Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, у якому просить суд надати дозвіл на виїзд/в'їзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на/з тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО), а також на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за кордон України без згоди (дозволу) батька, [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON] повноліття. Надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду/в'їзду її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на/з тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО), а також на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон без згоди (дозволу) батька, [PERSON], [INFO] до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що 07.04.2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. 24 жовтня 2013 року заочним рішенням Алчевського міського суду Луганської області шлюб між ними був розірваний. З 2013 року вона з відповідачем проживає окремо, малолітній син проживає разом з нею. На теперішній час її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього сина шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Окрім того, у зв'язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей вона була змушена виїхати до іншого місця проживання. З 23 жовтня 2014 року вона взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. З 01 вересня 2014 року вона разом зі своїм малолітнім сином тимчасово проживає в квартирі [ADDRESS]. В м. Алчевськ Луганської області знаходиться її дім, її майно, побутові речі. Окрім цього в Алчевську знаходиться її рідна бабуся, яка потребує догляду та матеріальної підтримки. На сьогоднішній день вона має намір виїхати в зону АТО за місцем своєї реєстрації до м. Алчевськ за межі України разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON]. З 2016 року по 2017 рік вона неодноразово направляла відповідачу за місцем його реєстрації поштові листи, заяви, звернення з проханням про надання згоди на виїзд неповнолітнього сина за межі України та зокрема в зону АТО до м. Алчевськ Луганської області, а також додатково направляла листи та повідомлення на електронну пошту та в соціальні мережі. Однак не зважаючи на численні звернення відповідач так і не надав свою згоду на виїзд дитини за межі України. Обмежився в спілкуванні з нею та почав ігнорувати її звернення. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали і обґрунтовували його відмову, він не навів. У зв'язку з викладеним просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в своїй позовній заяві просить суд розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Від нього не надходило клопотання про відкладення слухання справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від нього не надходило клопотання про відкладення слухання справи. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10) Від шлюбу позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] вони мають неповнольтню дитину - сина [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що дитина мешкає разом з позивачкою. Вона бажає повезти дитину на відпочинок за кордон з метою оздоровлення та розширення її кругозору. Крім того, вона має намір виїхати в зону АТО за місцем своєї реєстрації до м. Алчевськ Луганської області. Однак, вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки, незважаючи на численні звернення відповідач так і не надав свою згоду на виїзд дитини за межі України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постановою КМУ від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до положень п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п. 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ 152 від 07.05.2014 року, паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України та на тимчасово непідконтрольну територію (зону проведення АТО) у супроводі матері [PERSON] без згоди батька, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітнього [PERSON] до досягнення ним 16-річного віку, а також оформлювати документи для тимчасового його виїзду за межі України. На підставі викладеного та ст. 141, ч. 2 ст. 150 СК України, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постанови КМУ від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини»,

Outcome: partial