Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на частку земельної ділянки площею 0,0894 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], та поділ нерухомого майна у вигляді домоволодіння та земельної ділянки, що є спільною власністю сторін та знаходяться за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони у справі є рідними братом та сестрою, проживаючи у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS], яке за життя належало на праві власності їх батькові [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті батька мати сторін [PERSON] з одного боку та їх сестра [PERSON], брат [PERSON] з другого боку успадкували домоволодіння по 1/2 частці відповідно. 22 грудня 2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали державний акт серії І-КМ № 052178 на спірну земельну ділянку. [PERSON], померла [INFO], а [PERSON] - [INFO], після смерті яких [PERSON] набула право на спадкування 15/36 часток домоволодіння та земельної ділянки під ним, а [PERSON] стало належити 21/36 частки вказаного нерухомого майна. При оформленні спадку на земельну ділянку позивачці було відмовлено з причин того, що частки померлих матері та сестри у спільній з відповідачем власності на землю, при отриманні державного акту, визначені не були. У судове засідання позивачка не з'явилася, її представник надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням змісту заяви представника позивача та дотримання розумних строків розгляду справи суд вбачає за можливе розглянути справу в тому обсязі доказів, які містяться в матеріалах справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених Судацькою державною нотаріальною конторою 18 липня 1981 року та зареєстрованих в реєстрі за № 914, [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] та [PERSON] (1/2 частки в рівних частках) набули право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 11, 12). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 грудня 2000 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Судацької міської ради № 632 від 22 грудня 2000 року, співвласниками земельної ділянки 0,0894 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], для індивідуального житлового будівництва стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 13). 08 жовтня 2004 року померла [PERSON], після смерті якої належна їй 2/3 частки у вказаному домоволодінні набули [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 2/9 частки кожному, що підтверджується свідоцтвами про право спадщину за законом та витягами до них (арк. справи 14-17). [PERSON] померла [INFO], після смерті якої належні їй 7/18 часток у вказаному домоволодінні набули [PERSON] та [PERSON] по 7/36 частки кожному, що підтверджується свідоцтвами про право спадщину за законом (арк. справи 18, 19). Таким чином, [PERSON] належить 21/36 частки вказаного домоволодіння, а [PERSON] - його 15/36 часток. Постановою Судацької державної нотаріальної контори № 787/02-31 від 09 липня 2013 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної земельної ділянки з причин того, що частки померлих [PERSON] та [PERSON] у спільній з відповідачем власності на землю, при отриманні державного акту, визначені не були (арк. справи 20). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття спадкоємцем за законом або за заповітом частки спадкового майна визнається прийняттям спадщини у цілому. Згідно роз'яснень, викладених в п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 10 березня 2010 року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», встановлено, що відповідно до статей 1225 Цивільного кодексу України і ст. 131 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Абзацом 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. З урахуванням встановлених обставин та змісту закону, який регулює спірні правовідносини, [PERSON] є спадкоємцем за законом, тому за нею після смерті [PERSON] та [PERSON] повинно бути визнано право власності на 15/36 часток земельної ділянки, власником якої були померлі. При такому положенні позивачці належить на праві власності 15/36 часток спірної земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Суд дійшов висновку, що вимоги закону дозволяють здійснити поділ домоволодіння, оскільки воно не є майном з особливим режимом використовування, при якому використання, розпорядження та володіння встановлюється спеціальним законодавством. Крім того, між власниками вказаного домоволодіння складений порядок користування своєю власністю, який їх повністю влаштовує. Вказане майно не є неподільною річчю в розумінні ч. 2 ст. 183 ЦК України, відповідно до якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового використання. Об'єкт нерухомості, що знаходиться в загальній частковій власності, можливо розділити без втрати його цільового використовування, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 ЦК України, характеризує об'єкт нерухомого майна в цілому, як річ, що ділиться. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України до подільних відносяться речі, які унаслідок розподілу в натурі не змінюють свого господарського призначення. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 103 від 28 листопада 2013 року поділ спірного житлового будинку та господарських споруд між співвласниками з технічної точки зору можливий. При цьому, запропонований варіант поділу максимально відповідає інтересам співвласників, не порушує їх право на реалізацію повноважень власника, відповідає фактичному користуванню приміщеннями (арк. справи 50-56). Для здійснення запропонованого варіанту поділу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], співвласникам необхідно виконати певні переобладнання, які необхідно узгоджувати з місцевими органами виконавчої влади. З урахуванням встановлених обставин та приписів закону, який регулює спірні правовідносини, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині проведення поділу домоволодіння, зазначеним у додатках №№ 1, 2 до висновку експерта № 103 від 28 листопада 2013 року. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 89 Земельного Кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині поділу спірної земельної ділянки. При вирішенні питання про поділ земельної ділянки суд приймає до уваги висновок експерта № 103 від 28 листопада 2013 року, та вважає за можливе застосувати запропонований експертом варіант поділу, який не порушує права співвласників. На підставі викладеного та

Outcome: approved