Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 16.04.2019 року Зборівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Тернопільській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Спільних дітей у цьому шлюбі у сторін немає. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини, складний характер відповідача. За час їх спільного короткотривалого проживання відповідач часто зловживав спиртними напоями, вчиняв скандали та сварки через безпідставні ревнощі, що в свою чергу травмувало психіку її неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу. Позивач вказує, що з відповідачем вони фактично не проживають з часу їх одруження. Відповідач не піклується про сім`ю, матеріальної допомоги не надає і наміру змінювати свою поведінку у нього немає. Тому, позивач прийшла до висновку, що такий шлюб суперечить її інтересам, та підстав для збереження шлюбу немає. В підготовче засідання позивач не з`явилася, подавши при цьому заяву, якою просить розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач в підготовч засідання не з`явився, однак подав заяву, якою просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували такий 16.04.2019 року у Зборівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 24. Згідно з ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого сторони проживають окремо. Крім цього, з матеріалів справи, судом встановлено, що спільних дітей у сторін немає. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідач визнав позов, заявивши про це в заяві, поданій на адресу суду до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуваннямобставин, викладених у позовній заяві, а саме того, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого сторони проживають окремо та не підтримують подружніх відносин, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задоволити. Крім того, з врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача в користь позивача 384,20 гривень судового збору.

Outcome: approved