Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила суд стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 3040,78 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Судовим наказом від 12.12.2017 року з відповідача на її користь стягненні аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частки доходу. Під час виховання доньки вона понесла додаткові витрати на її утримання, а саме: оплата на харчування в дитячому садку, витрати на лікування (щеплення від грипу та щеплення вакциною «Превенар»). Всього нею понесено витрат на суму 6081,55 грн. Вважає, що відповідач повинен брати участь та відшкодовувати додаткові витрати необхідні для утримання дитини. Крім того зазначила, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 23.02.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що дитина проживає разом з ним, він сплачує аліменти та несе витрати на утримання дитини. Просив не приймати в якості доказів квитанції на підтвердження сплати вакцинації, оскільки з наданих документів не вбачається, що щеплення проводилися саме їх дитині. Крім того позивачем не доведено необхідність цих вакцин їх дитині. Харчування у дитячому садочку не відноситься до додаткових витрат. Просив в задоволенні позову відмовити. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в наданому відзиві зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 22.03.2018 року. [PERSON] народилась в м. Харкові [INFO] батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 12.12.21007 року Комінтернівським районним судом м. Харкова був винесений судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини доходів. Позивачкою наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 20.01.2020 року складений головним державним виконавцем МДВС по Основ*янському та Слобідському районах Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), згідно якому загальна сума боргу станом на 31.12.2019 рік складає 21754,23 грн. Відповідачем надано лист МДВС по Основ*янському та Слобідському районах Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) № 55857449 від 30.07.2020, відповідно до якого державний виконавець повідомляє його, що надані квитанції не можуть бути враховані як сплата аліментів, оскільки жодним чином не можна розпізнати , що грошові кошти сплачувались боржником на користь [PERSON] . Позивачем на підтвердження позовних вимог надані квитанції про сплату харчування дитини у дитячому садочку та квитанції щодо придбання вакцин (103,31 грн. придбання термобоксу, 260,00 грн. вакцина проти грипу, 1887,31 грн. вакцина «Превенар»). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Тобто якщо це витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у поглибленому вивченні іноземної мови, що підтверджується відзнакою у мовних олімпіадах або перемогою у конкурсах або навпаки потреба у зайняттях у зв`язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині. Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що витрати на сплату харчування у дитячому садочку та придбання вакцин не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів. Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed