overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивачка в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з грудня 2003 року по квітень 2013 року. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З часу розлучення відповідач взагалі не цікавиться дітьми, не приймає участі в їх вихованні та не надає матеріальної допомоги. В позивачки є можливість з метою оздоровлення забезпечити дітям відпочинок на узбережжі моря, за межами України, однак зараз він уникає зустрічі з відповідачкою і не надає їй дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Тому вона змушена звернутись до суду та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що свідчить про байдуже ставлення до вирішення справи. Причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З копії свідоцтва про народження видно, що батьком [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 5). Як видно з довідки Шешорівської сільської ради від 23.11.2017 року за № 1654, [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп. 2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивачка в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з грудня 2009 року по вересень 2013 року. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З часу розлучення відповідач взагалі не цікавиться дітьми, не приймає участі в їх вихованні та не надає матеріальної допомоги. В позивачки є можливість з метою оздоровлення забезпечити дітям відпочинок у родичів в Російській Федерації, однак зараз він уникає зустрічі з відповідачкою і не надає їй дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон. Тому вона змушена звернутись до суду та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що свідчить про байдуже ставлення до вирішення справи. Причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З копій свідоцтва про народження видно, що батьком дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 5-6). Як видно із долучених до матеріалів справи копій рішень Косівського районного суду вже надавались дозволи [PERSON] на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька, а саме 21.05.2014 року терміном на 1 рік та 19.10.2015 року терміном на 1 рік. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2003 року по 2006 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. З часу розлучення відповідач взагалі не цікавиться діитиною, не приймає участі в їх вихованні та не надає матеріальної допомоги. У неї є можливість з метою оздоровлення забезпечити дитині відпочинок на узбережжі моря, за межами України, однак зараз він уникає зустрічі з відповідачкою і не надає їй дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Тому вона змушена звернутись до суду та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечив, щодо його задоволення. Представник третьої особа органу опіки та піклування Косівської РДА в судове засідання не зявився та подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності в якій не заперечив щодо задоволення позову. \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З копії свідоцтва про народження видно, що батьком [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп. 2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька мотивуючи тим, що з 31.01.2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З 2007 року вони з відповідачем однією сім'єю не проживають, 23.09.2013 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між ними розірвано. З 2008 року вона фактично проживає однією сім'єю з іншим чоловіком, від якого вона у березні 2013 року завагітніла, [INFO] народила сина - [PERSON]. В свідоцтві про народження дитини батьком був записаний відповідач. В зв'язку з зазначеним позивачка просить виключити відомості про нього як про батька з актового запису про народження [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON], у судове засідання, не з'явився, викликався, що підтверджено поштовим відправленням від 22.01.2014 року, яке повернулося на адресу суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», також викликався оголошенням яке поміщено в газеті «Одеські вісті» № 15 від 13.02.2014 року, заяв чи клопотань по справі не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того представника позивача. Вислухавши позивачку, представника позивачки, перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 31.01.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.01.2004 року. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2013 року, шлюб між ними розірвано. [INFO] [PERSON], народила сина: [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.2013 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 1504. Батьком дитини записаний [PERSON] який не є його біологічним батьком, що підтверджується поясненнями сторін, що з огляду на вимоги ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказуванню. 18.02.2014 року до суду [PERSON], подав до суду заяву про визнання батьківства, та пояснив, що він є біологічним батьком дитини - сина [PERSON], [INFO], та він разом з позивачкою проживають однією сім'єю, у них фактичні сімейні відносини, мешкають в одній квартирі, ведуть спільне господарство, мають на меті в подальшому офіційно зареєструвати свої відносини. Враховуючи вищевикладене, а також оскільки позивачка позовні вимоги підтримала, також те, що до суду надана заява про визнання батьківства від [PERSON], біологічного батька дитини, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між власниками. Зважаючи на складність справи та необхідність часу для викладення повного рішення суду, на що може бути витрачений значний проміжок часу, складання повного рішення суду, відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, відкладається на строк не більше десяти днів.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки в натурі між власниками. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2013 року позовну заяву задоволено. Припинено право спільної часткової власності між власниками [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, загальною плоею 0,0628 га цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS]. Виділено [PERSON] на праві власності земельну ділянку індивідуальної власності загальною, площею 338,0 кв.м земельної ділянки зі сторони вулиці Сєдова, що становить 5381000 (338628) або з округленням 54100 частини, замість 57100. Виділено [PERSON] на праві власності земельну ділянку індивідуальної власності загальною площею, 290,0 кв.м зі сторони вулиці Ключова, що становить 4621000 (290628) або з округленням 46100 частини, замість 43100. Визначено Межу розділу земельної ділянки. 17 липня 2014 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, оскільки після винесення рішення позивачка звернулася до СРФ ДП «Укрспецзем» для виготовлення технічної документації про поділ земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєння кадастрового номеру на неї та в результаті проведення земельно - кадастрової зйомки була визначена набагато точніший розмір земельних ділянок, а саме площа земельної ділянки позивачки [PERSON] склала - 327 кв.м., а площа земельної ділянки відповідача [PERSON] - 301 кв.м., що не співпадає з розмірами земельних ділянок, визначених рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 травня 2013 року. У судове засідання сторони не з'явились, від сторін є заяви про розгляд справи у їх відсутність та проти задоволення заяви не заперечували. В зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. ст. 169, 197 ЦПК України у відсутність сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу Суд перевіривши матеріали справи вважає за необхідне постановити додаткове рішення виходячи з наступного Згідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в резолютивній частину рішення слід внести уточнення, вказавши, що виділити із спільної часткової власності в натурі у приватну власність [PERSON] земельну ділянку індивідуальної власності загальною, площею 327,0 кв.м земельної ділянки зі сторони вулиці Сєдова, що становить 5211000 (327628) або з округленням 52100 частини, замість 57100 та виділити [PERSON] на праві власності земельну ділянку індивідуальної власності загальною площею, 301 кв.м зі сторони вулиці Ключова, що становить 4791000 (301628) або з округленням 48100 частини На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ квартири [ADDRESS] , що є об,єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності по ? частині за позивачем та відповідачем . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 18.10.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року розірвано. В період шлюбу , 30 січня 2004 року відповідачем укладено договір купівлі- продажу спірної квартири, яка була придбана за спільні кошти подружжя, таким чином є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. Домовленість про порядок поділу спірного майна подружжя відсутній. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що з 18.10.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року розірвано. В період шлюбу [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30 січня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.02.2004 року. Відповідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно положень ст.. 70, 71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна (автомобіля) придбаного в шлюбі. Оскільки складання повного тексту рішення вимагає значного часу, суд обмежується складанням та оголошенням його вступної та резолютивної частини. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 368-369, 372 ЦК України, ст.ст. 60-63, 68, 69, 71 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя вказуючи, що перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.11.1989р. За час проживання у шлюбі придбали у власність спільне майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS]. Шлюб розірвано 14.08.2007р. Спільно нажите майно добровільно розділити не можуть в зв»язку з чим і звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали і пояснили, що з відповідачем перебували у шлюбі з 25.11.1989р. За період шлюбу вони придбали у власність житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], який зареєстровано на відповідача. Після розірвання шлюбу виникла необхідність у поділі майна, добровільно поділити майно неможливо. Просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги у судовому засіданні визнав і пояснив, що дійсно спірний житловий будинок придбано у власність в період шлюбу, тому він є спільно нажитим майном подружжя, яке при поділі має право на рівні частки, тому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи суд приймає до уваги слідуюче. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 25.11.1989р. Шлюб було розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.08.2007р. Ст. 70 СК України передбачено, що частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Житловий будинок, який є предметом спору придбано сторонами у 2004р., тобто в період шлюбу. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] та відповідно свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як встановлено у судовому засіданні шлюбний договір сторонами не укладався, також відсутня між ними домовленість про будь-який поділ майна. Таким чином розмір часток майна подружжя має бути рівним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В позовній заяві викладено наступну позицію. 25.12.2007 вони із відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу дітей у них немає. В червні 2019 року їй стало відмово про існування у Вінницькому районному суді цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу. В позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] вказав, що спору про спільне майно у них немає, а будинок та земельна ділянка, якими вони ніби то користувалися під час шлюбу були подаровані їм його батьками. Для неї цей позов став несподіванкою, оскільки вони із чоловіком жили дружно, не сварилися, проживали разом майже 19 років. Своє подружнє життя починали ще в гуртожитку, працювали, тривалий час заощаджували кошти і мріяли про свій приватний будинок. Згодом за рахунок спільних коштів та зусиль вони побудували будинок в [ADDRESS] . оформленням всіх документів щодо введення будинку в експлуатацію займалася вона особисто. Оскільки земельна ділянка, на якій будувався будинок, була видана на ім`я її чоловіка, то й будинок зареєстровано на його ім`я, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2016. В будинку вона зареєстрована та проживає до цього часу разом зі своєю дочкою від першого шлюбу [PERSON] , 1995 року народження, яку вони із відповідачем виховували разом і вона називає його батьком. Під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу вона просила надати їм строк для примирення, який судом було надано, та коли вона довідалася, що у чоловіка є інша жінка, вона погодилася на розірвання шлюбу. Так, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.09.2019 їх із відповідачем шлюб було розірвано. Зважаючи на те, що на даний час між ними склалися неприязні стосунки саме щодо поділу майна і фактично відповідач не визнає її права на спірний будинок, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя В судовому засіданні [PERSON] та її представник звернулись до суду з заявами про накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями,що розташовані за адресою : [ADDRESS], а також на автомобіль ЗАЗ «Таврія»-1102 реєстраційний номер [NUMBER] які зареєстровані на [PERSON] В обгрунтування заяв вони посилаються на те, що відповідач має намір продати належне їм на праві сумісної власності майно і тим самим унеможливити в подальшому виконання рішення суду. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення клопотань не заперечував і просив суд їх задовольнити. Адвокат [PERSON] проти задоволення клопотання про накладення арешту на будинок з надвірними будівлями заперечував,посилаючись на необґрунтованість клопотання. Розглянувши клопотання,заслухавши думку сторін,суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Все зазначене дає підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду,тому на житловий будинок з надвірними будівлями,що розташовані за адресою : [ADDRESS], а також на автомобіль ЗАЗ «Таврія»-1102 реєстраційний номер [NUMBER] які зареєстровані на [PERSON] необхідно накласти арешт.

Outcome: approved