Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 3598,78 грн., сплачених нею за житлово-комунальні послуги, 1538,11 грн інфляційних та 53,52 грн. 3 % річних. Свої вимоги мотивує тим, що їй, відповідачу, який є її колишнім чоловіком та її сину [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частці квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу з відповідачем 15.10.2010 року вона самостійно сплачує за житлово-комунальні послуги, за оплату по утриманню житлового будинку та прибудинкової території, опалення та електроенергію, оскільки [PERSON] відмовляється оплачувати вищезазначені послуги. Так, за період з 01.06.2013 року по 12.05.2016 року нею було сплачено за послуги з теплопостачання\~2887 грн. 20 коп., за водопостачання\~1909 грн. 16 коп., за послуги по утриманню житлового будинку та прибудинкової території з 01.06.2013 року по 12.05.2016 року - 4575 грн. 83 коп. та за електроенергію 1424 грн. 20 коп. При цьому частка [PERSON]\~\~у її витратах на утримання спільного майна складає 3598 грн. 78 коп., які вона просить стягнути з відповідача. Окрім того, просить суд стягнути з відповідача індекс інфляції\~\~в сумі 1538 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 53 грн. 52 коп., а всього\~5136 грн. 89 коп. та судові витрати. 31 липня 2016 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь в відшкодування витрат, сплачених за комунальні послуги: за період з 01.06.2013 року по 12.05.2016 року за електроенергію в сумі 464 грн. 73 коп.,\~за послуги по утриманню житлового будинку та прибудинкової території - 1525 грн. 27 коп., за опалення - 962 грн. 40 коп. та за воду - 636 грн. 38 коп., 1215 грн. 13 коп. індексу інфляції та 3% річних в сумі 322 грн. 98 коп., а всього 5126 грн. 89 коп. та судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 98). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення з відповідача коштів сплачених позивачкою за житлово-комунальні послуги. Однак не згоден з вимогами щодо стягненням з відповідача інфляційних та трьох відсотків річних. Оскільки відповідно до норм чинного законодавства стягнення інфляційних та 3% річних є відповідальністю боржника, яка настає виключно при наявності вини. Відповідач же не міг сплачувати витрати по утриманню майна, оскільки працює та постійно проживає в м. Києві. Особові рахунки між ним та відповідачем не були розподілені саме з вини позивача, тому всі договори на комунальні послуги укладені з відповідачем, та відповідно рахунки приходять на її імя. Остання в свою чергу не повідомляла [PERSON] про надходження рахунків по оплаті за житлово-комунальні послуги. Окрім того, вважає, що позивачкою невірно розраховані інфляційні та 3% річних, а їх розрахунок в матеріалах справи взагалі відсутній. Тому просив відмовити в задоволенні цієї частини позову. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 червня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.08.2007 року, позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира № 94 в будинку № 1 по б-ру. Цвіточному в м. Южноукраїнську Миколаївської області, по 1/3 частці кожному (а.с.9, 10). Відповідно до довідки виписки про склад сім'ї та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13) 15.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.10.2010 року (а.с. 32). За період з 01.06.2013 року по 12.05.2016 року [PERSON] сплатила за електроенергію 1394 грн. 20 коп.,\~що підтверджується довідкою №222 від 12.05.2016 року (а.с. 6). За період з 01.06.2013 року по 12.05.2016 року [PERSON] сплатила за послуги по утриманню житлового будинку та прибудинкової території - 4575 грн. 83 коп., що підтверджується довідкою №47 від 12.05.2016 року (а.с. 7). За період з 01.06.2013 року по 12.05.2016 року [PERSON] сплатила за опалення - 2887 грн. 20 коп. та за воду - 1909 грн. 19 коп.,\~\~що підтверджується довідкою №174 від 12.05.2016 року (а.с. 8). Всього позивачем сплачено за житлово-комунальні послуги 10766 грн. 42 коп., що також підтверджується копіями квитанцій (а.с. 33-58). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Як встановлено ч. 1 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Згідно п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі)розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Із зазначеної норми закону випливає, що якщо один із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] повинен нести витрати пропорційно розміру своє частки у майні, що складає 1/3 частину, тому його частка у витратах на утримання спільної квартири має складати 3588 грн. 78 коп.(10766 грн. 42 коп. : 3), які підлягають стягненню з нього на користь позивача [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 20.08.2012 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю Олія-Транс м. Києва на посаді водія автотранспортного засобу. Форма зайнятості основна, робочий день нормований з 08.00 до 17.00 години. (а.с. 100). З наданих до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що вони надходять на ім'я абонента [PERSON] (а.с. 33-58). В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач [PERSON] повідомляла відповідача про наявність у нього заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги. Таким чином, аналізуючи дані докази суд приходить до висновку про відсутність умислу відповідача в несплаті ним за житлово-комунальні послуги. Тому підстав для стягнення з останнього інфляційних та трьох відсотків річних не вбачається, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON], на користь [PERSON] підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial