Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним посилаючись на те, що останній був укладений 29 травня 2013р. в Чортківському комісійному магазині ТзОВ «Олімп» в присутності однієї сторони - відповідача, без її згоди та у її відсутності. За умовами спірного договору відповідач купив у неї за 10000 грн. автомобіль марки ЗАЗ 2007 року випуску, який був виданий державою її чоловіку [PERSON] як інваліду 1 групи. Даний автомобіль, після смерті чоловіка, яка мала місце [INFO], згідно його заповіту мав перейти їй у спадок, при умові сплати державі 11261,58 грн. 28 травня 2013р. зареєструвала даний автомобіль на себе, а 29 травня 2013р. відповідач шляхом обману забрав автомобіль, придумавши дію купівлі-продажу, для чого використав її паспортні дані, які взяв у МРЕВ. Коли підписувала документ нічого не пам»ятала, не розуміла своїх дій, зміст договору не читала, підписала такий несвідомо, так як перебувала у тяжкому стані після смерті чоловіка. Ніяких коштів згідно договору купівлі-продажу від відповідача не отримувала. В судовому засіданні пощивач [PERSON] позов з підстав, наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримала повністю. Крім того, зазначила, що після смерті чоловіка відповідач, який є його рідним братом, не приділяє їй належної уваги - не допомагає у веденні домашнього господарства, не піклується про неї, автомобіль використовує лише у власних цілях, залишаючи поза увагою її потреби. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. При цьому відповідач [PERSON] суду пяснив, що після смерті рідного брата [PERSON], дружиною якого була позивач, остання повідомила йому, що автомобіль марки ЗАЗ, 2007 року випуску, який був виданий державою брату як інваліду 1 групи, держава може забрати, але якщо сплатити за нього 11261,58 грн. то автомобіль можна таким чином викупити. Разом з позивачем домовились про те, що він дасть необхідні кошти для цього і в подальшому буде використовувати автомобіль, так як позивач права керування транспортними засобами не має. А тому, 16 травня 2013 року разом з нею поїхав у м. Тернопіль, де позивач від свого імені, як член сім»ї покійного брата, внесла кошти в сумі 11261,58 грн., які він їй надав, на користь Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як залишкову вартість автомобіля. Саме за виконання цієї умови позивач могла перереєструвати транспортний засіб на себе у Чортківському МРЕВ. З цією метою разом з нею 28 травня 2013 року приїхав у Чортківський МРЕВ, де автомобіль був перереєстрований на [PERSON] В цей же день запропонував їй оформити довіреність за якою мав би право користуватись автомобілем, проте, позивач категорично відмовилась від цього, мотивуючи тим, що не хоче пов»язувати себе з автомобілем, яким би він керував, бо боялася, що у випадку, якщо станеться ДТП буде змушена відповідати як власник транспортного засобу. Саме з цих підстав 29 травня 2013р. знову ж разом з нею приїхали в м. Чортків, де в її присутності, за її згоди, в приміщенні комісійного автомагазину ТзОВ «Олімп» між ними було укладено та оформлено письмово договір купівлі-продажу автомобіля. При цьому, дійсно ніяких коштів у сумі 10000 грн. їй не передавав, так як раніше вони досягли всіх домовленостей по договору, що кошти які надав позивачу для погашення залишкової вартості автомобіля і є тією сумою за яку він фактично придбав автомобіль. При підписанні договору позивач була присутня, уважно його читала, і тільки після цього його підписала. При цьому усвідомлювала всі свої дії, діяла впевнено, і давали звіт своїм діям. Ніякого тяжкого стану у неї на той момент не було. Розцінює звернення позивача до суду як намагання шантажувати його, змусити брати участь в її житті, оскільки після смерті чоловіка вона фактично залишилась одинокою. Проте вважає, що відносини, які склались між ними, унеможливлюють це. Позивач бажає беззаперечної безоплатної та постійної допомоги, яку на його думку мали б їй надавати люди в чию користь було передано частину будинку, де вона проживає. Відносини, які існують між ними на даний час не є доброзичливими, оскільки позивач звинувачує його у обмані, піддаючись впливу сторонніх осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як встановлено судом [PERSON], який помер [INFO], та був чоловіком позивача, як інвалід 1 групи отримав від уповноваженого державою органу у користування автомобіль марки ЗАЗ 2007 року випуску, залишкова вартість якого на момент його смерті складала 11261,58 грн. Після смерті [PERSON] позивач по справі - [PERSON], як член сім»ї інваліда, 16 травня 2013 року внесла на рахунок управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області залишкову вартість вказаного автомобіля з метою перереєстрації вказаного транспортного засобу на себе. Зазначені обставини сторонами не оспорювалися, були стверджені свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 15.04.2013р. Вигодською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, свідоцтвом про одруження виданого 26 травня 1968 року цим же органом, довідкою № 1 від 16.05.2013р. управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області, квитанцією про оплату № 84 від 16.05.2013р. філії - Тернопільського обласного управління ОБ України. Поряд з тим, встановлено, що кошти, внесені 16 травня 2013р. [PERSON] в сумі 11261,58 грн. на рахунок управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Тернопільській області були отримані нею від відповідача [PERSON], що в ході судового розгляду сторонами було визнано. Також сторонами було визнано і той факт, що 28 травня 2013 року в Чортківському МРЕВ автомобіль був перереєстрований на [PERSON] 29 травня 2013 року між сторонами було укладено договір купівлі - продажу, за яким позивач, як продавець, продала, а відповідач, як покупець, купив транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ 11038040 2007 року випуску, за ціною 10000 грн., які продавець отримав від покупця повністю. Спірний договір укладено в письмовій формі та скріплено підписами сторін. Договір укладено в приміщенні комісійного автомагазину ТзОВ «Олімп». Доказів, які б стверджували ті обставини, що спірний договір було укладено виключно в присутності однієї сторони - відповідача, що на момент укладення такого позивач перебувала у стані, що виключає здатність керувати своїми діями та усвідомлювати такі, позивачем надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду. При цьому, суд враховує суперечливість пояснень позивача в тій частині, що остання не могла ствердно навести обставини укладення договору - в ході судового розгляду вона то визнавала, то заперечувала свою присутність при укладенні даного договору, то визнавала, то заперечувала той факт, що із змістом договору була ознайомлена і такий підписала. Також, суд враховує ту обставину, що в ході судового розгляду позивач визнала, що кошти внесені нею на рахунок управління Фонду 16.05.2013р. були надані їй відповідачем. При цьому, позивач не навела доказів, які б ствердили її твердження в тій частині, що такі кошти були нею отримані на підставі позики, і що вона в будь-який момент на вимогу відповідача готова їх йому повернути. При цьому, позивач не навела жодного доказу щодо фактичного укладення договору позики між сторонами, його істотних умов, які були досягненні ними при його укладенні. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі і їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки не знаходить такі підставними. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed