Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що у шлюбі з відповідачем вона перебувала з 23.01.2004 по 26.08.2016. Однак фактично з лютого 2002 року і по день реєстрації шлюбу вони мешкали однією сім'єю в квартирі за адресою: м. Димитров, вул. Плєханова, 48/14, де вона була зареєстрована з 22.03.2002. 06.02.2003 в них народилася дочка [PERSON]. За час спільного проживання ними придбано перелік майна, в тому числі у 2008 році автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 45000,00 гривень, меблі, сантехнічні вироби та предмети побуту. Угоди про поділ спільного майна вони не досягли. Декілька разів уточнюючи свої вимоги, позивач остаточно просила суд: встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2002 року по 23.01.2004; визнати їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю таке майно загальною вартістю 83815,00 гривень: автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 45000,00 гривень; постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; холодильник «Самсунг» вартістю 6000,00 гривень; компютер вартістю 2000,00 гривень; Wi-fi роутер вартістю 500,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; телевізор «LG» 42 дюйми вартістю 6000,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень, планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень. Просила поділити майно, виділивши [PERSON] майно на загальну суму 68170,00 гривень, а саме: автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 45000,00 гривень; холодильник «Самсунг» вартістю 6000,00 гривень; компютер вартістю 2000,00 гривень; Wi-fi розтер вартістю 500,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; телевізор «LG» 42 дюйми вартістю 6000,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень. Просила виділити їй майно загальною вартістю 15645,00 гривень, а саме: постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію як різницю між вартістю ? частини спільного майна та вартістю майна, виділеного їй в натурі, в розмірі 26\~262,50 гривень. Відповідачем [PERSON] предявлено до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю, де зазначено, що не все те майно, яке просить поділити позивач, є спільною власністю подружжя. Серед вказаного нею переліку наявне майно, яке він набув у власність ще до шлюбу з [PERSON], і він вважає це майно своєю особистою власністю. Уточнивши позовні вимоги, остаточно просив суд визнати їхньою спільною сумісною власністю таке майно: автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 45000,00 гривень; постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; ДВД-програвач вартістю 250,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; Wi-fi роутер вартістю 500,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; телевізор «LG» 42 дюйми вартістю 6000,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень, планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень. Просив поділити сумісне майно подружжя і виділити йому автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 45000,00 гривень; виділити [PERSON] все інше майно, визначене вище у переліку. Крім того, просив визнати його особистою власністю таке майно: письмовий стіл вартістю 300,00 гривень; пилосос «Ракета» вартістю 600,00 гривень; жалюзі на вікна 3шт. вартістю 600,00 гривень; багети на вікна 5шт.вартістю 200,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; вази кришталеві 2шт. вартістю 140,00 гривень; піч електричну «Мрія» вартістю 350,00 гривень; вентилятор напільний білий вартістю 150,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень; табурети 3шт.вартістю 150,00 гривень; набір м'яких меблів вартістю 1500,00 гривень; комод вартістю 600,00 гривень; бра вартістю 100,00 гривень. В судових засіданнях позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, вимоги зустрічного позову не визнала та пояснила таке. З відповідачем вони почали зустрічатися у 2001 році, 14.02.2002 він купив квартиру і вони жили там разом, робили ремонт, поступово придбавали все у дім. 06.02.2003 в них народилася дочка, але офіційно вступили до шлюбу вони лише 23.01.2004. Вона була раніше у шлюбі з [PERSON] з 1994 року, але не памятає, коли вони розірвали шлюб. Не може пояснити, чому у свідоцтві про народження дочки [PERSON] вписаний батьком [PERSON], хоча її справжній батько [PERSON]. У 2002 році вони з відповідачем придбали кухонний гарнітур, а кухонний куточок пізніше. Автомобіль вони придбали разом у 2008 році. Також вже під час спільного життя робили ремонт у ванній кімнаті, придбавали обладнання для неї. Це було, коли спільна дочка вже підросла. Унітаз і плітку придбавали у 2007 році. Спільним коштом у 2011 році купили холодильник «Самсунг» і телевізор «LG». Холодильник «Норд» придбали для них друзі. Кухонний куточок купили восени 2009 року. Коли відповідач тільки купив квартиру, вона була лише частково придатна для життя, коли робили ремонт, то жили в с. Миролюбівці, потім вона зі старшою дочкою переїхала до квартири відповідача. Наразі все майно, перелічене в її позові від постільної білизни до холодильника «Норд» знаходиться у неї, вона його вивезла. Коли 07.06.2017 прийшла до квартири за майном, вже не побачила компютера, нових холодильника і телевізора, нового паласу, вважає, що відповідач спеціально сховав це майно, але довести його наявність їй нічим. Він казав, що продав компютер, а телевізор і холодильник вийшли з ладу внаслідок перепаду напруги. Взагалі в неї немає жодних документів про придбання ними будь-якого майна під час спільного проживання, вона не думала, що прийдеться ділити майно. Просила суд задовольнити її вимоги, а у вимогах відповідача відмовити. В подальшому надала суду заяву розглядати справу без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила задовольнити їх, а вимоги зустрічного позову [PERSON] не визнала та просила в їхньому задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги [PERSON] визнав частково, свої підтримав. Пояснив, що квартиру він придбав у 2001 році, документально це оформив у 2002. Ремонт у квартирі тривав до літа 2002, і під час ремонту вони з позивачем в квартирі не жили. З переліком майна, вказаним позивачем, він згоден, крім тих позицій, які зазначив у позові як особисту власність. Ціна автомобіля у 2008 році сягала 32000,00 гривень саме стільки він заплатив за авто продавцеві. З урахуванням вкладень в нього газобалонне обладнання, оформлення документів тощо, він згоден на оцінку автомобіля в 40000,00 гривень максимум. Кухонний гарнітур і куточок він придбав сам у 2002. Так само й ремонт в ванній кімнаті був виконаний у 2002, всі речі для цього він також придбав сам, тому не визнає це майно спільним. Разом з [PERSON] вони мешкали з лютого 2003 року, з народження дочки. До цього він жив по вул. Донській у батька, а вона у матері в с. Миролюбівці. Між ними була домовленість, що він все зробить у квартирі, а вона вже хазяйкою приїде. Влітку 2016 згоріли нові холодильник і телевізор, вони не підлягали ремонту, тоді була гроза і погоріло майно й у сусідів. Він віддав це майно циганям на запчастини, документів немає. Компютер він продав, щоб відремонтувати машину. Пропонував доньці його забрати, але та відмовилася. Вай-фай роутер знаходиться у старшої дочки позивача, яка навчається у м. Бахмуті. Він згоден, щоб йому був виділений автомобіль, підставка під телевізор, газовий балон з піччю, кондиціонер, щось з речей побуту. Компенсацію позивачеві в сумі 26 тисяч він платити не згоден, коли пропонував розумну суму, вона відмовилася, а тепер він взагалі не хоче. Коли народилася їхня спільна дочка, позивач була у шлюбі з [PERSON], тому дитину записали на [PERSON] і він вирішував потім питання щодо свого батьківства. Він дійсно зареєстрував позивача у квартирі в 2002, але виключно за її проханням, вона там не жила. Просив вирішити спір між ними на розсуд суду, справедливо. Представник відповідача [PERSON] підтримав у судовому засіданні позицію свого довірителя. За клопотанням сторін в судових засіданнях опитані свідки, які пояснили таке. Свідок [PERSON], сестра [PERSON], показала, що сторони почали свої відносини у 2000-2001, в 2002 купили квартиру, де проживали з січня, а в березні позивач там прописалася, в лютому 2003 народилася їхня дочка. З 2002 року [PERSON] спільно все придбавали у квартиру. З квітня по травень 2003 року її дочка жила в їх родині, оскільки вона поїхала працювати до с. Улянівки, а дочка навчалася в м. Димитрові. Тоді вони придбали кухонний гарнітур. Ремонт у ванній кімнаті робився у 2011 році, купили кахлі і унітаз, потім умивальник, дзеркало, ванну. Кухонний куточок придбали у 2009. Вона особисто вперше потрапила у квартиру, коли народилася дочка сторін [PERSON]. В квартирі вже був кухонний гарнітур. Ванна і унітаз на той час були старі, ніякого ремонту не було. Свідок [PERSON] показала, що також є сестрою позивача. Вона чітко памятає, що кухонний куточок сестра з чоловіком придбали у 2009 році, оскільки тоді вона народила сина і попросила сестру відсвяткувати його хрестини у них вдома. Памятає, що під час її вагітності куточку не було, а на хрестинах він вже був. Ремонт у ванній кімнаті робився в 2011 році, тоді ж були придбані кахлі, сантехніка, дзеркало. В 2006-2007 роках вона жила в квартирі [PERSON], на той час був старий ремонт. В інші періоди у сестри бувала часто, памятає, що в 2003 році вони лише клеїли шпалери, фарбували вікна, ремонт у ванній не робили. Останні придбання подружжя холодильник і телевізор. