для нього на даний час, з урахуванням його матеріального становища. Відповідач зазначає, що він на даний час не працевлаштований, має мінливий дохід і на його утриманні знаходяться члени його сім`ї. Також зазначає, що на його утриманні знаходиться вагітна дружина [PERSON] та на пологи, утримання новонародженої дитини необхідно багато коштів (на час прийняття рішення народилась дитина). Окрім того, на його утриманні знаходиться мати з онкологічним захворюванням, яка потребує постійного догляду, процедур та медикаментів, які дорого коштують. Враховуючи викладене відповідач зазначив, що на даний час не може нести витрати на дитину, як того вимагає позивач. Позивач [PERSON] на відзив відповідача надала до суду відповідь, де зазначила, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] фактично проживає з нею в м. Харкові. Навчається дитина в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 139 Харківської міської ради Харківської області. Відповідач жодного разу не приводив та не забирав сина зі школи. Через розірвання шлюбу з відповідачем була вимушена переїхати до м. Харкова, через що їй доводиться нести додаткові витрати на наймання житла для проживання, оплату харчування дитини, витрати на одяг, додаткові витрати на заняття дитиною спортом, оздоровлення дитини. Позивач вважає, що аліменти необхідно визначити саме у розмірі 3 000 грн 00 к. З червня 2018 року допомоги зі сторони відповідача не було. Твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходиться вагітна дружина та онкологічна хвора мати не позбавляє права відповідача утримувати їхню спільну дитину, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 02 серпня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.27-29). Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03 жовтня 2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, судову повістку про виклик до суду отримала 07 жовтня 2019 року (а.с.94), надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.25). Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, судову повістку отримав 07 жовтня 2019 року (а.с.93). При цьому надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги позивача визнає частково, оскільки на даний час ніде не працює, має на утримання матір та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2010 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 242 (а.с.11). За рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 04 січня 2019 року (а.с.15-18). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] в якому зазначено, що батьком є [PERSON] (а.с.19). Дитини проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Договорів оренди жилого приміщення від 01 червня 2018 року та від 01 червня 2019 року (а.с.05-10), а також підтверджується актом депутата Великобурлуцької ОТГ Харківської області від 29 серпня 2019 року (а.с.75). Згідно довідки за вих. № 192 від 27 серпня 2019 року [PERSON] навчається в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 139 Харківської міської ради Харківської області з 29 серпня 2018 року по даний час (а.с.73). Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач посилалася на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, тому просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн 00 к. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює, має сина [PERSON] , [INFO] , також на утриманні позивача знаходиться онкологічна хвора мати [PERSON] , яка через незадовільний стан здоров`я потребує матеріальної допомоги. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.ч.1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч.3 ст.184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент ухвалення судом рішення неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] виповнилось 9 років. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2019 року становить 2 118 грн 00 к. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на скрутне матеріальне становище. Згідно довідки за вих. № 856 від 13.08.2019 року Великобурлуцької районної філії Харківського обласного центру зайнятості [PERSON] , [INFO] , на обліку в Державній службі зайнятості України, як безробітний не перебуває (а.с.63). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Великобурлуцької селищної ради [PERSON] є жителем [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить мати [PERSON] , 1962 року народження (а.с.64). З виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого онкологічного відділення вбачається, що [PERSON] має захворювання «рак тіла матки» (а.с.55-60). Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] проживає на даний час з іншою жінкою і [INFO] у відповідача народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.87). Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Таким чином, дослідивши обставини справи, перевірив їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи вимоги ст.ст.180-182,184 СК України, приймаючи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] від фактичних шлюбних відносин має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утриманні позивача знаходиться онкологічна хвора мати [PERSON] , яка через незадовільний стан здоров`я потребує матеріальної допомоги. Виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача задовольнити частково, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 500 грн 00 к. щомісяця, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання їх сина. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач відповідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, доказів про понесення ним інших судових витрат не надано, а оскільки позов задоволено частково, з [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 384 грн 20 к. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial