Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 лютого 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу в них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час повнолітні. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29.01.2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На даний час вона винаймає квартиру, оскільки з відповідачем склались неприязні відносини. Під час шлюбу в серпні 1997 року за спільні кошти вони придбали спільне сумісне майно, а саме, житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Власником будинку був зазначений відповідач. За час їх спільного проживання ними в будинок було проведено газ та водопостачання, побудовано гараж, веранду, санвузол, душову кімнату, замінено двері та вікна в будинку. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю у відповідності до ст.60 СК України. Оскільки між нею та відповідачем не було ніякого договору про набуте майно, воно належить їй та відповідачу у рівних частках - по 1/2 частці кожному. На сьогодні вона та відповідач хоча і зареєстровані за однією адресою, проживають окремо. Вони не можуть досягти згоди щодо поділу спільно набутого майна, зокрема зазначеного будинку. Відповідач позбавив її права користуватися будинком, не надає доступу до житла, чинить всілякі перешкоди. Вона зверталась до відповідача з пропозицією поділу будинку з метою уникнення непорозумінь щодо поділу спільного майна подружжя та досудового врегулювання цього питання, однак згоди не досягнуто. Посилаючись на положення Сімейного кодексу України, позивач просить суд розділити між нею та відповідачем сумісно набуте майно, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року, визнавши за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, зазначає, що після припинення спільного проживання позивач жодного разу не зверталася до нього щодо розподілу майна. Проживаючи в будинку за адресою [ADDRESS] , позивач не піклувалась про підтримання порядку в будинку. Будівельні та ремонтні роботи він виконував самостійно. Серед іншого зазначає, що будинок за вказаною адресою був придбаний його батьком [PERSON] , який в серпні 1997 року продав трикімнатну квартиру в [ADDRESS] , і в цей час придбав будинок за адресою [ADDRESS] , решту коштів вирішили використати на ремонт будинку. Відповідно до ч.3 ст.57 СК України вважає особисте майно - житловий будинок за адресою [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю і поділу не підлягає. Просить відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 30-32). Позивач відповіді на відзив до суду не подала. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали повністю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що 12 серпня 1997 року вони купили квартиру у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] за 10000 грн. Гроші передала [PERSON] , він і погасив борги по комунальним платежам. Вони хотіли купити будинок. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] його кум, перебуває з ним в дружніх відносинах. У 1997 році [PERSON] продав квартиру і купив будинок, з сім`єю, з [PERSON] . Хто продавав квартиру, він не знає. Зарплата у [PERSON] була невелика. Це йому відомо зі слів відповідача, вони разом працювали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що вона є сестрою відповідача. Будинок у [ADDRESS] був придбаний за кошти від продажу квартири. У квартири було 4 власника. [PERSON] працював робітником, зарплата у нього була невелика. Він був одружений, дружина знаходилась у декретній відпустці. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що відповідач є її сином. У них була квартира, вони в сім`ї прийняли рішення продати квартиру. Син купив будинок. Позивач не допомагала купувати будинок, у неї не було грошей, її батьки не допомагали. Вона, [PERSON] , не запитувала скільки отримували доходу батьки позивача та вона сама. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що вона є рідною сестрою відповідача. Їх сім`єю було продано квартиру. За ці гроші брат [PERSON] купив будинок. Вона відмовилась від своєї частки, на той час вона навчалась в школі. Гроші залишились від продажу квартири. Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх додаткові пояснення, показання свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1994 року (а.с. 8). В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29.01.2018 року шлюб між ними розірвано, чого сторони не заперечують. Позивач 19 січня 2019 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 9). Сторони зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 16, 20), проживають окремо. На підставі договору купівлі - продажу від 13 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2187, відповідач [PERSON] є власником жилого будинку А-1 жилою площею 31,5 кв.м, сараю Б цегляного, літньої кухні В цегляної, погребу Пг, огороду, що знаходяться в [ADDRESS] , на земельній ділянці, переданій у приватну власність (а.с. 35). Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 13 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2189, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 600 кв. метрів, розміщеної на землях Кролевецької міськради по [ADDRESS] , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 36). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , складеному 19.05.1993 року, власником будинку є [PERSON] - розмір частки 1. З розділу «Експлікація плану будинку» вбачається, що домоволодіння складається з будинку літ.А-1, загальною площею - 52,9 м2, житловою площею - 31,5 м2, сіней 1 площею 14,4 м кв.; кухні 1-1 площею 7,0 м кв.; приміщення житлової 1-2 площею 14,4 м кв., приміщення житлової 1-3 площею 9,7 м кв., приміщення житлової 1-4 площею 7,4 м кв. (а.с. 119-126). За змістом договору купівлі - продажу від 12 серпня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1801, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зі згоди [PERSON] продали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] трьохкімнатну квартиру в [ADDRESS] (а.с. 148). Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Судом встановлено, що домовленості про визначення часток у спільному майні між сторонами не було, договір про визначення розміру часток між сторонами не укладався, майном користувалися як спільною сумісною власністю, інших домовленостей між сторонами не було, що спростовує позицію відповідача за змістом відзиву на позов, згідно якої спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Нерухоме майно, яке є предметом спору, за адресою [ADDRESS] , придбане відповідачем за час шлюбу 13 вересня 1997 року (а.с. 8, 35). Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.2 ст.367 ЦК України ) і на його основі виникає право власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто, кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна. Судом у справі проведена судова будівельно - технічна та оціночно - будівельна експертиза на предмет варіантів поділу спірного майна між сторонами, висновок експерта №1629/1257-1259 від 31.05.2021 року (а.с.87-117). За змістом висновку експерта №1629/1257-1259 від 31.05.2021 року ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] дорівнює 167800 грн., технічна можливість розподілу домоволодіння можлива (а.с.59-84). Після проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи позивачка просила розділити житловий будинок по [ADDRESS] відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року. Відповідач проти такого варіанту поділу заперечив , інших варіантів поділу не запропонував. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Позивач просить суд розділити між нею та відповідачем сумісно набуте майно, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Суд вважає, що поділ будинку слід провести відповідно до варіанту 1 розподілу домоволодіння з відступом від часток по 1/2 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року. При цьому суд виходить з наступного: Домовленості про визначення часток у спільному майні між сторонами не було, договір про визначення розміру часток між сторонами не укладався, майном користувалися як спільною сумісною власністю, інших домовленостей між сторонами не було. Позивачка просила розділити спірний будинок відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року. Відповідач інших варіантів поділу не запропонував. На розсуд суду поділ будинку слід провести відповідно до варіанту 1 розподілу домоволодіння з відступом від часток по 1/2 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року, оскільки зазначений варіант відповідатиме інтересам позивача , а відповідач фактично користується входом до будинку. Такий варіант поділу, на думку суду, найбільш доцільний, враховуючи наявність фактичних неприязних відносин між сторонами, дозволить обладнати будинок входами з різних сторін та дасть змогу вирішити питання про користування земельною ділянкою , крім того варіант 2 поділу саме житлового будинку ідентичний варіанту 1 , а позивачка не ставила питання про поділ надвірних будівель . Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема відповідачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень проти позову. Тобто, відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним заперечення. Свідку [PERSON] не відомо достовірно за які кошти був придбаний будинок. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] купив будинок, з сім`єю, а саме [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є родичами відповідача та на розсуд суду є зацікавленими особами , їх показання суд до уваги не приймає, крім того, їх показання суперечать показання відповідача, за змістом яких будинок був придбаний його батьком [PERSON] . Відповідачем не надано доказів і такі в матеріалах справи відсутні про те, що гроші від продажу будинку були передані [PERSON] і він за ці кошти придбав будинок . Відсутні будь -які акти приймання передачу грошей , договори про відступ часток від проданого будинку на користь відповідача . Позивач в судовому засіданні підтвердила, що купували будинок з чоловіком за спільні кошти, які мали на той час спільного проживання , вони були молоді і запрошували батьків відповідача та її батьків подивитись будинок для того, щоб оцінити будинок та оцінити можливість фінансової допомоги зі сторони батьків. Її родичі дали їй кошти 20000 грн., які вона використала для купівлі будинку. Землю вони купили за 6000 грн., на ті кошти, що залишились, купили автомобіль ВАЗ. Суд виходить з презумпції спільності майна подружжя, а відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Сам факт продажу квартири, співвласниками якої були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місяць до придбання будинку, що є предметом позову у цій справі, не є безумовною підставою для того, аби вважати, що співвласники подарували грошові кошти від продажу своїх часток [PERSON] з метою придбання ним особисто житла. Судом не встановлено, а матеріали справи не містять нотаріально посвідченого договору дарування коштів, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як того вимагала стаття 244 ЦК України (у редакції 1963 року, яка була чинна на час укладання договору купівлі-продажу). Таким чином, твердження відповідача про придбання ним квартири за як особисті кошти, які він отримав як частку від проданої квартири , так і за кошти, отримані в дар від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя. Судом не встановлено наявності обґрунтованих підстав, що мають істотне значення та дають суду можливість відступити від засад рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Відповідач взагалі не надав доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень про неможливість розділити спірний будинок відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року. Позицію відповідача, що стосується заперечень проти позову, суд розцінює як намагання перешкодити позивачу користуватися частиною будинку як окремому власнику, наявність між сторонами неприязних відносин, чого останні не заперечували в суді. Аргументи наведені відповідачем щодо підстав заперечення проти позову є явно необгрунтовані, не підтверджені доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з вимог щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, ст. 41 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання будинку [ADDRESS] , спільною сумісною власністю позивача та відповідача в рівних частках по 1/2 частині за кожним та виділення в натурі позивачу частину зазначеного житлового будинку . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поділ будинку слід провести відповідно до варіанту 1 розподілу домоволодіння з відступом від часток по 1/2 висновку судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 31.05.2021 року, оскільки такий варіант поділу, на думку суду, найбільш доцільний, а тому позивачу згідно висновку експерта слід виділити в натурі: частину житлового будинку літ.«А-І» в [ADDRESS] : приміщення житлової 1-3 площею 9,7 м кв.; приміщення житлової 1-4 площею 7,4 м кв.; приміщення кухні площею 9,8 м кв., вартістю 56812,2 грн., та визнати за нею право власності на зазначене майно. Враховуючи, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.2 ст.367 ЦК України ) і на його основі виникає право власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто, кожна зі сторін має стати одноособовим власником певного майна, тому суд вважає за необхідне відповідачу виділити в натурі частину житлового будинку літ.«А-І» в [ADDRESS] : приміщення житлової 1-2 площею 14,4 м кв.; приміщення кухні 1-1 площею 7 м кв.; сіни площею 4,6 м кв.; вартістю 57296,8 грн., та визнати за ним право власності на зазначене майно. При поділі житлового будинку в натурі суд вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну компенсацію різниці вартості у частці виділеного майна в розмірі 484 грн. 60 коп., враховуючи ту обставину, що частка співвласника [PERSON] в натурі після поділу є меншою. Застосовуючи даний варіант розподілу житлового будинку, суд враховує, що при поділі будинку в натурі сторонам необхідно обладнати частини будинку самостійними системами опалення, електропостачання, іншими інженерними системами. Враховуючи необхідність проведення переобладнань при поділі будинку в натурі, про що зазначено у висновку експерта, суд вирішує дане питання, покладаючи виконання цих робіт на сторони з зазначення строку проведення робіт до 1 червня 2022 року, який на розсуд суду буде достатнім. Переустаткування необхідно проводити з дотриманням державних будівельних норм для проведення відповідних робіт. При цьому слід припинити на дані об`єкти право спільної сумісної власності подружжя. Питання по судовим витратам суд вирішує з дотриманням положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України. Судові витрати, понесені позивачем склали: 768 грн. 40 коп. - судовий збір, 7850 грн. - витрати за проведення експертизи, що підтверджуються відповідними квитанціями про сплату (а.с. 2, 85). Враховуючи висновок експерта, ціна позову - 1/2 вартості домоволодіння по [ADDRESS] складає 56812,2 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., витрати за проведення експертизи в розмірі 7850 грн., та з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за вимогами про поділ спірного майна. Відповідно до ст.ст. 365, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст. 60 СК України,

Outcome: partial