Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 31.01.2011 року наказом Городищенського районного суду Черкаської області з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.01.2011 року. На підставі вказаного наказу, було відкрито виконавче провадження. На даний час розмір аліментів, які стягуються (30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), не відповідає мінімальному розміру, аліментів, які стягуються. Як їй відомо, позивач працює в ТОВ «Торговий дім «Мліївський ЗТО», який дохід він отримує, їй не відомо. Проте, вона вважає, що розмір стягуваних аліментів необхідно змінити та збільшити. Враховуючи викладене, просила відкликати судовий наказ Городищенського районного суду Черкаської області від 31.01.2011 року в справі № 2-н-11 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та змінити спосіб стягнення аліментів та їх розмір, з розміру 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються з [PERSON] , стягнувши з останнього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Згідно з положеннями ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, суд, у відповідності зі ст. 206 ЦПК України, та за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Судом встановлено, що згідно 31.01.2011 року наказом Городищенського районного суду Черкаської області з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.01.2011 року. На підставі вказаного наказу, було відкрито виконавче провадження. Станом, на день ухвалення рішення суду та видачі виконавчого листа, ст. 184 СК України, був встановлений мінімальний розмір аліментів, який не міг бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», ч. 2 ст. 182 СК України було викладено у новій редакції, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Дана норма вступила в силу 08.07.2017 року. Відповідно до положень ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому діючим законодавством. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, згідно з положеннями ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У разі відсутності такої домовленості, чинне законодавство передбачає право того з батьків, з ким проживає дитина, звернутися до суду для зобов`язання батька чи матері, які проживають окремо, надати другій стороні утримання на підставах і в порядку, що встановлені законом. Згідно з положеннями ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, як вбачається з вище викладеного, сума стягуваних на користь [PERSON] аліментів, з 08.07.2017 року повинна бути не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Син [PERSON] , на даний час, повноліття не досягнув. Оскільки, законодавцем визначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з метою запобігання порушення права дитини на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є не припустимим та суперечить ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , необхідно збільшити та, в подальшому, стягувати з відповідача на користь позивача, - в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина. Таким чином, враховуючи вище викладене та всі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, те, що відповідач позовні вимоги визнав, позов підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви даної категорії сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на 01.01.2019 року становить 768,40 гривень. Прийшовши до висновку про задоволення позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 768 гривні 40 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved