Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином вісімнадцятирічного віку, а саме до 03 серпня 2028 року, а також стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що з березня 2014 року шлюбні відносини з відповідачем та введення спільного господарства фактично припинилися. Причиною припинення шлюбних відносин є втрата взаємних почуттів і поваги один до одного. Позивач впевнена, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Як зазначає позивач, після припинення шлюбних відносин, відповідач відсторонився від надання допомоги на утримання спільної дитини. Відповідач, [PERSON], знаходиться у працездатному віці, має регулярний стабільний заробіток, не страждає хворобами або вадами, які б обмежували його працездатність, не має на утриманні непрацездатних батьків або дітей від іншого шлюбу. Враховуючи зазначене, позивач вважає, за можливе стягнення аліментів на утримання сина в частині від доходу відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис за №610, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №106968. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO] (актовий запис за №1361, зроблений в Книзі реєстрації народжень 13 серпня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції). Позивач та відповідач шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують з березня 2014 року. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди подружжя на продовження шлюбу, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересами кожного з подружжя, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу ґрунтується на законі та є такими, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші істотні обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Отже суд, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, визнання відповідачем у повному обсязі позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визначити аліменти на утримання дитини, які повинен сплачувати відповідач. Також суд повинен зазначити про таке. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір судового збору за подання позову до суду визначено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI. Так, згідно пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого нею судового збору лише в частині 243,60 грн.

Outcome: approved