Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка мотивує свої позовні вимоги тим, що 24 травня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів. Сімейні стосунки між ними припинилися з червня 2019 року. З того часу спільне господарство не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що сімейне життя та збереження сім`ї не можливе, тому просить суд шлюб між ними розірвати. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09 вересня 2021 року, справу передано на розгляд судді Ковальчук Т.А. Ухвалою судді від 10 вересня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачка в підготовче судове засідання з`явилася, позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання з`явився, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. 24 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 147. (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2014 року виконкомом Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 08. (а.с.5). Починаючи з червня 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені. З того часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, не може бути відновлена та шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved