Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю. Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що мати позивачки [PERSON] була прийнята членом Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА». 06 червня 1991 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Ужгорода, на підставі рішення загальних зборів Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА», затвердженого рішенням виконавчого комітету №115 від 29.05.1991, члену кооперативу [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку - [PERSON] , з яким вона уклала шлюб 23.02.1990, та доньці - [PERSON] , [INFO] , був виданий ордер серії ЖК № 002272 на право зайняття житлового приміщення жилою площею 27,19 кв.м., що складається з двох кімнат за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа голови правління ЖБК «ТРИАДА» №2 від 25.01.2017 року [PERSON] з реєстраційної книги про сплату суми за квартиру спочатку була відмічена як [PERSON] , але потім її прізвище було виправлено на [PERSON] , а членами ЖБК є (була) вся родина. Відповідно до записів реєстраційної книги сума 10760 рублів (вартість квартири) була виплачена до грудня 1992 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014, індексний номер [NUMBER], та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 червня 2014 року право власності на квартиру в [ADDRESS] на праві приватної власності в цілому було зареєстровано за [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2016 року. Згідно заповіту, складеного 18.12.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, [PERSON] на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , заповіла дочці [PERSON] . Вказані вище обставини свідчать про те внесення першого та вступного внесків [PERSON] до реєстрації шлюбу із гр. [PERSON] , а відтак є її особистою приватною власністю і на цю суму може бути збільшена її частка в поєнагромадженні. Згідно із книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» загальна сума сплати за квартиру складає 10760,00 рублів, а відтак внесені [PERSON] 3270,00 рублів особистих коштів складають 30% (3/10) від загальної вартості. Так, позивачка вказує на те, що даний висновок було зроблено Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. У задоволенні даного позову було відмовлено з тих підстав, що [PERSON] не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Так, після розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровки М.В. із заявою видати їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру в [ADDRESS] , до якої було долучено постанову Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року, в якій встановлено, що 30% квартири є особистим майном потерпілої, а не спільною сумісною власністю. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 449/02-31 від 04.06.2019 року, державним нотаріусом було Митровкою М.В. позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що [PERSON] має право на спадщину за заповітом на Ѕ частку спільного майна, тобто без врахування 30% квартири, яка є особистим майном померлої згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року справі № 308/11781/16-ц. Оскільки позивачка [PERSON] має право на 4/5 (80%) квартири, яка розташована в [ADDRESS] , з яких Ѕ (50%), як частку померлої [PERSON] у спільному майні подружжя та 3/10 (30 %) квартири як особистої приватної власності, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визначити за [PERSON] право власності на 4/5 квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилися. В попередній судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позові. Також в матеріалах справи наявна заява позивачки, в якій вона просить суд провести розгляд справи за її відсутності та відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] була прийнята членом Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА». 06 червня 1991 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Ужгорода, на підставі рішення загальних зборів Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА», затвердженого рішенням виконавчого комітету №115 від 29.05.1991, члену кооперативу [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку - [PERSON] , з яким вона уклала шлюб 23.02.1990, та доньці - [PERSON] , [INFO] , був виданий ордер серії ЖК № 002272 на право зайняття житлового приміщення жилою площею 27,19 кв.м., що складається з двох кімнат за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа голови правління ЖБК «ТРИАДА» №2 від 25.01.2017 року [PERSON] з реєстраційної книги про сплату суми за квартиру спочатку була відмічена як [PERSON] , але потім її прізвище було виправлено на [PERSON] , а членами ЖБК є (була) вся родина. Відповідно до записів реєстраційної книги сума 10760 рублів (вартість квартири) була виплачена до грудня 1992 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014, індексний номер [NUMBER], та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 червня 2014 року право власності на квартиру в [ADDRESS] на праві приватної власності в цілому було зареєстровано за [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2016 року. Згідно заповіту, складеного 18.12.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, [PERSON] на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , заповіла дочці [PERSON] . Вказані обставини були предметом розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та встановлені в Постанові Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року. Обгрунтовуючи підставу звернення до суду з даним позовом [PERSON] вказує на те, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року у справі 308/11781/16-ц встановлено, що вказані вище обставини свідчать про внесення першого та вступного внесків [PERSON] до реєстрації шлюбу із гр. [PERSON] , а відтак є її особистою приватною власністю і на цю суму може бути збільшена її частка в поєнагромадженні. Згідно із книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» загальна сума сплати за квартиру складає 10760,00 рублів, а відтак внесені [PERSON] 3270,00 рублів особистих коштів складають 30% (3/10) від загальної вартості. З огляду на вищевикладене, позивачка вказує на те, що оскільки постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року визначено, що частка померлої [PERSON] в розмірі 3/10 у спірній квартирі є її особистою приватною власністю, а тому у [PERSON] , як спадкоємиці за померлою матір`ю виникло право власності на 4/5 (80%) квартири, яка розташована в [ADDRESS] , з яких 1/2 (50%), як частку померлої [PERSON] у спільному майні подружжя та 3/10 (30 %) квартири як особистої приватної власності. Однак, суд не може погодитися із вказаним твердженнями позивачки з огляду на наступне. Як вбачається із наявної в матеріалах справи постанови Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року у справі № 308/11781/16-ц предметом розгляду даної справи було визнання за [PERSON] права власності на 3/10 частини квартири в [ADDRESS] , що є ідентичним вимогам даного позову. Вказаною постановою Закарпатського апеляційного суду резолютивну частину рішення суду Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2018 року, якою відмовлено у задоволенні даного позову, залишено без змін. Так, у вказаній постанові Закарпатського апеляційного суду зазначено, що [PERSON] фактично претендує, як спадкоємець за померлою матір`ю, і на її частку у спільному майні подружжя, однак ця частка (в тому числі її розмір) не була предметом даного позову. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З наявної в матеріалах справи Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2019 року вбачається, що державним нотаріусом Митровкою В.М. позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що [PERSON] не погодилася із тим фактом, що квартира в [ADDRESS] належала померлій [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності із частками кожного у спільному майні в розмірі 1/2. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753-0/4-133 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися до суду з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Тобто після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні спадкоємець може звернутися до суду і просити визначити частку померлого у спільному сумісному майні та відповідно визначити свою частку в такому майні. Факт необхідності визначити частку [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] зазначено також і у Постанові Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року, а саме вказано, що на спірну квартиру наявні правовстановлюючі документи і така зареєстрована у встановленому законом порядку. Після визначення розміру частки померлої матері у спірній квартирі позивач може звернутися для оформлення спадкових прав у нотаріальну контору. Однак, судом встановлено, що частка померлої [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] встановленим законом способом визначена не була. Згідно приписів ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Твердження позивачки [PERSON] проте, що встановлена постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року обставина про внесення [PERSON] першого та вступного внеску до реєстрації нею шлюбу із [PERSON] підтверджена доказами в сукупності є її особистим майном не може бути допустимим та достовірним доказом підтвердженням збільшення частки [PERSON] у спільному сумісному майні (спірної квартири), оскільки така обставина може мати преюдиційне значення тільки в розгляді цивільної справи про визначення частки померлої, а не визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності у даному спорі. Окрім того, у вказаній вище постанові також зазначено, що з огляду на вказані вище обставини частка [PERSON] може бути збільшена у паєнагромадженні, однак ця частка не була предметом розгляду справи № 308/11781/16-ц. Згідно приписів ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд констатує, що єдиним доказом, який може підтвердити частку померлої [PERSON] є рішення суду, яке набрало законної сили, за результатами розгляду позову саме про визначення частки померлого у спільному майні. Однак, судом встановлено, що [PERSON] із позовом про визначення частки померлої матері [PERSON] у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] не зверталася. Дана обставина також не була спростована представником позивача в судових засіданнях. Оскільки, суд не вправі визнати право власності на частку майна за спадкоємцем без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні, суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed