Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що 30 жовтня 2007 року рішенням Луцького міськрайонного суду за її чоловіком [PERSON] було визнано право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] Волинської області. [INFO] року [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть. 14.10.2014 року приватним нотаріусом Луцького районного округу Волинської області Ходачинською H.A. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром № 1188, згідно якого встановлено, що дружина [PERSON] успадкувала ? частки житлового будинку [ADDRESS] Луцького району Волинської області. Цілий житловий будинок А-1, матеріали стін якого глинобитні, житловою площею - 76,6 кв. м., загальною площею - 111,4 кв. м. крім того на земельній ділянці розташовані: хлів - Б-1. хлів - В-1, погріб з шийкою - Г, вбиральня - Д, колодязь - Е. Зважаючи на вищевикладені обставини право власності на дане нерухомо перейшло до [PERSON] На сьогоднішній день Позивач є повноправним власником вищезазначеного майна, та користується усіма правами власника. Однак, як стало відомо позивачу у вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON]. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування своїм майном, а саме: 1/2 часткою житлового будинку [ADDRESS] шляхом припинення права [PERSON] та [PERSON] на користування даним нерухомим майном. Виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов з підстав у ньому викладених, просив позов задовольнити. В подальшому представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідач [PERSON] судовому засіданні заявлений позов до неї не визнала та пояснила, що вказану частку будинку вона придбала у [PERSON] Грошові кошти вона передала йому особисто і почала проживати в будинку. Про передачу грошових коштів було складено письмову розписку, яку в подальшому її син знищив. Після передачі грошових коштів [PERSON] вона зареєструвалась у вказаному будинку і проживала до теперішнього часу. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним, про причини своєї неявки до суду не повідомляла, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом осіб за домовленістю з колишнім власником. Виникнення права на користування будинком в інших осіб та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку [ADDRESS] Також судом встановлено, що в житловому будинку [ADDRESS] Волинської області зареєстрована [PERSON], яка вселилася у спірне житлове приміщення за домовленістю із попереднім власником. На підтвердження реєстрації у вказаному будинку в судовому засіданні надала свій паспорт громадянина України, який був досліджений та підтверджував її реєстрацію в цьому будинку. Також судом встановлено, що відповідачі вселилися в житловий будинок [ADDRESS] Волинської області в 2001 році, за домовленістю з попереднім власником [PERSON] При цьому судом не приймаються до уваги твердження відповідача [PERSON] щодо передачі коштів попередньому власнику житлового приміщення [PERSON] за право проживання в житловому будинку [ADDRESS] Волинської області. Оскільки відповідачем взагалі не надано доказів на підтвердження цієї обставини. Також судом встановлено, що між сторонами будь-яких угод щодо користування житловим будинком, що належить позивачу на праві власності не укладалося. Також позивач, як власник ? житлового будинку вправі звертатися за захистом порушеного права власності на житло. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом осіб за домовленістю з колишнім власником. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування ? частиною житлового будинку [ADDRESS] При цьому не підлягає до задоволення позовна вимога про виселення [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового Кодексу Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом при розгляді справи встановлено, що відповідачі вселились в житловий будинок [ADDRESS] Волинської області в 2001 році, за домовленістю з попереднім власником, [PERSON] При цьому позивачем та його представником у відповідності до положень ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу Української РСР взагалі не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку. Також відповідачі не є особами, які самоправно зайняли спірне жиле приміщення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 243,60 гривень.

Outcome: partial