Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Хустського РНО, в якому просить: визнати недійсними договір купівлі продажу земельної ділянки від 6 квітня 2005 року, розташованої в [ADDRESS] , посвідчений нотаріусом Хустського нотаріального округу Король О.Ю. за реєстровим № 943 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №430682 від 30 квітня 2009 року на ім`я [PERSON] , виданий на підставі вищезазначеного договору; визнати за нею, [PERSON] право власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] площею 0,1365 га кадастровий №2125355302:01:002:0038 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Позов обґрунтовує тим, що їй як співвласниці у праві спільної сумісної власності належить 1\\2 житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ), який був зареєстрований за її чоловіком [PERSON] і належав йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Інша 1\\2 частина в житловому будинку належить їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 жовтня 2015 року, за яким вона успадкувала 1\\2 частину в вищезазначеному житловому будинку. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті, у 2008 році вона дізналася про те, що будинок, розташований в [ADDRESS] , який був їх спільною сумісною власністю нібито ним же і відчужений без її відома та згоди і одним із набувачів була саме відповідачка [PERSON] В 2008 році нею було оспорено в судовому порядку договір купівлі-продажу житлового будинку з тих підстав, що вона як дружина не давала своєї згоди на відчуження житлового будинку, хоч в самому позові вона також висловлювала думку, що підпис на договорі купівлі продажу будинку не є підписом її чоловіка. Спір розглядався судами неодноразово і кінцевим рішенням Хустського районного суду від 14 серпня 2013 року позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладений 23 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . У березні 2018 року вона як власник вищевказаного будинку вирішила оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку і таким чином їй стало відомо, що на земельну ділянку, на якій розташований належний їй будинок, виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013 №20660 від 26.06.2003 року на ім`я її чоловіка [PERSON] , а 06 квітня 2005 року спірна земельна ділянка відчужена [PERSON] згідно укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачці [PERSON] , на ім`я якої 30 квітня 2009 року виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №430682. Вважає вищезазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між її чоловіком та відповідачкою та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] незаконними, такими, що порушують її право власності на земельну ділянку закріплену за належним їй будинком, оскільки при відчуженні земельної ділянки, на якій розташований спільно збудований ними з чоловіком у шлюбі будинок потрібна була її письмова, нотаріально посвідчена згода, як другого з подружжя та співвласника, а такої згоди вона не тільки не давала, а і не була повідомлена про відчуження предмета спору. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. До суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, у заяві позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи [PERSON] повідомлялася належним чином, що стверджується наявними у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України «Судова влада України» Хустський районний суду Закарпатської області». Причини неявки відповідачки невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідачка приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король О.Ю. в судове засідання не з`явилася. До суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 1978 року. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується довідкою № 1177/07-03/50 від 17 квітня 2007 року. Згідно свідоцтва про право власності від 24 грудня 2015 року [PERSON] належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з цілого житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ), належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 094965, виданого Хустською РДА 17 березня 2005 року. Судом також встановлено, що 23 березня 2005 року був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного будинку між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , нотаріуса Хустського РНО Король О.Ю. про визнання недійсним договору купівлі-продажу позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано недійним договір купівлі-продажу будинку, який розташований в [ADDRESS] , укладений 23 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу під № 764. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] оспорює договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 06.04.2005 року між її чоловіком [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , предметом якого є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , надана у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,1365 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №430682, виготовлений на ім`я [PERSON] 30.04.2009 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, про існування яких позивачка довідалася, оформляючи право власності на вищевказану земельну ділянку, як власник житлового будинку, розташованого на цій землі. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ст. 120 ЗК при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Виходячи з цих норм, позивачка як дружина померлого [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки була співвласником не тільки житлового будинку, а і земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку. У статті 65 СК України визначено, що дружина, чоловік, розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Такої згоди на відчуження земельної ділянки позивачка чоловікові не давала. Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивачкою [PERSON] доведено суду, що її чоловік [PERSON] продав спірну земельну ділянку, яка є спільною сумісною власністю подружжя без письмової згоди позивачки. Відповідачами по справі в ході судового розгляду не наведено суду обставин, які б заперечували доводам позивачки та не подано доказів на підтвердження таких обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставами недійсності правочину, як встановлено ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд вважає доведеними обставини, на які [PERSON] посилається у позові та приходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсними договору купівлі продажу земельної ділянки від 06 квітня 2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №430682 від 30 квітня 2009 року та визнання за позивачкою права власності на спірну земельну ділянку. Судові витрати слід покласти на відповідачів.

Outcome: approved