Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати удаваним договір дарування 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, розташованих за адресою [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області 20 січня 2005 року Кузьменком О.В., зареєстрований у реєстрі за №119 та визнати, що між [PERSON] та [PERSON] 20 січня 2005 року укладено договір купівлі-продажу 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель і споруд, розташованих за адресою [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 4/9 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2001 по 2014 рік. У січні 2005 року вона разом з відповідачем [PERSON] придбали 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] у [PERSON], як вона вважала, шляхом укладення договору купівлі-продажу, оскільки вона особисто не була присутня при укладенні даного договору, до кабінету нотаріуса не заходила. Самого договору вона не бачила. У 2014 році шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Коли вона звернулась до відповідача [PERSON] з питанням поділу спільних 2/3 частини будинку, [PERSON] їй повідомив, що 20 січня 2005 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування 2/3 частини вказаного будинку, і таким чином вона не має права на вказане майно. Вважає, що договір дарування 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] є удаваним, вчиненим для приховання іншого правочину, а саме фактичного договору купівлі-продажу 2/3 частини вказаного домоволодіння. Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримала та пояснила, що в 2001 році з відповідачем [PERSON] вони зареєстрували шлюб, а потім через деякий час переїхали в м.Ніжин, де проживали на квартирі. В 2004 році вони вирішили придбати житло і її батьки та батьки [PERSON] допомогли коштами на придбання частини будинку по [ADDRESS]. Про те, що дана частина будинку продається, їм стало відомо у вересні 2004 року. Вони познайомились з власницею будинку [PERSON], і у січні 2005 року заплативши їй 4200 дол.США дану частину будинку придбали через нотаріуса. До нотаріуса на оформлення договору заходили її чоловік - [PERSON] та [PERSON], вона ж знаходилась в коридорі. У вересні місяці 2005 року вона з сином були зареєстровані проживаючими у будинку. У січні 2014 року вона розлучилась з [PERSON] і звернулась до нього з проханням, поділу 2/3 частини належного їм будинку, але [PERSON] їй пояснив, що будинок йому подарований і не підлягає поділу. Вона двічі зверталась у міліцію з заявами з приводу цього і мати [PERSON] привезла їй договір дарування, попросила забрати заяву з міліції і пообіцяла, що вони згодні на поділ. В подальшому вони відмовились від поділу, тому вона просить визнати договір дарування удаваним, так як відбулась купівля-продажу частини будинку і визнати за нею право власності на 4/9 частини спірного будинку. Представник позивача адвокат [PERSON] в суді пояснив, що позивачка весь час вважала, що відбувся договір купівлі-продажу частини будинку, а не договір дарування. Лише в січні 2014 року стало відомо про дійсно укладену угоду, яка з моменту укладення була а. Просив задовольнити позовні вимоги визнавши за позивачкою 4/9 частини будинку так як з нею залишився проживати син. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в поданій заяві вказує, що 20 січня 2005 року позивач [PERSON] була присутня у нотаріуса під час оформлення договору дарування. Позивач знала, що вона дарує відповідачу [PERSON] 2/3 частини вказаного спірного будинку абсолютно безоплатно. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, але просив допустити до участі у справі його представника. В заяві вказує, що заперечує проти позову, оскільки позивач особисто була присутня 20 січня 2005 року при укладенні договору дарування 2/3 частини спірного вказаного майна. Позивач знала, що оформлюється договір дарування, бачила вказаний договір одразу після його оформлення і жодних заперечень з її боку не було. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] суду пояснила, що позивачці було відомо про договір дарування в день його посвідчення, тому позивачка пропустила строк звернення з таким позовом. Реєструючись в будинку з сином у вересні 2005 року, право на прописку їм давав [PERSON] який був присутній в реєстраційному відділі Ніжинського МВ. і тому, позивачка знала про договір дарування. Крім цього [PERSON] знала батьків [PERSON] які допомагали їй з ремонтом по [ADDRESS] і у неї були підстави обдарувати будинком [PERSON]. Підстави для задоволення позову відсутні. Залучений судом в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору співвласник будинку по [ADDRESS] [PERSON] в поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутність. Жодних вимог і претензій до сторін по справі він не має. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до слідуючого висновку: В матеріалах справи є копія свідоцтва про одруження (а.с.14) та копія рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22 січня 2014 року (а.с.16), які підтверджують факт перебування позивача та відповідача [PERSON] у шлюбі з 08 вересня 2001 року по 22 січня 20014 року. Копією договору дарування частини житлового будинку від 20 січня 2015 року підтверджується факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування, який посвідчений нотаріально.(а.с.7) Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є тіткою [PERSON] і була присутня при оформленні договору дарування частини будинку її племіннику в січня 2005 року громадянкою [PERSON]. Що відбувся договір дарування, а не договір купівлі-продажу позивачка знала, так як також була присутня при його оформленні. Позивачка двічі зверталась до Ніжинського МВ УМВС України з заявами про шахрайство при оформленні договору зі сторони відповідачів [PERSON] і [PERSON] У відмовному матеріалі Ніжинського МВ за липень місяць 2015 року є пояснення [PERSON] на а.с.14 де вона вказує, що близько десяти років тому вона вирішила продати частину будинку по [ADDRESS]/1, так як там ніхто не проживав і постійно розкрадали майно. Через деякий час вона познайомилась з подружжям [PERSON] і [PERSON] з якими і вирішила домовитись оформити даний будинок на дану сім*ю , а точніше на гр..[PERSON] договором дарування, і щоб останній погасив їй всі борги за частину будинку. З даного пояснення вбачається, що відповідачка [PERSON] до цього подружжя [PERSON] не знала і будинок передавала по договору сім*ї, хоча і оформила договір дарування на [PERSON], але при цьому [PERSON] зобов*язаний був здійснити певну дію - погасити всі борги за належну їй частину будинку. В суді представник відповідача підтвердила, що мався борг за газ в межах 100 грн., як їй пояснила [PERSON]. А відповідно до ст.717 ч.1, 2 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Тому виходячи з наведеного укладений договір дарування частини житлового будинку по [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] 20 січня 2005 року не є договором дарування, так як тягне за собою обов*язок погазити комунальні борги. Судом були допитані і інші свідки: так свідок [PERSON] суду пояснила, що їй дочка - [PERSON] повідомила, що вони з чоловіком бажають купити житло і просила допомогти грошима. Які в неї гроші були вона віддала зятю. Позичала гроші у односельчан. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йог попросила [PERSON] дати в борг гроші, так як її дочка з зятем бажають купити житло у Ніжині. До нього прийшов [PERSON] і він дав 2000 грн.. Борг йому віддавала [PERSON]. Крім цього коли подружжя [PERSON] перейшли проживати на [ADDRESS], то він на прохання покійного чоловіка [PERSON] возив туди доски і бруси на поли. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з одного села з [PERSON] і її сім*я і сім*я [PERSON] проживали на квартирі по [ADDRESS] дружили. ЇЇ чоловік і [PERSON] шукали будинки, щоб придбати для проживання. В 2006 році [PERSON] і [PERSON] такий будинок купили по [ADDRESS]. Вони до них неодноразово ходили у гості. Після розлучення [PERSON] у них проживав, а потім поїхав у село. Знає, що будинок вони купили за 5000 дол.США. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з чоловіком та сім*я [PERSON] знімали рядом квартиру у м.Ніжині і підтримували дружні стосунки. В один із днів до неї прийшли [PERSON] і [PERSON] і попросили щоб у неї побув їх син, так як вони ідуть купляти будинок. Потім вони вдвох повернулись і повідомили, що купили будинок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на одній роботі з [PERSON] і та його попросили проїхати до колишньої власниці будинку де вона прожива. З [PERSON] була її матір. Вони поїхали на роботу як потім він дізнався [PERSON], що з нею вирішити питання по будинку. По дорозі [PERSON] говорила, що вона і так ім. продала будинок за дешево. Вони приїхали на площу в м.Ніжині, але нотаріуса там не було. Тому [PERSON] сказала, що у неї є знайомий нотаріус на вул..Московська м.Ніжина. Вони поїхали на дану вулицю. [PERSON] пішла до нотаріуса і по поверненню сказала, що вона в спір [PERSON] з чоловіком втручатись не буде. Хай вони між собою самі розбираються. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що договір дарування укладений між [PERSON] і [PERSON] 20 січня 2005 року є удаваним, так як має місце укладення договору купівлі - продажу. Ураховуючи, що придбана частина будинку сторонами по справі [PERSON] і [PERSON] в період шлюбу, то відповідно до ст..60 СК України дана частина будинку є спільною сумісною власністю подружжя, а при поділі даного майна згідно ст..70 СК України частки майна дружини і чоловіка є рівними. Тому кожний із подружжя має право на ? його частину, ураховуючи, що частка будинку належного сторонам по справі становить його 2/3 частини, то кожний з подружжя має право власності на 1/3 частину будинку. При розподілі майна позивачка просила відійти від рівності сторін, так як з нею проживає син, але суд вважає, що частина будинку належна [PERSON] і [PERSON] складається з чотирьох кімнат та прибудови, тому підстави для збільшення частки майна позивачки відповідно до ст..70ч.3 СК України відсутні. Тому,

Outcome: partial