Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області в порядку набувальної давності. Свої вимоги вона мотивувала наступним. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 28 липня 2006 року за реєстровим №2281, [PERSON], що доводиться сином позивачці, є власником домоволодіння № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області, що в цілому відповідно до технічної документації складається з житлового будинку - «А,а,а1», загальною площею 43,4 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м та господарських будівель і споруд, а саме: літньої кухні «Б,б»; сараю «В,в,в1»; бані «Г»; погребу «п/д»; убиральні «У» ; огорожі № 1-2, вимощення «І». Вказане домоволодіння [PERSON] отримав у спадщину після смерті своєї баби [PERSON], яка померла 25 вересня 2005 року. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла своєму онуку, який також доводиться сином позивачці [PERSON] З січня 2001 року [PERSON] постійно проживає у вказаному домоволодінні, вона доглянула до смерті матір [PERSON], несла витрати по її похованню та проживає за вказаною адресою і на даний час, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, за власні кошти зробила капітальний ремонт будинку, здійснює поточні ремонти будинку та господарських споруд, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. [PERSON], який на даний час є власником спірного домоволодіння ще у серпні 2000 року виїхав до Російської Федерації, за його проханням у січні 2001 року позивачка переїхала до вказаного домоволодіння, здійснювала догляд за померлою матірю до дня її смерті, пізніше за дорученням [PERSON] отримала на його імя свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Під час проживання у домоволодінні № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області [PERSON] відкрито володіє та користується ним. [PERSON] вказаним нерухомим майном не користується не несе витрати по його утриманню та не заявляє свої права. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області. Відповідач повторно в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивач проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачено положеннями статей 15, 16 ЦК України, а також частиною четвертою статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка із 2001 року проживає в домоволодінні № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 28 липня 2006 року за реєстровим №2281, [PERSON], що доводиться сином позивачці, є власником домоволодіння № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області. Згідно довідки квартального комітету № 21 Смілянської міської ради від 04 грудня 2015 року [PERSON] з 2000 року постійно проживає без реєстрації за адресою вул. ак. Вільямса, 47 в м. Сміла Черкаської області, вона доглядає за садибою, проводить ремонтні роботи у будинку, оскільки її син [PERSON] виїхав з цього будинку ще у 2000 році, на той час будинок належав його бабі [PERSON] На даний час у будинку зареєстрований лише [PERSON] Відповідно до ст.319 ЦК України, здійснення права власності відбувається через володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном не залежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Одним із способів набуття права власності Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Згідно ч.ч.1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до листа Верховного суду України №93/0/54-13 від 01.11.2013 щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна п'ять років. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст.344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 01 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо обєктів нерухомості могла застосовуватись лише після 01 січня 2001 р., а щодо рухомого майна після 01 січня 2006 р. Позивачка добросовісно набула право на належне [PERSON] домоволодіння, відкрито і безперервно володіє ним протягом часу визначеного законом. Заволодіння житловим будинком № 47 по вул. Вільямса в м. Сміла Черкаської області відбулось без порушення норм права (викрадення, шахрайство). Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує будинок, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірним будинковолодінням. В поданій до суду заяві позивачка не наполягала на стягненні з відповідача понесених нею судових витрат, тому їх слід віднести на її рахунок. На підставі наведеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved