Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить змінити розмір аліментів встановлених рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2012 року, що стягуються з [PERSON] , [INFO] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 550 грн. щомісяця, на аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходів [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.05.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку спрощеного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що вона разом з відповідачем мешкала з 2006 року по 2007 рік, офіційно шлюб сторони не укладали, та від вказаних відносин вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2012 року відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 24.10.2012 року, та до повноліття дитини. Пізніше сторони припинили сумісно мешкати, оскільки відповідач не бажав добровільно сплачувати аліменти на утримання сина, спілкуватися з ним, не приймав участі у житті сина. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.11.2018 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та 15.01.2019 року позивач в органах РАЦС змінила прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, зазначила, що на теперішній час розмір аліментів визначений рішенням суду не може забезпечити належний рівень утримання дитини, оскільки є навіть меншим, ніж встановлений діючим законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, а саме Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року в розмірі 1779 грн. на місяць, на дітей віком від 6 до 18 років: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року в розмірі 2218 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просила задовольнити позов. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, та пояснив, що відповідач офіційно працює з 13.07.2013 року, не є інвалідом, належним чином сплачує аліменти на [PERSON] , [INFO] , також сплачує аліменти на іншу дитину, має на своєму утриманні батьків пенсіонерів, один з яких є інвалідом ІІ групи. В наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно аналізу діючого законодавства можна дійти висновку, що сама по собі, без інших додаткових підстав, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів, що відповідає також правовому висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17. Такод зазначив, що позивачем не надано доказів щодо звернення до державного виконавця з приводу перерахунку мінімального розміру призначених судом аліментів на дітей, у зв`язку зі зміною згаданої норми ст. 182 СК України. Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем обрано не вірний спосіб судового захисту, оскільки позивач спочатку повинна звернутися до державного виконавця, і лише у випадку відмови в проведенні перерахунку, вона має право звернутися до суду із відповідним позовом. Також, пояснив, що відповідач працює на посаді водія автотранспортних засобів в ДП «Зал офіційних делегацій», а тому після введення режиму карантину його доходи значно скоротилися. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.11.2010 року з [PERSON] стягнути аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 25.05.2007 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 08.10.1997 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.08.2017 року по справі №639/3138/17 задоволено позовні вимоги [PERSON] , та розірвано шлюб між нею та [PERSON] , згідно до відмітки суду рішення набрало законної сили 08.09.2017 року (а.с. 15-16) З свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові Серія [NUMBER] виданого Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, вбачається, що [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 101, та з свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 17 (а.с. 18,17). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2012 року по справі № 2020/11157/2012, з [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 550 грн. щомісячно починаючи з 24.10.2012 року та до його повноліття, згідно до відмітки суду рішення набрало законної сили (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до постанов Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17, та Постанові Верховного суду від 13.02.2020 року у справі № 466/4009/18. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Слід зазначити, що позивач у своєму позові щодо зміни розміру присуджених рішенням суду аліментів фактично посилається лише на зміну в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, проте така зміна не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість зміни розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини позивачем до суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Також, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу право на звернення до суду із вимогою про зміну розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цивільно-процесуальним законодавством, у відповідності до положень ст. 192 ЦПК України.

Outcome: dismissed