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою відповідача, знайома з ним з початку 2000-х років, коли він купив квартиру. Вона добре спілкувалася з колишньою господаркою квартири Сусловою, часто бувала в неї вдома, достовірно знає, що на момент купівлі-продажу квартири квартира була така, яка вона здавалася у 1955 році ті ж сині панелі у коридорі, унітаз зі шнурком, все радянське. [PERSON] активно робив ремонт, навіть її чоловік, який помер у 2004 році, допомагав йому робити проводку. Виламувалися простінки, робилося перепланування квартири. Ремонт тривав десь півроку, відповідач не жив у квартирі. Було зроблено: шпалери, кахлі, сантехніка. Речі завозилися поступово, було літо 2002 року, вони із сусідами бачили шафи, холодильники, кухонний гарнітур. К зимі з'явилася позивач, вагітна, стала мешкати у квартирі, так і мешкала до 2016 року. Десь у квітні-травні 2016 року [PERSON] зібрала речі і поїхала. У серпні 2016 року була велика гроза, в їхньому будинку був перепад напруги, у неї згоріли компютер і тен. [PERSON] казав, що в нього також погоріла техніка холодильник і телевізор. Свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає у будинку №47 по вул. Плеханова в м. Мирнограді, який розташований навпроти будинку №48, де живуть [PERSON]. В полі її зору їхні вікна, вона дуже допитлива і завжди цікавиться життям інших. Світло у квартирі почало горіти наприкінці зими, а весною 2002 року [PERSON] вже мила вікна, виносила сміття, вона бачила її систематично. Вони робили ремонт, клеїли шпалери. Стіни ламали, коли меншій дочці було 1,5-2 роки. Вона постійно заглядала до них у вікна. Ванна кімната у вікна не видна, вхід до підїзду також з іншої сторони, тому вона не знає, коли робили ремонт у ванній та коли і які меблі завозилися у квартиру. Свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] вона знайома з кінця 90-х років, перебувала у близьких стосунках з 2000 року, вони зустрічалися. В 2002 році він купив квартиру на вул. Плеханова, вона ходила туди одного разу, начебто, у березні. В квартирі вже велися ремонтні роботи, [PERSON] поєднував кухню і ванну кімнату, ламав простінки. Сантехніка була демонтована. Коли він робив ремонт, а робив він сам, то ночував у неї, це весна-літо 2002 року. Влітку у спільній компанії вона побачила [PERSON], потім восени дізналася, що [PERSON] прописав [PERSON] у квартирі, після чого розірвала з ним стосунки. Восени 2002 року [PERSON] і [PERSON] ще не жили разом. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, що 23.01.2004 відділом ДРАЦС РС Димитровського МУЮ у Донецькій області за актовим записом №14 було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] При цьому на момент укладення шлюбу у сторін вже була спільна дитина [PERSON], яка народилася 06.02.2003. Предметом позовних вимог [PERSON], серед іншого, є встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з лютого 2002 року по день реєстрації шлюбу 23.01.2004. Так, згідно з ч.2\~ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч.ч.1,2\~ст.21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно зі\~ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього\~Кодексу. Тобто, при застосуванні\~ст.74 СК України\~слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.02.2003, яке набуло законної сили 18.03.2003, розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Отже, до 18.03.2003 позивач перебувала в іншому шлюбі, тому, навіть не зважаючи на покази свідків, факт спільного проживання сторін без шлюбу з метою подальшого поділу майна, придбаного у цій період, до 18.03.2003 не може бути встановленим. Відповідачем визнається факт спільного проживання з позивачем з моменту народження їхньої спільної дитини 06.02.2003, тобто, [PERSON] не заперечує свого спільного проживання з позивачем станом на 18.03.2003. Таким чином, саме з цього часу підлягає встановленню факт спільного проживання позивача і відповідача без шлюбу і до дня реєстрації шлюбу 23.01.2004. Що стосується вимог про розподіл спільного майна подружжя, заявлених і в первісному, і в зустрічному позовах, то, вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 і ч.2\~ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(ч.4\~ст.71 СК України). Згідно з вимогами п.п.1,4\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями п.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, сторонами визнана наявність і вартість певного переліку майна, вказаного як в первісних, так і в зустрічних позовних вимогах, тому ці обставини не підлягають доказуванню у справі. В той самий час, є наявним майно, щодо якого заперечується як сам факт його існування на момент поділу, є майно, щодо якого заперечується його належність до спільного майна подружжя, і майно, вартість якого сторонами не узгоджена. Так, сторонами визнано факт придбання відповідачем у 2008 році, тобто у період шлюбу, автомобіля [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], обєм двигуна 2285 см3. Позивачем вартість даного автомобіля визначена як 45000,00 гривень, з якою не погоджується відповідач. На спростування цього [PERSON] надана судові розписка [PERSON] від 20.11.2008, в якій зазначено, що останнім від [PERSON] отримані грошові кошти за автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 32000,00 гривень. Крім того, відповідач вказав, що додатково ним були витрачені кошти на дообладнання придбаного автомобіля газобалонним устаткуванням, документальне оформлення тощо, і загалом вартість автомобіля не може сягати 40000,00 гривень. Спростовуючи доводи відповідача про вартість авто, позивач [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів, що вартість автомобіля більша за визнані відповідачем 40000,00 гривень, сторони не скористалися правом, розясненим їм судом, щодо призначення автотоварознавчої експертизи у справі, тому, вирішуючи спір, суд виходить з вартості автомобіля як 40000,00 гривень, яка визнана відповідачем. Спірною у справі також є наявність на момент поділу майна холодильнику «Самсунг», телевізору «LG», wi-fi роутеру та компютеру, марки та моделі яких сторонами не вказані. За поясненнями відповідача, підтвердженими показами свідка [PERSON], у серпні 2016 року внаслідок перепаду напруги була виведена з ладу техніка мешканців будинку, в т.ч. і відповідача холодильник і телевізор. Відповідачем вказано, що ця техніка не підлягала ремонту і була віддана ним на запчастини. Позивачем повідомлено, що коли вона в червні 2017 року потрапила до квартири, холодильника і телевізора там не було. Доказів, які б спростовували відомості відповідача, позивачем не надано. Те, що відповідач навмисно вивіз з квартири майно, щоб не ділити його, є припущенням позивача, яке нічим не підтверджене. Таким чином, вказане майно не підлягає поділу внаслідок недоведення його наявності. Так само недоведеною є наявність компютеру і wi-fi роутеру на момент поділу майна. Як вказує [PERSON], компютер був проданий ним ще в грудні 2016 року, оскільки був йому не потрібен. Він пропонував забрати компютер дочці, але та відмовилася, тому він продав його і отримані кошти витратив на ремонт автомобіля. Щодо wi-fi роутеру, то сторонами не заперечена його наявність, але і позивач, і відповідач не підтверджують наявність роутера на момент розподілу майна у себе. Як вказав [PERSON], роутер забрала дочка [PERSON] від першого шлюбу, і [PERSON] в судовому засіданні цю обставину не заперечила, вказавши, що, можливо, це так. Таким чином, компютер і wi-fi роутер також не підлягають поділу внаслідок недоведення їхньої наявності. Що стосується кухонного гарнітуру, кухонного куточку та всього вмісту ванної кімнати (кахлі, умивальник з тумбою, унітаз, ванна кутова, дзеркало), то їхня наявність та вартість сторонами визнана. В той самий час, позивач вказує, що майно придбане під час спільного проживання з [PERSON] за спільні кошти, а відповідачем стверджується, що вказане майно було придбано ним самостійно до шлюбу з позивачем. Вирішуючи питання правового режиму майна в контексті встановлених судом фактичних шлюбних відносин сторін з 18.03.2003, суд виходить з показів свідків, оскільки інших доказів часу придбання майна сторонами не надавалося. Так, про наявність кухонного гарнітуру у 2002 році вказує [PERSON] і такі твердження отримані і від позивача [PERSON], яка, наполягаючи на шлюбних відносинах з 2002 року також вказувала на придбання ними гарнітуру саме тоді. Крім того, ці відомості узгоджуються і з показами свідка [PERSON], яка вказує на наявність гарнітуру при народженні дочки сторін у лютому 2003 року, тобто, до 18.03.2003; і свідка [PERSON], яка у дворі спостерігала, як [PERSON] привіз меблі, в тому числі і гарнітур, після ремонту в 2002 році. Таким чином, суд вбачає, що це майно не є спільною власністю подружжя, а є особистою власністю [PERSON] В той самий час показами свідків [PERSON], [PERSON] підтверджуються посилання позивача на придбання подружжям у 2009 році кухонного куточку, здійснення ремонту ванної кімнати та її наповнення складовими частинами. Як зазначено вказаними свідками і підтверджено відповідачем [PERSON] на запитання суду, вказані свідки часто бували в квартирі, [PERSON] навіть проживала там певний період часу, як і дочка [PERSON], тому свідчення вказаних осіб суд бере до уваги як достовірні і такі, що не спростовані іншими доказами. Свідчення [PERSON] щодо здійснення ремонту ванної кімнати одразу після придбання квартири суд не може використати як доказ у справі, оскільки при поясненнях свідок повідомила, що про це знає зі слів чоловіка, який допомагав [PERSON] з ремонтом. Враховуючи повідомлену свідком інформацію про смерть чоловіка в 2004 році, суд відкидає її покази з вказаного питання, оскільки вони відомі зі слів іншої особи і не можуть бути перевірені. Покази свідка [PERSON] щодо часу ремонту у ванній кімнаті суд також не може врахувати на користь тверджень відповідача, оскільки, як вказала сама свідок, в квартирі вона була всього один раз, бачила, що йде ремонт і демонтована сантехніка, однак не бачила кінцевого результату ремонту, нових матеріалів тощо. Розірвавши відносини з відповідачем восени 2002 року, свідок не була обізнана про подальше життя [PERSON] загалом та, зокрема, про час завершення ними ремонту квартири в повному обсязі та придбання речей. Отже, суд дійшов висновку, що придбання подружжям кухонного куточку та всього вмісту ванної кімнати (кахлі, умивальник з тумбою, унітаз, ванна кутова, дзеркало) відбулося після 18.03.2003, вказане майно є спільним майном подружжя і, відповідно, підлягає поділу. Що стосується холодильнику «Норд» і письмового столу, які [PERSON] первісно просив визнати його особистою власністю, то в судовому засіданні ним повідомлено, що він не заперечує проти визнання цього майна власністю подружжя, більш того, вже передав його позивачеві, що підтверджено представником позивача. Таким чином, спільною сумісною власністю подружжя належить визнати таке майно: автомобіль [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], обєм двигуна 2285 см3; постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень, планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень; кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень. Розподіляючи спільне майно подружжя, суд враховує позиції сторін, фактичну наявність майна на час його поділу у позивача або відповідача, принцип рівності часток і інтересів подружжя та їхньої дитини, яка після розірвання шлюбу залишилася мешкати з позивачем. Виходячи з викладеного, суд вважає за доцільне виділити [PERSON] узгоджене сторонами та фактично перебуваючи у користуванні позивача майно, а саме: постільну білизну двоспальну вартістю 350,00 гривень; простирадла 5шт. вартістю 500,00 гривень; наволочки 6шт. вартістю 600,00 гривень; підковдри 3шт. вартістю 210,00 гривень; рушники великі 3шт. вартістю 150,00 гривень; рушники маленькі 10шт. вартістю 300,00 гривень; подушки 5шт. вартістю 250,00 гривень; простирадло 1шт. 350,00 гривень; ковдри 2шт. вартістю 120,00 гривень; гардину сіру з квітами вартістю 150,00 гривень; килим на стіну 3м*1,5м вартістю 300,00 гривень; штори зелені 2шт. вартістю 150,00 гривень; набір чашок з блюдечками вартістю 200,00 гривень; піали на ніжках 6шт. вартістю 120,00 гривень; тарілки однопорційні 10шт. вартістю 100,00 гривень; виделки 10шт. вартістю 100,00 гривень; ложки столові 10шт. вартістю 100,00 гривень; набір каструль 4шт. вартістю 400,00 гривень; телевізор «LG» вартістю 700,00 гривень; банки 1 л 15шт. вартістю 45,00 гривень; банки 3 л 25шт. вартістю 175,00 гривень; банки 0,5 л 30шт. вартістю 30,00 гривень; банки 2 л 5шт. вартістю 25,00 гривень; банки 1,5 л 5шт. вартістю 20,00 гривень; пральну машинку-напівавтомат вартістю 700,00 гривень; люстру для спальні вартістю 100,00 гривень; вентилятор напільний блакитний вартістю 150,00 гривень; 3 фотоальбоми вартістю 150,00 гривень; принтер вартістю 1600,00 гривень; електрочайник вартістю 360,00 гривень; люстра для зали вартістю 180,00 гривень; чашки 8шт. вартістю 160,00 гривень; каструля алюмінієва 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 3л вартістю 50,00 гривень; каструля 2л вартістю 40,00 гривень; ложки чайні 5шт. вартістю 60,00 гривень; соковижималка вартістю 800,00 гривень; килим на підлогу 4м*3м вартістю 350,00 гривень; плед двоспальний вартістю 450,00 гривень; прасувальна дошка вартістю 100,00 гривень; килим на стіну 1м*1,5м вартістю 600,00 гривень; стіл письмовий вартістю 300,00 гривень; холодильник «Норд» вартістю 1200,00 гривень; планшет «Номі» вартістю 1000,00 гривень; всього на загальну суму 13845,00 гривень. Відповідачеві [PERSON] належить виділити узгоджене сторонами і фактично перебуваючи у його користуванні майно, а саме: гардину блакитну вартістю 100,00 гривень; гардину кухонну 2шт.вартістю 200,00 гривень; килим зелений на підлогу 1,3м*4м вартістю 150,00 гривень; простирадло вартістю 350,00 гривень; підставку під телевізор навісну вартістю 200,00 гривень; дзеркало велике настінне вартістю 200,00 гривень; переноску 1,5м вартістю 70,00 гривень; газовий балон з одноконфорочною піччю вартістю 600,00 гривень; кондиціонер вартістю 2400,00 гривень; електронагрівальний бак на 50л вартістю 500,00 гривень. Крім того, відповідачеві [PERSON] суд вважає за необхідне виділити кухонний куточок вартістю 800,00 гривень; люстру для ванної кімнати вартістю 70,00 гривень; умивальник з тумбою вартістю 1300,00 гривень; унітаз вартістю 700,00 гривень; дзеркало настінне мале вартістю 60,00 гривень; плитку керамічну для ванної кімнати вартістю 900,00 гривень; ванну акрилову кутову вартістю 2000,00 гривень, виходячи з співмірної загальної вартості виділеного сторонам майна щодо кожної частини, фактичної наявності цього майна на цей час у користуванні відповідача а також з того, що передавати позивачеві, як вона того просить, ванну акрилову кутову є недоцільним, оскільки це потребує її демонтажу та, відповідно, часткового руйнування цілісної конструкції ванної кімнати. Таким чином, відповідачеві виділяється майно на загальну суму 10600,00 гривень. Враховуючи принцип рівності часток та факт проживання дитини з позивачем, суд вважає, що грошова різниця у 3245,00 гривень між вартістю частин майна подружжя, які виділяються, на користь [PERSON], не підлягає компенсуванню нею половини цієї суми відповідачеві. Крім того, суд визнає особистою власністю [PERSON] таке майно: пилосос «Ракета» вартістю 600,00 гривень; жалюзі на вікна 3шт. вартістю 600,00 гривень; багети на вікна 5шт.вартістю 200,00 гривень; вази кришталеві 2шт. вартістю 140,00 гривень; електропіч «Мрія» вартістю 350,00 гривень; вентилятор напільний білий вартістю 150,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 1000,00 гривень; табурети 3шт.вартістю 150,00 гривень; набір м'яких меблів вартістю 1500,00 гривень; комод вартістю 600,00 гривень; бра вартістю 100,00 гривень. Такий висновок суду базується на встановленій в судовому засіданні належності кухонного гарнітуру [PERSON] до початку шлюбних відносин з [PERSON] і незапереченнях позивача щодо належності іншого майна з переліку до особистої власності відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача компенсації в сумі 26252,50 гривень та виділення [PERSON] автомобіля [NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], суд зазначає таке. Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених\~ст.365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч.3\~ст.370 ЦК України\~виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 ЦК України, частиною другою якої передбачено, що у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2\~ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому слід також врахувати, що в силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою\~\~26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в\~\~п.6\~ст.3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що зобов'язують суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно із ч.5\~ст.71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25\~Постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 і 5\~ст.71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-2811цс15 від 30.03.2016, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до наведеного вище, спір між сторонами у справі підлягає вирішенню шляхом визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності, у зв'язку з чим належить розподілити автомобіль \~[NUMBER], 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні, тобто по 1/2 частині кожному. Згідно зі ст.88 ПК України судові витрати присуджуються сторонам пропорційно до задоволених за первісним і зустрічним позовами позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial