Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить стягнутим з відповідача заборгованість за позикою у сумі 30000, 00 грн та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн, мотивуючи позовну заяву тим, що [PERSON] отримав від матері позивачки [PERSON] 30000, 00 грн позики, про що написав розписку та які зобов'язувався повернути до 25 грудня 2013 року. 19 січня 2014 року померла мати позивачки, однак відповідач отримані гроші так і не повернув. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що відповідач тривалий час, не повертав гроші, при тому, що мати позивачки була важко хворою, та на лікування [PERSON] витрачала значні суми грошей щодня, однак [PERSON] ігнорував прохання позивач повернути позичені гроші. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача 15838, 14 грн. з них: 10000, 00 грн., 3205,00 грн - індексу інфляції, річних - 503,01 грн, проценти за користування чужими грошовими коштами - 2130,13 грн, а також 20000,00 грн. витрат на моральну шкоду та 2500,00 грн, пов'язаних з наданням правової допомоги. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що справді у матері позивачки [PERSON] позичив 30000,00 грн, з яких 20000,00 грн. повернув, однак із важким матеріальним становищем не мав можливості вчасно повернути борг. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику у сумі 30000,00 грн, що доводиться розпискою від 15.07.2013. [INFO]. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2014р. Як вбачається із заповіту, посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим №530, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є її донька [PERSON]. Із виписки по рахунку [PERSON] за період 31.07.2014р - 12.08.2014р., вбачається, що [PERSON] повернув заборговані кошти в сумі 20000,00 грн Згідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, з договором позики одна сторона, передає у власність іншій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості. Договір позики є укладеними з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно п.3 ст.549, ст.692 ЦК України, боржнику нараховуються проценти за користування чужими грошовим коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України. Оскільки, отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] доводиться розпискою, та в судовому засіданні відповідач не заперечував, що отримав позику у матері позивачки, суд вважає, що позовна вимога про стягнення коштів за розпискою підлягає до задоволення у сумі 15838, 14 грн, в тому числі: 10000,00 грн - основного боргу, 3205,00 грн - інфляційних, 503,01 грн. - річних відсотків та 2130, 13 - проценти за користування грошовими коштами. Стосовно заявленої вимоги позивачем щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, ні позивач в позовній заяві, ні представник позивача в судовому засіданні не довели, що моральна шкода заподіяна саме протиправними діями відповідача, не доведена жодними доказами, а тому вимога позивача стосовно відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Також дана вимога не була зазначена у письмовій розписці. Щодо позовної вимоги стосовно стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано квитанцію про оплату послуг представника позивача. Враховуючи вищенаведене та,

Outcome: partial