Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Позивач вказує, що останнім часом спільне життя не склалося у зв`язку з тим, що змінилися їх погляди на життя, вони втратили почуття взаємоповаги та кохання один до одного, що є перешкодою для подальшого існування сім`ї. Відповідач зловживає спиртними напоями і як результат постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач [PERSON] є повнолітньою та працездатною особою. Офіційно працевлаштований та отримує пенсію як військовослужбовець і загальний рівень його місячного доходу становить не менше 3000 грн. тому вона вважає, що він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Вважає, що сумою, яка частково компенсує їй витрати на утримання малолітньої дитини, є 1/3 частка заробітку (доходу) відповідача. Сторони надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач - позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, але просить ухвалити рішення, яким стягувати з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, а не 1/3 частини, оскільки має на утриманні племінника [PERSON] , згідно рішення Коростенського міськрайонного суду від 29.01.2013 року відповідача призначено його опікуном, [PERSON] визнано недієздатним. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.09.1990 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Шлюб укладено 08.09.1990 року з відповідачем, який було зареєстровано МВРАГС м.Коростеня Житомирської області та зроблено актовий запис № 482. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка постійно з-находиться на їх спільному утриманні та вихованні. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач [PERSON] є повнолітньою та працездатною особою. Офіційно працевлаштований, а саме працює пожежником пожежного поїзду станції Коростень відокремленого структурного підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони. Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду від 29.01.2013 року є опікуном недієздатного [PERSON] . Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком, як матері, так і батька через, що кожен з них має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів, з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, потреби та матеріального становища малолітньої дитини, платника аліментів та інших обставин, що мають істотне значення- виконання повноважень опікуна недієздатного, враховуючи визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на час судового розгляду, аналізуючи норми закону з урахуванням поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та визначає їх в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню йому з державного бюджету, а решта понесених судових витрат на його сплату стягується з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial