Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що 11 липня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис №08. Від даного шлюбу в них народилися діти: [PERSON], 03 вересня 2008 року, та [PERSON], 29 липня 2012 року. Зазначає, що подружні відносини між нею та відповідачем не склалися, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями і на цьому ґрунті влаштовує скандали та бійки, зневажливо ставиться до неї, застосовує фізичне насильство, ображає нецензурною лайкою. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, не мають спільного господарства та бюджету. Вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним. Разом з тим, вказує, що діти проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні. Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, вона отримує невеликий розмір грошової допомоги, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. Також зазначає, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей, нічим матеріально їм не допомагає. Крім того, дитина [PERSON] хворіє на психічне захворювання внаслідок чого відбувається порушення пізнавальної діяльності та комунікативних функцій, потребує стороннього догляду. З огляду на наведене, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягувати щомісячно з [PERSON] в її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 6000 грн. до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений судом про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 липня 2008 року, який зареєстровано Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис №08 (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], 03 вересня 2008 року, та [PERSON], 29 липня 2012 року (а.с.6,7). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України, стаття 180 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], 03 вересня 2008 року, та [PERSON], 29 липня 2012 року (а.с.6,7). Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначено статтею 181 Сімейного кодексу України. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачає ст. 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком до 6 років у розмірі з 1 січня 2017 року - 1 355 грн., з 1 травня - 1 426 грн., з 1 грудня - 1 492 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі з 1 січня 2017 року - 1 689 грн., з 1 травня - 1 777 грн., з 1 грудня - 1 860 грн. Відповідно до положень частини третьої статті 10, частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 03 вересня 2008 року, та [PERSON], 29 липня 2012 року, в розмірі 6000,00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача слід стягнути в користь позивача 640,00 грн. судового збору, а також 640,00 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved