Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] як законних представників неповнолітньої [PERSON] про розділ в натурі квартири, виділення конкретних приміщень у користування, припинення спільної часткової власності на квартиру, мотивуючі позовні вимоги тим, що позивач є власником 1/2 частка квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Інша часка цієї квартири належить неповнолітній [PERSON], законними представниками якої є відповідачі по справі. Оскільки позивач не має родинних відносин із неповнолітньою [PERSON] та має намір самостійно розпорядитися належним йому майном і використати своє право на виділ в натурі частки квартири, що знаходиться в спільній частковій власності. З урахуванням наведеного та з посиланням на статті 15, 16, 321, 355, 364, 367 ЦК України, позивач просив суд: розділити в натурі квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] у рівних частках; припинити право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином - через свого представника - [PERSON], що відповідає положенням частини 5 статті 76 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], підтримав позовні вимоги свого довірителя та з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити та виділити [PERSON] житлові приміщення та допоміжні приміщення у квартирі - у відповідності з варіантом 2, запропонованим експертом у висновку за № 5257 від 02.12.2013 року, зазначаючи, що позивач бере на себе усі витрати, пов'язані із необхідними переобладнаннями у квартирі. У судовому засіданні [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON] та адвокат [PERSON], з яким [PERSON], користуючись правом, передбаченим частиною 5 статті 39 ЦПК України, уклала договір про надання правової допомоги, у судовому засіданні проти вимог позивача заперечували, зазначаючи, що здійснення розділу в натурі спірної квартири є неможливим, оскільки призведе до штучного погіршення житлових умов сторін по справі; звертали увагу суду, що обидва варіанти розділу квартири, запропоновані експертом, потребують попереднього погодження із компетентними службами, які ще не отримані. Представники третіх осіб по справі: Служби у справах дітей Сімферопольської міської ради - Курова О.В. та представник КП ЖЕО Железнодорозжного району м. Сімферополя - Каймаканов В.С. також просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки здійснення розділу в натурі спірної квартири, що знаходиться у багатоквартирному житловому будинку є неможливим з технічної точки зору та може призвести до штучного погіршення житлових умов співвласників квартири, оскільки запропоновані варіанти потребують переобладнання та зміни цільового призначення приміщень: з житлової кімнаті у кухню; у першому варіанті розділу квартири одному співвласникові виділяють у користування ванну кімнату, а іншому туалет, що є неприпустимим. [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування: Білогірської районної державної адміністрації АРК в особі Служби у справах дітей у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, заяв про відкладення розгляду справи або проведення розгляду у його відсутність суду не надавав. З урахуванням думки усіх осіб, що присутні у судовому засіданні, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача, [PERSON] та представника Білогірської районної державної адміністрації АРК в особі Служби у справах дітей. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, [PERSON] та адвоката [PERSON], думку представників третіх осіб, дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що власником ? частки квартири [ADDRESS], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. (а.с.8) Власником іншої ? частки квартири [ADDRESS], є неповнолітня [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності, витягом з реєстру прав власності та рішенням суду. (а.с.105,106,12-14) Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в частині 1 статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. За змістом статті 364 ЦК України, майно підлягає розділу у натурі, якщо це можливо без спів розмірної шкоди її господарському призначенню. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головою річчю, якщо інше не встановлено договором або законом ( статті 186 ЦК України). Основним призначенням квартири є забезпечення її власника та членів його родини житлом. У відповідності з Будівельними нормами та Правилами, житлове приміщення - квартира, як мінімум, повинна складатися з житлової кімнати, визначеного розміру та інших додаткових приміщень, зокрема кухні. Тому при виділенні частки зі спільної часткової власності необхідно, щоб були виділені житлові приміщення, кухня. Звертаючись до суду з позовними вимогами про виділ в натурі житлових та допоміжних приміщень у спірній квартирі із припиненням права спільної часткової власності, позивач вважає, що такий розділ можливий, посилаючись при цьому на висновки, проведеної по справі експертизи. За матеріалами справи, спірна квартира [ADDRESS], складається з: коридору площею 1,6 кв.м; коридору площею 3,2 кв.м; туалету площею 1,1 кв.м; жилої кімнати, площею 18.3 кв.м; жилої кімнати площею 19.2 кв.м; жилої кімнати площею 12,1 кв.м; кухні площею 6,2 кв.м; ванної площею 3,6 кв.м; прихожої площею 15,2 кв.м; тобто, загальної площі 80,5 кв.м, з яких жилої 49,6 кв.м (а.с. 19-21) та знаходиться на балансі КП ЖЕО Железнодорожного району м. Сімферополя. Однак, згідно першого варіанту розділу квартири, запропонованого експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи №5257 від 02.12.2013 року (а.с. 155-165), першому співвласникові запропоновано виділити у спірній квартирі: прихожу №9, площею 15,2 кв.м; жилу кімнату №5, площею 19,2 кв.м; кухню №7, площею 6,2 кв.м; ванну №8, площею 3,6 кв.м; другому співвласникові у спірній квартирі запропоновано виділити: коридор №1, площею 1,6 кв.м; коридор №2, площею 3,2 кв.м.; туалет №3, площею 1,1 кв.м; житлову кімнату №4 площею 18,3 кв.м; житлову кімнату №6 площею 12,1 кв.м.; Як зазначено експертом в самій експертизі перший варіант розділу квартири запропонований за умовою: - закладення наявного дверного прорізу між житловою кімнатою №4 та житловою кімнато №5; - закладення наявного дверного прорізу між житловою кімнатою №6 та житловою кімнато №5; - обладнати дверний проріз між житловою кімнатою №4 та житловою кімнатою №6; - обладнати дверний проріз між житловою кімнатою №4 та коридором №1; - забудувати існуючий дверний проріз між житловою кімнатою №4 та коридором №2; - коридор №2 обладнати під ванну; - житлову кімнату №4 переобладнати в кухню-столову; Згідно другого варіанту розділу квартири, запропонованого експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи №5257 від 02.12.2013 року (а.с. 155-165), першому співвласникові запропоновано виділити у спірній квартирі: прихожу №9, площею 15,2 кв.м; жилу кімнату №5, площею 19,2 кв.м; кухню №7 площею 6,2 кв.м; другому співвласникові у спірній квартирі запропоновано виділити: коридор №1 площею 1,6 кв.м; коридор №2 площею 3,2 кв.м; туалет №3, площею 1,1 кв.м; житлову кімнату №4, площею 18,3 кв.м.; житлову кімнату №6, площею 12,1 кв.м; ванну №8, площею 3,6 кв.м. Як зазначено експертом в самій експертизі, другий варіант розділу квартири запропонований за умовою: - закладення наявного дверного прорізу між житловою кімнатою №4 та житловою кімнато №5; - закладення наявного дверного прорізу між житловою кімнатою №6 та житловою кімнато №5; - обладнати дверний проріз між житловою кімнатою №4 та житловою кімнатою №6; - обладнати дверний проріз між житловою кімнатою №4 та ванною №8; - житлову кімнату №4 переобладнати в кухню-столову; - частину прихожої №9 переобладнати у кухню. Таким чином, в обох варіантах розділу спірної квартири зазначено, що усі переобладнання повинні бути погоджені в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю. Такого погодження немає. Також, згідно зі статтею 152 ЖК України переобладнання та перепланування житлового приміщення, належного громадянину на праві приватної власності, допускаються з дозволу виконкому місцевої Ради Такий дозвіл на переобладнання житлової кімнати у кухню-їдальню, коридору у ванну кімнату або прихожої у кухню - як запропоновано експертом у двох висновках - відсутній. Згідно з роз'ясненнями, наданими у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. [PERSON], як законний представник співвласника спірної квартири - неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.80) та адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти жодного з варіантів, запропонованих експертом, оскільки такі варіанти поділу спірної квартири за змістом ч. 1 ст. 183 ЦК України є неможливими без втрати її цільового призначення. Суд вважає зазначені заперечення з урахуванням вищенаведених висновків такими, що заслуговують уваги, оскільки, дійсно, за обома варіантами розділу порушуються права обох співвласників і розділ квартири за будь-яким варіантом розділу призведе до штучного погіршення житлових умов кожного зі співвласників, оскільки потребують переобладнання житлових приміщень у нежитлові. Суд не вбачає з висновку експерта, що можливе улаштування окремого санвузлу, ванної, приміщення кухні тощо, й сторони при цьому визнали, що Інспекцією ДАБК не затверджувалось рішення щодо надання дозволу на відповідне переобладнання квартири. Згідно діючих норм ДБН, незалежно від планування квартири обов'язковою умовою поділу квартири, є виділ в натурі мінімум двох приміщень площа яких, повинна становити: житлова кімната не менш 15,0 кв.м; кухня не менше 7.0 кв.м. Норма загальної площі, згідно ст. 66 ЖК України, повинна становити на одну людину 21 кв.м. Крім цього, оскільки це квартира, то вона повинна бути обладнана каналізацією, водою, санвузлом, опаленням. Ані в першому варіанті, ані в другому варіанті розділу квартири зазначені вимоги не дотримані. Враховуючи усе вищевикладене у сукупності, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог. На підставі статей 186, 317, 321, 364 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed