Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з лютого 2013 року по липень 2016 року, визнати [PERSON], [INFO] батьком [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON], уродженця м. Дніпропетровськ, на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позову та досягнення сином повноліття, встановити порядок виконання рішення суду в частині визнання батьківства, а саме те, що рішення суду в частині визнання батьківства є підставою для внесення органами реєстрації актів цивільного стану змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва про народження. Свій позов обґрунтовує тим, що з лютого 2013 року по липень 2016 року вона проживала однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Позивачка вказує, що у весь час спілкувалися як подружжя, планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру, турбувалися один про одного, вели спільне господарство, проживали разом з адресою: [ADDRESS]. У 2015 році вона завагітніла, про що повідомила відповідача, який в свою чергу дуже зрадів, оскільки бажання мати спільну дитину ними неодноразово обговорювалося. У той час відповідач поставився до її становища, всіляко сприяв щоб вона більше відпочивала,належно харчувалася, морально її підтримував. [INFO] позивачка народила хлопчика, але саме з цього часу їхні відносини з невідомих причин погіршилися. Відповідач не відвідував її у пологовому будинку,майже не з'явився у день виписки та у наступному відмовився визнати батьківство. Позивачка зазначає, що відмова батька від дитини є неправомірною і суперечить моральним засадам суспільства, а ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Батько зобов'язаний утримувати дитину для досягнення нею повноліття. Оскільки між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з жодних порушених у позові питань, вважає що її права підлягають захисту виключно у судовому порядку. 09.03.2017 року представником позивачки до довіреністю - [PERSON] подано до суду заяву, в якій провадження за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] в частині встановлення факту спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу просять припинити, у зв'язку з досягненням сторонами згоди щодо інших заявлених вимог [PERSON] Ухвалою суду від 09 березня 2017 року, закрито провадження у справі позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання батьківства та стягнення аліментів, в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У позовній заяві [PERSON] також вказує, що відповідач відмовився подати в органи РАГСу заяву про реєстрацію батьківства дитини, тому в свідоцтві про народження сина позивачка вказала лише ім'я відповідача. Крім того, позивачка у своєму позові зазначила, що з моменту народження дитини відповідач не брав і не бере участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки надала до суду заяву в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справу в її відсутності та у відсутності [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій вказав, що його довіритель позовні вимоги визнає частково, вимоги щодо визнання батьківства визнає у повному обсязі, згоден на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов про визнання батьківства підлягає повному задоволенню, а про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 1987 року народження з відповідачем [PERSON], 1966 року народження, перебували у стосунках без укладення шлюбу. [INFO] народилась дитина - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеській області, про що 13 липня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 899, з якого вбачається, що в графі «Батько» вказаний - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Під час реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів позивачки, тобто в графі «Батько» вказано [PERSON], що не відповідає дійсності. На думку суду, відповідач повинен бути офіційно визнаним батьком дитини, бо запис в графі «Батько» в свідоцтві про народження сина - [PERSON] не відповідає дійсності, так як кровним батьком дитини насправді є [PERSON], що стороною відповідача і не оспорювалося в ході розгляду даної справи. Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір'ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства. Як вбачається з заяви поданої представником відповідача, [PERSON] не заперечує того факту що є батьком [PERSON]. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача батьком дитини обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Крім того, відповідач не заперечував факт батьківства по відношенню до сина - [PERSON]. Також у судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Статтею 181 СК України, визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В контексті даної норми стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) матері, батька має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Як вбачається з довідки про доходи від 16 лютого 2017 року, виданої [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «Південне морське агентство», відповідач працює у вищевказаному ТОВ «Південне морське агентство» з 03 червня 2013 року на посаді заступника директора по технічним питанням, загальна сума його сукупного доходу за винятком утримань за період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року становить 120 911 гривень 00 копійок. При визначені розміру аліментів, суд відповідно до статті 182 СК України враховує матеріальне становище відповідача, те що він офіційно працює, будь-яких зобов'язань майнового характеру не має. Судом також враховується, що відповідач є здоровою працездатною людиною, тому з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що сума аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку буде достатньою на утримання дитини та підлягає стягненню з відповідача. Згідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 13.12.2016 року. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial