Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно по вул. Мічуріна № 95 в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, що складається з житлового будинку - «А1» та водопроводу - 1, загальною вартістю 30050 гривень, за набувальною давністю. Свій позов позивач обґрунтовувала тим, що восени 2000 року між нею та [PERSON] було укладено усну угоду стосовно придбання позивачем житлового будинку № 95, розташованого в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. За умовами угоди сторони домовились, що позивач купує житловий будинок належний [PERSON] за 2600 гривень, що на той час дорівнювало 500 доларів США, буде проживати в будинку, частинами сплачувати його вартість, а після виплати всією суми буде укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Однак, після сплати обумовленої угодою суми грошових коштів, через відсутність документів, необхідних для продажу житлового будинку, договір купівлі-продажу не був укладений. В подальшому, через похилий вік та хворобу [PERSON] договір купівлі-продажу так і не був оформлений, а в 2007 році власник будинку померла. Позивач зазначає, що заволоділа нерухомим майном на законних підставах, проживає у вказаному житловому будинку відкрито та безперервно володіє та користується будинком протягом 15 років, в звязку з чим вважає, що набула права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що з 2000 року вона постійно проживає в будинку за адресою: вул. Мічуріна, 95 в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, володіє та користується будівлею як власною. Проживаючи в будинку поступово сплачувала кошти за його купівлю, повністю розрахувалась в березні 2001 року, однак переоформити будинок не встигла через смерть власника. В будинку проживала з чоловіком [PERSON], який помер в 2012 році. Представник відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, в судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачем. [PERSON] живе в будинку № 95 по вул. Мічуріна в смт Михайлівка з 2000 року, в якому спочатку проживала за договором оренди, а потім придбала. В будинку проживала постійно, має підсобне господарство. Чоловік позивача помер чотири року тому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони з позивачем сусіди, в звязку з чим їй відомо, що в будинку № 95 [PERSON] проживає з 2000 року, викупила будинок і живе в ньому безперервно, її чоловік помер в 2012 році. Заробляє на життя сезонними роботами, має підсобне господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що позивач проживає по сусідству в будинку № 95 по вул. Мічуріна. Проживала в будинку з чоловіком, який помер чотири роки тому. Придбала позивач будинок в 2000 році, проживає в ньому постійно, має підсобне господарство. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що власником житлового будинку № 95, розташованого по вул. Мічуріна в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, є [PERSON], що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» № 4984947 від 07 жовтня 2004 року. Крім того, вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10 квітня 1993 року з записом про внесення відомостей в реєстраційну книгу під № 393. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ЖС № 074215, виданого 12 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, 08 липня 2007 року [PERSON] померла. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після померлої 08 липня 2007 року [PERSON], інформація щодо заведення спадкової справи відсутня. Розпискою від 1 березня 2001 року, підтверджується продаж [PERSON] [PERSON] житлового будинку по вул. Мічуріна, 95 за 500 доларів США. Згідно тексту розписки [PERSON] гроші отримала в повному обсязі. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії 1-ЖС № 029423, виданого 15 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з «Агафонова» на «Крестянчик». Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖС № 250712, виданим повторно 03 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, підтверджується, що [PERSON] помер 13 липня 2012 року. Відповідно до акту-довідки депутата Михайлівської селищної ради від 27 червня 2016 року, [PERSON] з 2000 року проживає за адресою: [INFO]. Згідно довідки виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 30 червня 2016 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Вказана обставина також підтверджується копією домової книги. Договором про надання населенню послуг з газопостачання та договором про користування електричною енергією підтверджується укладення вказаних договорів [PERSON], чоловіком позивача. З наданих копій рахунків т а квитанцій вбачається, що саме позивачем оплачуються комунальні послуги за адресою: смт Михайлівка, вул. Мічуріна, буд. № 95. Згідно вказаних документів саме [PERSON] є споживачем послуг. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст.\~60, ч. 3 ст.\~10 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Окрім того, відповідно до п.6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. \~Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє житловим будинком № 95 по вул.. Мічуріна в смт Михайлівка Михайлівського рапйону Запорізької області, інші особи, які б претендували на будинок не встановлені, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved