Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Центральна, 37 с. Кадниця Богодухівського району Харківської області. Свої вимоги мотивує тим, що 20 лютого 2013 року померла [PERSON] Спадкоємцем за заповітом після її смерті є позивач, яка у встановленому порядку прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Богодухівської державної нотаріальної контори. Інші спадкоємці відсутні. До спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Центральна, 37 с. Кадниця Богодухівського району Харківської області, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, оскільки померлою вони не були виготовлені, та рекомендовано питання визнання права власності на спадкове майно вирішити в судовому порядку. В попереднє судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає та просить ухвалити рішення про їх задоволення в попередньому судовому засіданні. Представник відповідача та третьої особи Богодухівської державної нотаріальної контори до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Богодухівського РУЮ в Харківській області в попереднє судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не надав, заперечень проти позову від нього до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про смерть від 22.02.2013 року серії 1-ВЛ № 385531, виданого Крисинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, [PERSON] померла 20 лютого 2013 року у віці 85 років у с. Максимівка Богодухівського району Харківської області. Згідно заповіту, посвідченого 22.11.2012 року секретарем виконавчого комітету Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області [PERSON], [PERSON], 10.11.1927р.н., все своє майно, що буде їй належати на день смерті, заповідає [PERSON], 28.1.1968р.н. Відповідно до довідки Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 28.01.2014 року, житловий будинок в с. Кадниця по вул. Центральній, 37 Богодухівського району Харківської області належить померлій 20.02.2013 року [PERSON] згідно Погосподарської книго №9, особистий рахунок 0695-1. Обставина належності вказаного будинку спадкодавиці підтверджується також стор. 193 облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки. Відповідно до копії спадкової справи №373/2013, з заявою про прийняття спадщини після померлої 20 лютого 2013 року [PERSON] 08.08.2013 року звернулася [PERSON], на корись якої було посвідчено заповіт від імені померлої. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. Також в матеріалах спадкової справи містяться свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого на підставі заповіту спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] є [PERSON], та спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки №442 пл. 3,4172 га. Згідно листа завідуючої Богодухівської Державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.03.2015 року, щодо можливості спадкування за заповітом після померлої 20.02.2013 року [PERSON] житлового будинку по вул. Центральній, 37 в с. Кадниця Богодухівського району Харківської області, [PERSON] повідомлено, що у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно, питання належності цього майна попередньому власнику та визнання наступного власника повинні вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.ст. 12161218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Згідно вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Обєктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. У період чинності зазначеної\~Інструкції\~державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджувалося записами в по господарських книгах, і наданий час може бути підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору , а право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Отже, оскільки при житті спадкодавця ним не було виготовлено належного правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Кадниця, вул. Центральна, 37, а його належність [PERSON] ніким не заперечується та підтверджується записами в погосподарській книзі, то не можливо отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і право позивача може бути визнано в судовому порядку. Крім того, відповідач не заперечував проти задоволення позову, фактично визнав його, що дає право суду прийняти рішення в попередньому судовому засіданні. В звязку з викладеними обставинами, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який належав спадкодавцю. Судові витрати позивач залишила за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved