Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та визначення місця проживання дитини, зазначаючи, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 04 листопада 2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спочатку в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення повноліття [PERSON], а потім по 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача до досягнення повноліття [PERSON], але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2013 року. Однак в 2014 році старша донька [PERSON] стала проживати спільно з відповідачем, в зв'язку з чим [PERSON] було прийнято рішення відмовитися від стягнення аліментів з відповідача на утримання старшої доньки [PERSON], [INFO], а тому позивач звернулася з даним позовом до суду та , у урахуванням позовних вимог, прохає зменшити розмір аліментів та визначити місця проживання меншої неповнолітньої доньки [PERSON] з позивачем [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у ході розгляду справи, рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 04 листопада 2013 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спочатку в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення повноліття [PERSON], а потім по 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача до досягнення повноліття [PERSON], але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Як вбачається з пояснень позивача, що не заперечується відповідачем, їх неповнолітня донька - [PERSON] з 2014 року проживає з відповідачем [PERSON] та знаходиться на його утриманні, а томупозивач вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які сплачує їй відповідач на утримання дітей з 1/3 частини всіх видів його заробітку на ? частину. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з позивачем, то вони також підлягають задоволенню, оскільки згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Станом на час розгляду даної справи, малолітній [PERSON] виповнилося лише 8 років та відповідач, батько малолітньої [PERSON], [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання його меншої доньки з матір'ю, тобто з позивачем [PERSON] Окрім цього, відповідно до принципу встановленого пунктом 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути ченою з матір'ю. Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх сівських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я ші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що малолітня [PERSON] постійно проживає позивачем, а батько дитини проживає окремо, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з її матір'ю [PERSON].

Outcome: approved