Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що з вересня 2013 року по квітень 2019 року вона з відповідачем проживала спільно без реєстрації шлюбу. Мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Вказує, що зважаючи на постійне підвищення цін на продукти харчування, товари першої необхідності, медикаменти, комунальні послуги їй важко самостійно забезпечувати потреби доньки. Відповідач проживає окремо, є фізично здоровою та працездатною особою, має можливості для отримання стабільного і достатнього доходу задля забезпечення належного утримання дитини. Крім того, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала із викладених у ньому підстав та просить його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що проживає з батьками, ніде не працює, постійного доходу не має, хворіє, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом з позивачем. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає і в судовому засіданні позивач і відповідач заперечили можливість досягнення такої домовленості. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний враховувати обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, обставини, визначені ст.182 СК України, встановлюються судом з урахуванням правил цивільного судочинства. Так, ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню. Як пояснила позивач у судовому засіданні, що зважаючи на постійне підвищення цін на продукти харчування, товари першої необхідності, медикаменти, комунальні послуги їй важко самостійно забезпечувати потреби доньки. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, проживає разом з батьками, не працює, отримує незначні доходи від періодичних заробітків, раніше купував дитині одяг та взуття, знає про обов`язок утримувати дитину, разом з тим, вказує, що хворіє, про що надає відповідну виписку, але є працездатною особою, інвалідності не має. З наведеного вбачається, що відповідач не відноситься до непрацездатних осіб і не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу і надання матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини. Надана ним виписка з медичної установи не спростовує вказаного висновку. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, що відповідач не працює, є працездатною особою молодого віку, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що суду не надано жодних документів про доходи та витрати відповідача, будь-яких доказів на підтвердження об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання ним обов`язку по утриманню дитини, то суд вважає за можливе, визначаючи розмір аліментів, взяти за основу встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, який на час розгляду справи становить 1859 грн. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1100 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст.ст. 182, 184, 191 СК України. Доводи відповідача про те, що він не може працевлаштуватися, у зв`язку з чим відповідно не може сплачувати аліменти на утримання дитини більш як по 500 грн. на дитину в місяць, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач є працездатною особою, вказані ним обставини не звільняють від обов`язку утримати дитину. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позовні вимоги на загальну суму 1500 грн. задоволені судом на 73 % (1100х100:1500 =73), тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 613,78 грн. ( 840,80х73:100=613,78). На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial