Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування реєстраційних дій та визнання права власності. В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує, що вона з 1977 року проживає у [INFO] (22-го Партзїзду) та зареєстрована за вказаною адресою. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська від 21.04.2000 року, №247 було закріплено за нею квартиру [ADDRESS] (22-го Партзїзду). На підставі її заяви від 25.04.2016 року дана квартира була передана їй у власність. При підготовці необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на належну їй квартиру було зясовано, що право власності вже було зареєстровано за невідомою їй особою, тому просить суд визнати Свідоцтво про право власності на житло на імя [PERSON] від 11 серпня 1999 року без номера, видане 11.08.1999 року Виконкомом міської ради народних депутатів недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав за [PERSON] на квартиру за адресою: м.Дніпро, вул. Вознесенська (22-го Партзїзду)[ADDRESS], що зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 12700768, індексний номер №27413819 від 23 грудня 2015 року. Визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: м.Дніпро, вул. Вознесенська (22-го Партзїзду)[ADDRESS], від 23 грудня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1352, рішення про державну реєстрацію індексний №27419093 від 23.12.2015 року недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав за [PERSON] на квартиру за адресою: м.Дніпро, вул. Вознесенська (22-го Партзїзду)[ADDRESS], номер запису про право власності: 12703219. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], житловою площею 23,6 кв.м., загальною площею 44,5 кв.м.; витрати по справі покласти на відповідачів. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Третя особа приватний нотаріус в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224, 225 ЦПК України - заочно. У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Як встановлено в судовому засіданні, 21 квітня 2000 року рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська № 247 за [PERSON] було закріплено двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Розпорядженням органу приватизації від 20.05.2016 року № 2/58-16 квартира [ADDRESS] (вул. 22 Партзїзду) була передана в власність [PERSON] на підставі її заяви від 25.04.2016 року № 48Б. При підготовці необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, було зясовано, що право власності на належну [PERSON] квартиру вже було зареєстровано за невідомою особою. 02 червня 2016 року позивачем було подано документи для державної реєстрації права власності на належну квартиру, однак 07 червня 2016 року під час візиту до реєстраційної служби, державним реєстратором було повідомлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] вже зареєстровано за іншою особою, а потім продано. На підставі отриманих відомостей, 07 червня 2016 року позивачем було подано заяву до Бабушкінського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області про факт підробки документів на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Під час проведення досудових розслідувань зясовано, що 23.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло без номеру від 11.08.1999 р., виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 27413819, номер запису про право власності 12700768, власник [PERSON]. 23.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1352 від 23.12.2015 року, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27419093, номер запису про право власності 12703219, власник [PERSON]. Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що розпорядження органу приватизації від 11.08.1999 р. № 4/1399-99 щодо передачі у власність квартири [ADDRESS] (22-го Партзїзду) не видавалось; до КП «ДМБТІ» ДОР не надходило запиту приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за № 15/01-16 від 23.12.2015 р. щодо надання інформації стосовно реєстрації права власності на вищевказану квартиру, а відповідно і не надавалось відповіді на такий запит, яка є наявною в матеріалах нотаріальної справи; станом на 31.12.2012 року відомості щодо реєстрації права власності за адресою: м. Дніпро, вул. Вознесенська (22-го Партзїзду)[ADDRESS] в інвентаризаційній справі відсутні; дані у технічному паспорті на квартиру, поданому [PERSON], стосовно площ та кількості кімнат, загальної площі обєкта, поверху на якому знаходиться житло, розташування кімнат, не відповідають дійсності; дані у довідці про склад сімї та місце реєстрації № 33501 від 22.12.2015 р., виданої Єдиним абонентським відділом № 2 КП «Міські комунальні платежі», щодо відсутності зареєстрованих осіб за адресою: м. Дніпро, вул. Вознесенська (ХХІІ Партзїзду), б. 32, кв. 5 не відповідають дійсності, оскільки позивач, починаючи з 1977 року постійно проживає за вказаною адресою, зареєстрована за нею та сплачує всі комунальні платежі за вказаною адресою. Крім того, площі вказані у довідці не відповідають дійсності. Зважаючи на вищевказані факти, у заявах [PERSON] та [PERSON] вказано неправдиву інформацію, що не відповідає дійсності. Все вищевказане прямо свідчить про недійсність Свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1999 року б/н, виданого [PERSON], оскільки самим органом приватизації вказано, що такого свідоцтва не видавалось, а відтак, у останнього не було прав і на відчуження квартири [ADDRESS] (22-го Партзїзду) Згідно із ч.1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом (п.1 ч.1 ст.19 Закону). Згідно із ч.2 ст.9 Закону, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Пунктами 3, 4 частини 1 статті 24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: - із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; - подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] не було жодних законних прав та підстав для укладення спірного договору купівлі-продажу квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Вознесенська (22-го Партзїзду)[ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1352, оскільки [PERSON] ніколи не був власником вказаного майна, не мав необхідного обсягу прав та обов'язків щодо розпорядження цією квартирою, а тому даний договір підлягає визнанню недійсним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 цієї статті на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 07.02.2014року спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами\~статей 387,\~388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Абзацом 5 ч.10 цієї Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином суд вважає, що позивачкою [PERSON] доведено своє право власності на спірну квартиру [ADDRESS] (22-го Партзїзду) у м.Дніпро. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача оплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 2797,24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved