Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, та просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: вул. Жовтнева, 319, смт Котельва Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 22.07.1989 року між нею та відповідачем [PERSON] відділом ЗАГС Полтавської області було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 08.07.2015 року. Відповідно до рішення виконкому [PERSON] селищної ради Полтавської області №100 від 24.04.1990 року відповідачу було дозволено забудову садиби за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Жовтнева, 319 (стара адреса: №299-а), на земельній ділянці, наданій йому рішенням цього ж виконкому №34 від 29.03.1990 року. На підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради Полтавської області від 27.04.2001 року, на імя відповідача 13.06.2001 року видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 319, смт Котельва Полтавської області. Право власності відповідача на спірне нерухоме майно зареєстровано Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації 13.06.2001 року за реєстровим №4248. Позивачкою визначено загальну вартість спірного житлового будинку 100 тис.грн. Під час попереднього судового засідання позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги [PERSON] під час попереднього судового засідання визнав у повному обсязі, зазначивши, що спірне нерухоме майно, загальною вартістю 100 тис.грн., було збудоване сторонами під час перебування у шлюбі. Просив розглянути справу з винесенням рішення у попередньому засіданні, на підставі вимог ч.4 ст.130 ЦПК України, про що подав відповідну письмову заяву (а.с.41, 51). Відповідно до ч.4 ст.130, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, чинного на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Таким же чином врегульоване дане питання Сімейним кодексом України. Так, відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.130, ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, ухвалюючи у попередньому судовому засіданні рішення у звязку з визнанням відповідачем позову, суди повинні враховувати положення ст.174 ЦПК та до ухвалення відповідного судового рішення розяснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій. Визнання позову повинне бути безумовним. Ухвалюючи рішення по суті спору, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки спірне нерухоме майно набуте сторонами у власність саме під час перебування у шлюбі, внаслідок чого воно входить до складу спільного сумісного майна подружжя. Отже, позивачка та відповідач мають право на 1/2 частку кожен у спірному нерухомому майні. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, судом було розяснено сторонам їх права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягти судові витрати по сплаті судового збору та документально підтверджені витрати на правову допомогу (а.с.1, 28-32, 52).

Outcome: approved