Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , посвідченого 01.06.2010 року приватним нотаріусом Дуднік Іриною Миколаївною та зареєстрований за № 309. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] в [ADDRESS], у віці 97 років померла її мати [PERSON] . 13.02.2002 року її мати [PERSON] заповітом, посвідченим Покровською сільською Радою за №18, заповіла їй, як донці, все своє майно. До червня 2010 року мати [PERSON] постійно проживала в своєму будинку по [ADDRESS] , який 01.06.2010 року був проданий. Будинок продавався тому, що на той час матері було вже 92 роки, вона погано себе почувала, в неї постійно боліла голова і вона бажала, щоб за нею доглядали в похилому віці. Таким чином за 6 років до смерті, з червня 2010 року та до самої смерті ([INFO] ) мати [PERSON] постійно проживала в її домі в [ADDRESS] . Після смерті матері до спадщини увійшли майнові права на майно, яке належало їй на праві власності, а саме земельна ділянка площею 5.2 га. Відповідно до закону, після смерті матері, звернулась до нотаріальної контори, де через деякий час дізналась, що існує заповіт на все майно, яким володіла мати на день смерті, яке вона заповіла покупцю свого будинку [PERSON] 22 листопада 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна, таким чином інша 1/2 частка майна земельного паю загальною площею 5.2 га належить відповідачу по справі на підставі заповіту матері від 01.06.2010 року. За життя матір та відповідача пов`язував лише один єдиний факт, а саме факт купівлі-продажу її будинку 01.06.2010 року. З покупцем будинку мати не була до цього дня знайомою. Відповідач по справі ніколи не був у матері, не надавав матері допомоги, не утримував матеріально, не доглядав в останні роки її життя. Також зазначала, що заповіт на користь відповідача її мати [PERSON] підписала 01.06.2010 року, тобто в день і час продажу йому будинку у нотаріуса, який посвідчував угоду купівлі-продажу. Враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку і заповіт на все майно були укладені в один день і час, в одному місці і посвідчувались одним нотаріусом, можна припустити, що заповіт якщо і був складений, то під впливом обману або помилки матері, або ж в момент його вчинення 92-річна мати не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не могла повністю і правильно сприймати значення своїх дій, адекватно прогнозувати і оцінювати наслідки, тобто не могла вільно і виважено виражати своє волевиявлення, тим паче, що обставиною, яка привела матір 01.06.2010 року до нотаріуса було підписання угоди купівлі-продажу свого будинку, а не волевиявлення щодо складання та підписання нового заповіту. На підставі викладеного просила задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач заперечували відносно задоволення позовних вимог і просили відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на те, що обставини викладені в заяві не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] та його мати [PERSON] впродовж багатьох років мали дружні стосунки, мати і він допомагали [PERSON] по господарству, в селі проживали поруч з [PERSON] . Впродовж багатьох років [PERSON] зі своєю донькою не спілкувалась, мала на нею образу. Донька [PERSON] - позивач по справі, була обізнана про відчуження домоволодіння її матері, була її представником за довіреністю, особисто займалася підготовкою до укладання матір`ю правочину, у т.ч. представляла її інтереси в БТІ, про що є відомості в матеріалах справи. Позивач особисто була присутня зі своєю матір`ю [PERSON] у нотаріуса при укладені договору купівлі-продажу та особисто перераховувала грошові кошти. Позивач була обізнана про укладання її матір`ю нового заповіту, так як була разом з ним - тобто відповідачем та членами його родини присутня при укладанні заповіту, супроводжувала її до державного нотаріуса в районі, а потім з підстави великої черги супроводжувала її до приватного нотаріуса, де була присутня. Позивач знала, що її матір виявила бажання укласти заповіт на його користь, цьому бажанню своєї матері позивач не суперечила, всьому цьому є свідки. До матеріалів справи позивачкою долучено на підтвердження заповіт та витяг від 01.06.2010 року, який весь час знаходився у її розпорядженні і про який вона нібито не знала, враховуючи з її слів, що мати проживала з нею. Як вбачається з позовних вимог позивача, остання обґрунтовує їх припущенням щодо помилки або обману її матері під час одночасного укладання у нотаріуса заповіту та договору купівлі-продажу. Проте позивач з невідомих підстав не пам`ятає, як була присутня з ним та її матір`ю у різних нотаріусів, які укладали окремо один від одного заповіт та договір купівлі-продажу у різний проміжок часу, що спростовує надуману версію позивача, яка весь цей час чекала, коли вона зможе всупереч волі матері оскаржити її заповіт. Окрім того [PERSON] завжди мала добру пам`ять та ясний розум, незважаючи на свій вік, сприймаючи правильно обставини навколишнього. Жоден із нотаріусів не поставив під сумнів її розумові здібності під час укладання правочину. [PERSON] за свого життя за медичною допомогою до Кіровоградської ЦРЛ не зверталась та на обліку у лікаря-психіатра не перебувала. Відповідач по справі зазначав, що до матеріалів справи долучена медична картка [PERSON] , яка не завірена медичною установою та не може вважатись допустимим доказом, в тому числі враховуючи, що медична картка знаходилась у позивача, не виключає самостійне внесення позивачем відповідної інформації до медичної картки. На підставі викладеного, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є жителькою [ADDRESS], знає сторони по справі. Зазначала, що останні 6 років свого життя [PERSON] проживала в будинку позивача, до цього вона проживала одна, позивач з нею спілкувалась. Про обставини продажу будинку та землі нічого не знає, після того як [PERSON] продала будинок з нею майже не спілкувалась. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є жителькою [ADDRESS], знає сторони по справі. Зазначала, що [PERSON] та її доньку [PERSON] знає з 1976 року, [PERSON] працювала дояркою. Поки [PERSON] була здоровою, то вона могла за собою доглядати, в неї була пристойна пенсія. Але з часом [PERSON] «приболіла з головою» (її часто бив по голові її чоловік), вона не могла за собою доглядати і на сімейній нараді було прийнято рішення забрати її до позивача по справі. Коли [PERSON] проживала у позивача, то та за нею добре доглядала, у [PERSON] була своя окрема кімната з санвузлом, вона жила в будинку своєї доньки до самої смерті. Коли [PERSON] проживала у доньки, то вона все забувала, бувало, що не впізнавала її. Про те, що [PERSON] та її донька ворогували між собою - такого ніколи не чула, також ніколи не чула щоб відповідач або його мати спілкувались із [PERSON] Був випадок, коли в 2010 році [PERSON] приходила в сільську контору і просила щоб їй видали її трудову книжку, через тиждень було те саме - тобто вона забувала події. До того, як [PERSON] проживала сама, то з нею спілкувалась біля її хати, в саму хату до неї не заходила. В 2000-х роках [PERSON] вже не тримала домашнє господарство, в т.ч. не тримала його і в 2010 році. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є жителькою [ADDRESS], знає сторони по справі. Зазначала, що проживає поруч з позивачем по справі, є її сусідкою, знає, що в 2010 році вона забрала до свого будинку [PERSON] бо та була вже слабка, в побуті себе вже не обслуговувала. Знає, що в 2010 році будинок [PERSON] було продано відповідачу по справі [PERSON] В 2010 році часто була в будинку позивача, коли там вже проживала [PERSON] , остання скаржилась на поганий стан, в неї був підвищений тиск, допомагала їй в лікуванні. До продажу будинку [PERSON] в 2010 році донька з нею нормально спілкувалась, відвідувала її, приносила продукти. Відповідач по справі до [PERSON] , коли та проживала у своєї доньки, не приходив, а чи відвідував він її до 2010 року, не знає. На похованні [PERSON] відповідач не був присутнім. [PERSON] часто скаржилась на головний біль, в неї рівень артеріального тиску підвищувався до 200-180 мм рт.ст. Позивач добре доглядала за [PERSON] , завжди її обслуговувала, кормила, обстірувала, [PERSON] завжди була охайна та у чистому одязі. В 2010 році до продажу будинку, у [PERSON] домашнього господарства вже не було, був лише кіт та собака. Коли в 2010 році разом з позивачем приходила до будинку [PERSON] , то з нею нормально спілкувалась, вона розповідала про часи війни, знала, що вона отримує пенсію, коли вона проживала у позивача, то свою пенсію віддавала їй добровільно, бачила як [PERSON] дивилась в своїй кімнаті телевізор, передивлялась фільми, політичні програми, але не знає, чи розуміла вона те, про що дивилась. На уточнені запитання суду, свідок повідомляла, що їй відомо, що будинок [PERSON] був проданий за 10 000 гривень, Новікова могла рахувати гроші, розмовляла нормально, але при всьому цьому вона була «напівадекватною», зокрема могла говорити про одне а потім перескочити на іншу тему. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є жителькою [ADDRESS], та матір`ю відповідача по справі. Зазначала, що вона разом зі своїм сином допомагали [PERSON] , коли та ще сама проживала в своєму будинку. В день 01.06.2010 року не хватало грошей на оформлення і тому спочатку був заповіт на землю, а потім продаж будинку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є жителькою [ADDRESS]. Позивача по-справі та її матір [PERSON] знала з 1974 року, відносини між ними були нормальні, чоловік [PERSON] помер приблизно в 1988 році. Часто спілкувалась з [PERSON] , радила їй щоб вона йшла жити до своєї доньки (позивача), але вона довго не хотіла цього. В 2013 році переїхала на іншу вулицю, але продовжувала періодично спілкуватись з [PERSON] , коли вже та проживала у своєї доньки. [PERSON] розповідала, що вона продала свою хату за десять тисяч, балакали з нею про життя. В останні роки, коли [PERSON] жила сама, то їй вже допомагали по господарству, при цьому відповідача по справі у [PERSON] не бачила. Коли [PERSON] проживала вже у своєї доньки, то та за нею добре доглядала, у неї була своя окрема кімната з телевізором, окрема санітарна кімната. Відвідувала [PERSON] на її дні народження, вона була завжди задоволена умовами проживання у своєї доньки. Свідок [PERSON] прояснила суду, що вона в 2008-2010 роках працювала на пошті в [ADDRESS], розносила пенсію пансіонерам, в тому числі і [PERSON] , яка завжди нормально її отримувала, знала день коли розносили пенсію, її впізнавала, сама особисто розписувалась у відомості про отримання пенсії, з хати вона виходила сама, взимку приходила до сусідки і там отримувала пенсію разом з іншими пенсіонерами, при цьому вона з усіма нормально спілкувалась, дивностей в її поведінці не помічала, якщо б таке було, то пенсію [PERSON] не видавала. Про обставини продажу [PERSON] її будинку нічого не знає Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є жителькою [ADDRESS], проживала через хату по сусідству з [PERSON] , останню знала як нормальну людину. В якому році вона померла, не пам`ятає, бо останні роки [PERSON] проживала у своєї доньки. Коли [PERSON] проживала ще одна в своїй хаті, то з нею також нормально спілкувалась, в останні роки [PERSON] господарство вже не тримала, але мала дві собачки, обробляла свій невеличкий город, інколи їй в цьому допомагали її сусіди, сама особисто їй не допомагала. Знає, що [PERSON] продала свою хату, але подробиць цього не знає. Після продажу своєї хати [PERSON] проживала у своєї доньки. Коли [PERSON] проживала сама, то не бачила щоб до неї приїжджала карета швидкої допомоги, [PERSON] була нормальною, сама ходила з паличкою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є жителькою [ADDRESS]. [PERSON] знала як свою сусідку. В 2010 році, коли [PERSON] була вже старенькою і їй було вже важко доглядати за своєю хатою, то її будинок було продано, а сама [PERSON] після цього проживала у своєї доньки. Знає, що хату [PERSON] було продано родині відповідача по справі за 10 тисяч гривень, сама особисто була свідком, як мати відповідача передавала позивачу по справі частину коштів за хату [PERSON] У [PERSON] була нормальна пам`ять, вона знала хто та коли народився, хто коли помер в селі, навіть були випадки, коли вона вчила малих дітей табличці множення. При свідку [PERSON] пігулок не приймала, сусіди інколи допомагали їй по господарству. Коли вже [PERSON] проживала у своєї доньки, то декілька разів бачила її на кладовищі на поминальні дні, при цьому [PERSON] нормально спілкувалась. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає [ADDRESS]. [PERSON] знала як свою сусідку. В 2010 році, коли [PERSON] була вже старенькою і їй було вже важко доглядати за своєю хатою, то її будинок було продано, а сама [PERSON] після цього проживала у своєї доньки. Знає, що хату [PERSON] було продано родині відповідача по справі за 10 тисяч гривень, сама особисто була свідком, як мати відповідача передавала позивачу по справі частину коштів за хату [PERSON] [PERSON] була нормальна пам`ять, вона знала хто та коли народився, хто коли помер в селі, навіть були випадки, коли вона вчила малих дітей табличці множення. При свідку [PERSON] пігулок не приймала, сусіди інколи допомагали їй по господарству. Коли вже [PERSON] проживала у своєї доньки, то декілька разів бачила її на кладовищі на поминальні дні, при цьому [PERSON] нормально спілкувалась зі свідком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона має вищу медичну освіту, працювала лікарем в Покровській селищній амбулаторії Кіровоградського району, Кіровоградської області загальної практики медицини сімейного типу, знає сторони по справі, відносини рівні. За [PERSON] , як лікар, почала спостерігати з 1976 року впродовж приблизно 15 років, після чого приблизно в 1989 році переїхала в інше село (Бережинка) і вже там працювала лікарем. Після того приблизно через ще 25 років знову повернулася працювати лікарем в село Покровське, тобто вже після 2010 року. В 2014 році оглядала безпосередньо [PERSON] і робила відповідні записи в її амбулаторній медкарті. Ці огляди відбувались вже тоді, коли [PERSON] проживала у своєї доньки. Далі в судовому засіданні зачитала свої записи огляду (за 2014 та 2015 роки), в тому числі зазначала, що при огляді [PERSON] встановлювала такий діагноз як «дисциркуляторна енцефалопатія». При спілкуванні з [PERSON] не фіксувала в неї ознак недоумства (деменції), при оглядах [PERSON] впізнавала її як лікаря та людину, вірно називала ім`я, повторно зазначала, що ознак недоумства чи «дисциркуляторної енцефалопатії III ст.» у [PERSON] не було. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Покровське, Кіровоградського району Кіровоградської області, у віці 97 років, померла [PERSON] , про що 16 січня 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Покровської сільської Ради Кіровоградського району Кіровоградської області. До шлюбу з [PERSON] , померла носила прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 22.11.1980 року. До шлюбу 3 [PERSON] позивач носила прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 30.10.1971 року. 13.02.2002 року [PERSON] заповітом, посвідченим Покровською сільською Радою за №18, заповіла [PERSON] , як донці, все своє майно. До червня 2010 року [PERSON] постійно проживала в своєму будинку по [ADDRESS] , який 01.06.2010 року був проданий. Вказане підтверджується копією договору кушвлі-продажу від 13 вересня 2010 року, згідно з яким [PERSON] , 1918 р.н., продала [PERSON] свій будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0.25 га, що розташовані по [ADDRESS] . Окрім іншого в даному договорі купівлі-продажу зазначено, що вищезазначене майно продане [PERSON] за 10000 гривень, договір складений та підписаний в м.Кіровоград приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Панасюк Л.С., договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, дієздатність їх перевірено. За словами позивача, будинок продавався тому, що на той час матері було вже 92 роки, вона погано себе почувала, в неї постійно боліла голова і вона бажала, щоб за нею доглядала в похилому віці. Таким чином за 6 років до смерті, з червня 2010 року та до самої смерті ( [INFO] ) [PERSON] постійно проживала в домі позивача в [ADDRESS] , про що свідчить відповідна довідка видана Покровською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області від 17.02.2017 року №95, та довідка №196 від 17.02.2017 року про те, що позивач здійснювала організацію похорон своєї матері. Відповідно до копії оскаржуваного заповіту від 01.06.2010 року, вбачається, що [PERSON] , 1918 р.н., «...перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примусу...» власноруч підписала заповіт за яким на випадок її смерті заповідала все своє майно [PERSON] 1987 р .н.. В заповіті, окрім іншого, зазначено, що він складений зі слів самої [PERSON] приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Дуднік І.М. в приміщенні за розташуванням робочого місця нотаріуса в м. Кіровоград, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноруч нею підписаний в присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №48 від 06.02.2018 року з КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» - на момент складання та підписання заповіту 01.06.2010 року [PERSON] «страждала на дисциркуляторну енцефалопатію II-III ст. і виявляла ознаки хронічного психічного захворювання в формі деменції (недоумства) складного генезу (атеросклеротичного, гіпертонічного) і за своїм психічним станом 01.06.2010 року не могла розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними». Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 164 від 20.03.2019 року, проведеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, вбачається, на момент укладання та підписання заповіту 01.06.2010 р. [PERSON] , 1918 р.н., яка померла [INFO] , виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом і за своїм психічним станом 01 червня 2010 року - [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. З наданої медичної документації з Покровської селищної амбулаторії Кіровоградського району, Кіровоградської області загальної практики медицини сімейного типу відомо, що починаючи з 2006 року у [PERSON] фіксувались ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічною симптоматикою, зокрема при оглядах [PERSON] переважно надавала скарги на загальну слабкість, нездужання, запаморочення, частий головний біль, швидку втомлюваність, біль в ділянці серця та суглобах, об`єктивно при вимірюванні рівня артеріального тиску відмічались ознаки артеріальної гіпертензії. За результатами огляду, окрім інших, їй встановлювались такі діагнози як: «Ішемічна хвороба серця..., гіпертонічна хвороба II ст. дисциркуляторна енцефалопатія II ст. ...». З даної медичної документації відомо, що на період складання та підписання заповіту 01 червня 2010 року у [PERSON] , окрім вищенаведеної церебрастенічної симптоматики, не описувалось та не фіксувалось виражених порушень пам`яті, уваги, інтелекту, мислення, критики, будь-якої неадекватної поведінки чи висловлювань, ознак вираженої соціально-побутової дезадаптації, в тому числі при житті [PERSON] ніколи не виставлявся діагноз «деменція» (недоумство). Аналізуючи та узагальнюючи покази сторін та свідків по справі, можна зробити висновок, що на момент складання та підписання заповіту 01 червня 2010 року [PERSON] проживала одна в своєму приватному будинку, сама сете обслуговувала в побуті, інколи сусіди допомагали їй по господарствуцьому сама отримувала пенсію, особисто розписувалась у відомості про отримання пенсії. Безпосередньо 01 червня 2010 року [PERSON] власноруч підписала заповіт на відповідача по справі і лише 13 вересня 2010 року (а не 01.06.2010 року, як посилається позивач по справі) продала свій будинок відповідачу, при цьому в обох випадках у двох різних приватних нотаріусів ( Дуднік І.М. та Панасюк Л.С. відповідно) не виникло сумнівів в психічному стані [PERSON] на момент підписання нею вищезазначених правочинів. Крім того, про відсутність виражених стійких когнітивних порушень у [PERSON] , які досягали ступеню недоумства; свідчать і покази в суді лікаря-терапевта [PERSON] - єдиного з усіх свідків, яка має вищу медичну освіту, тривалий професійний стаж, та яка оглядала підекспертну в 2014 та 2015 років. Свідок зазначала, що при огляді [PERSON] встановлювала їй діагноз: «Дисциркуляторна енцефалопатія», при спілкуванні з [PERSON] не фіксувала в неї ознак недоумства (деменції), при оглядах [PERSON] впізнавала її як лікаря та людину, вірно називала ім`я, надавала адекватні своєму соматичному стану скарги на стан свого здоров`я. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Як вбачається з тексту оскаржуваного заповіту від 01.06.2010 року, вбачається, що [PERSON] , 1918 р.н., «...перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примусу...» власноруч підписала заповіт за яким на випадок її смерті заповідала все своє майно [PERSON] 1987 р .н.. В заповіті, окрім іншого, зазначено, що він складений зі слів самої [PERSON] приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Дуднік І.М. в приміщенні за розташуванням робочого місця нотаріуса в м. Кіровоград, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноруч нею підписаний в присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. В силу статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 01.06.2010 року спадкодавець [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не мігла ними керувати. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 01.06.2010 року недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed