Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. В позові посилається на те, що у її власності перебуває земельна ділянка кадастровий номер: 7320785000:01:001:0283, площею 5,7938 га, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в адміністративних межах с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 76749250 від 23.12.2016 року. Межі зазначеної земельної ділянки були закріплені в натурі (на місцевості), що підтверджується актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від 16.08.2016 року. Однак, в подальшому, відповідачі - подружжя [PERSON] і [PERSON] самовільно захопили частину зазначеної земельної ділянки площею 1,5 га. Окрім самовільного захоплення частини земельної ділянки відповідачі створюють перешкоди позивачу в користуванні спірною земельною ділянкою, а саме знищили межові знаки, встановили огорожу на самовільно зайнятій її частині, вступають з членами її сім`ї в словесні суперечки. Позивач [PERSON] вважаючи, що зазначеними діями відповідачі [PERSON] , [PERSON] чинять їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, просила: ухвалити рішення яким зобов`язати відповідачів усунути допущені ними порушення земельного законодавства, шляхом приведення земельної ділянки у первинний стан, а саме - звільнити самовільну зайняти ними частину зазначеної земельної ділянки і знести самовільно споруджену ними на цій земельній ділянці огорожу; зобов`язати відповідачів не чинити їй в будь-який спосіб перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності земельною ділянкою. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Визнали обставини, що самовільно зайняли частину земельної ділянки позивачки площею 1,5 га. шляхом посіву на ній люцерни та огородження її дерев`яною огорожею. Наразі відповідачі звільнили спірну земельну ділянку - восени скосили люцерну; залишилася нерозібраною лише встановлена ними огорожа, яку зобов`язуються знести. Крім того, пояснили, що користувалися спірною земельною ділянкою з 1998 року; земельна ділянка була надана їм Тернавською сільською радою, однак державного акту на право власності на зазначену землю не мають. Весною цього року вони дізналися, що спірна земельна ділянка на праві власності належить позивачці. З тих пір у них з позивачкою наявний спір щодо цієї землі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з 2016 року спірна земельна ділянка належить його бабусі [PERSON] В 2016 році він попереджав відповідачів щоб вони звільнили землю (захоплену частину земельної ділянки позивачки), так як він мав намір її обробляти. Відповідачі земельну ділянку не звільняли і продовжували нею користуватися. В цьому році останніми була засіяна люцерна, восени вони її скосили, а встановлена ними огорожа стоїть до цих пір. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідачів, показання свідка, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер: 7320785000:01:001:0283, площею 5,7938 га, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в адміністративних межах с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76749250 від 23.12.2016 року. 26.06.2019 року державним інспектором з контрою за використанням та охороною земель у Чернівецькій області Дробот В.Д. було винесено постанову серії №289ДКО093По/07/01-19 про притягнення відповідачки [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП з накладанням штрафу в розмірі 170 грн.Згідно постанови відповідачка [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку площею 1,5 га в адміністративних межах Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області із земель пайового фонду (землі сільськогосподарського призначення - пасовище): із земельної ділянки, що перебуває у власності гр. [PERSON] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76749250 від 23.12.2016 року, кадастровий номер 7320785000:01:001:0283. 01.08.2019 року державним інспектором з контрою за використанням та охороною земель у Чернівецькій області Дробот В.Д. було винесено постанову серії №318-ДКО123По/08/01-19 про притягнення відповідачки [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП з накладанням штрафу в розмірі 160 грн.Згідно постанови відповідачка [PERSON] не виконала умови припису посадової особи від 25.06.2019 року щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки гр. [PERSON] . Крім того, як встановлено судом і визнається сторонами, самовільне зайняття відповідачами частини земельної ділянки позивачки було здійснене шляхом огородження її дерев`яною огорожею та посіву трав для сінокосіння. На даний час позивачка [PERSON] вважає, що таке захоплення частини її земельної ділянки відповідачами [PERSON] і [PERSON] перешкоджає їй, як власнику земельної ділянки, вільно користуватися та розпоряджатися нею. Згідно ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин, суд приймаючи до уваги те, що зайняття відповідачами земельної ділянки позивачки було здійснене шляхом посіву на ній трав для сінокосіння та її огородження, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] і [PERSON] усунути допущені ними порушення, шляхом приведення її земельної ділянки у первинний стан, а саме: звільнити зайняту частину земельної ділянки площею 1,50 га та знести самовільно споруджену на ній огорожу є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідачів не чинити їй в будь-який спосіб перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, що належить їй на праві власності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). Частиною 3 п.«б» ст.152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Обраний позивачкою спосіб захисту цивільного права, як зобов`язання відповідачів не чинити їй в будь-який спосіб перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй земельною ділянкою, не можна вважати належним способом захисту у розумінні ч.3 п.«б» ст.152 ЗК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було частково задоволено позовні вимоги - Ѕ частина, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у відповідному розмірі (Ѕ частина або 50%). З урахуванням понесених позивачкою [PERSON] судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору за подання позовної заяви - 1 536,80 грн., витрат на правову допомогу 5 000 грн., а всього 6 536,80 грн. з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивачки судові витрати в сумі 3 268,40 грн. (50%*6 536,80 грн. = 3 268,40 грн.). На підставі ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.152 ЗК України та

Outcome: partial