Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права на майно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала ти, що вона проживає у [ADDRESS]. Даний будинок належав їй та її колишньому чоловіку [PERSON] на праві сумісної власності подружжя. Шлюб між ними розірвано в 1994 році. Від даного шлюбу у них є син [PERSON]. У листопаді 2012 року вона раптово захворіла на важку хворобу. У лютому 2013 року її колишній чоловік підійшов до неї з пропозицією подарувати частину належного їм будинку їхньому сину. Враховуючи її хворобливий стан та ту допомогу, яку надавав та надає її син, вона погодилась та 19.02.2013 року вона надала своєму колишньому чоловіку довіреність на оформлення та підписання від її імені договору частини житлового будинку. У травні 2013 року [PERSON] повідомив її про те, що договір дарування частини житлового будинку укладено та зареєстровано. У червні 2014 року буду у Рожнівській сільській раді вона дізналася, що її чоловік подарував їхньому синові цілий будинок., а не половину, як вони домовлялися. Вона вважає даний договір таким, що не відповідає її волі, так як цей будинок являється єдиним їх місцем проживання, тому вона просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечив щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, враховуючи наступне: В судовому засіданні встановлено, що 24.04.2013 року відповідач, маючи доручення від позивачки [PERSON] уклав договір дарування зі своїм сином [PERSON], яким подарував цілий житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 6), також даний факт підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7), з якого видно, що даний житловий будинок зареєстровано на [PERSON]. Як ствердила позивачка, вона надала довіреність своєму колишньому чоловікові на те, щоб він подарував тільки свою частину житлового будинку, оскільки на той час вона важко хворіла, що стверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 631 Кутської МЛ терапевтичного відділення, в якому йдеться про те, що [PERSON] з 05.04.2012 року по 13.04.2012 року захворіла на обширний інфаркт міокарда (а.с. 8). Довідкою Рожнівської сільської ради від 28.07.2014 року за № 1558 підтверджується те, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо така угода визнана недійсною, то одна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою… Судом встановлено, що при укладенні договорів дарування позивачка не знала, що її колишній чоловік дарує весь будинок їхньому сину. Згідно ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи наведене на підставі ст. ст. 16, 233, 236, 392 ЦК України, та

Outcome: approved