Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що [INFO] року помер [PERSON], який мав двох дітей її - [PERSON] та [PERSON] Після смерті батька залишилось майно у вигляді 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Квартира складається з двох кімнат загальною площею 46,68 м. житловою площею 32,9 м. Померлий [PERSON] з 23.09.1966 р. по день смерті [INFO] р. мешкав за вищевказаною адресою і був власником 2/3 частини квартири на підставі: 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним підприємством «Житловик» 06.03.1995 року на підставі розпорядження №33338 від 06.03.1995 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 07.04.1995 р. за №36571; 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2005 р., прийняв спадщину після померлої [PERSON]. Померлий [PERSON] залишив заповіт від 21.05.2008 р., в якому зазначив, що у випадку його смерті, все належне йому майно заповідає [PERSON] У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Приватним нотаріусом [PERSON] було відкрито спадкову справу №24/2014 відносно майна померлого [PERSON] Після спливу встановленого строку нотаріусом було винесено постанову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадщини, оскільки відсутні документи, що підтверджують належність майна спадкодавцю, а саме втрачено свідоцтво про право власності, видане державним підприємством «Житловик» 06.03.1995 року на підставі розпорядження №33338 від 06.03.1995 року, і зареєстроване в Маріупольському БТІ 07.04.1995 р. за №36571. За таких обставин вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті померлого [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними дітьми померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5,22). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 17 жовтня 1980 року Палацем одруження м. Жданова, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 жовтня 1980 року, актовий запис №3619, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.6). З Заповіту, посвідченого 21 травня 2008 року державним нотаріусом Одерій Г.В., вбачається, що [PERSON] все належне йому майно заповів донці [PERSON], [INFO] (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01 листопада 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.9). З копії особового рахунку №204814 вбачається, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №33338 від 06.03.1995 року (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 24.01.2005 р. державним нотаріусом Одерій Г.В., спадкоємцем 1/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON] є чоловік померлої [PERSON] Вказана квартира належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності виданого державним підприємством «Житловик» 06.03.1995 року на підставі розпорядження №33338 від 06.03.1995 року, та зареєстрованого у Маріупольському БТІ 07.04.1995 року за реєстраційним №36571 (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.03.1995 р. квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.32) Згідно довідки Маріупольського бюро технічної інвентаризації, 1/3 частка квартири [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, та по 1/3 частки квартири належить [PERSON] і [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності №33338 від 06.03.1995 р., виданого державним підприємством «Житловик» (а.с.37). Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.33). Таким чином суд приходить до висновку, що на момент смерті [PERSON] йому належала 23 частини квартири [ADDRESS] ( 13 частини, яка належала йому в порядку спадкування + 13 частини, яка належала йому на підставі приватизації). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 20.03.2014 р. проведена реєстрація спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.18). Постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] №299/02-31 від 15.05.2014 р., позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві (а.с.19). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати:1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням керівних роз'яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевикладеного, та з урахуванням того, що позивач звернулася в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, в матеріалах справи маються усі правовстановлюючі документи на спадкову квартиру суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved