Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майно придбаного у шлюбі, та з урахуванням уточненої позовної заяви просить: визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]; провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, виділивши [PERSON] транспортний засіб «ГАЗ 33021», 1999 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 47400,00 грн.; стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] в розмірі 9000,00 доларів США, що згідно курсу НБ України станом на 26.10.2015 року становить 203172,09 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1986 року, рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19.11.2014 року шлюб між ними розірваний. Перебуваючи у шлюбі вони з чоловіком придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], однак свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Введенської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області, було оформлено тільки на ім'я чоловіка. Позивач зазначає, що житловий будинок був придбаний в інтересах сім'ї, а договору на володіння, користування чи розпорядження набутим майном між сторонами укладено не було, як і не укладався шлюбний договір з цього приводу, тому придбаний будинок слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з тим, що відповідач провести добровільний розподіл майна, що є їх спільною власністю, набутою у шлюбі, відмовляється, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач, та її представник [PERSON], діючий за довіреністю від 17.04.2015 року (а.с. 51), в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 19.05.2015 року (а.с. 44) в судовому засіданні з позовом погодилися, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечували. Треті особи в судовому засіданні проти уточнених позовних вимог не заперечували. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. . [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], місце реєстрації - Введенська селищна рада Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 17 (а.с. 7). У 1993 році сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], однак оформили нерухомість тільки на ім'я чоловіка, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок від 01.10.1993 року, видане виконавчим комітетом Введенської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області, зареєстроване Чугуївським МБТІ 26.10.1993 року, реєстровий № 1162 (а.с. 9). Отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], був набутий відповідачем під час шлюбу з [PERSON]. Враховуючи те, що нерухомість була придбана в інтересах сім'ї, а договору на володіння, користування чи розпорядження набутим майном між сторонами укладено не було, як і не укладався шлюбний договір з цього приводу, тому придбаний житловий будинок слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, до цивільних відносин між сторонами з приводу визнання об'єктами права спільної сумісної власності будинку застосовується Кодекс про шлюб та сім'ю України, затверджений 20.06.1969 року, оскільки право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна було набуто на час його чинності. Згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Кожний з подружжя має рівні права на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми чи з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При цьому ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними. Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 8). Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. До судового розгляду домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною власністю сторін, набутою у шлюбі, між позивачем та відповідачем не досягнуто, однак враховуючи вище викладене та визнання відповідачем уточнених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved