Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими будівлями по проїзду Житлобудівний, 5 в м. Кременчуці Полтавської області. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 12.10.2006 року за р.№2067 їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по пров. Житлобудівний, 5 в м. Кременчуці Полтавської області. У вказаному будинку, серед інших осіб зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO], яка є її колишньою невісткою, що підтверджується записами у будинковій книзі. Відповідачка по справі у зазначеному домоволодінні не проживає з червня 2018 року. Відповідачка на даний час не є її членом сім'ї, вказаним житлом не користується, оплату за комунальні послуги не проводить, її особистих речей в будинку немає, однак з реєстрації добровільно зніматися не бажає. Вона не має можливості сплачувати кошти за житлово комунальні послуги, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Реєстрація відповідачки у будинку тягне за собою підвищений розмір комунальних послуг, неможливість отримання субсидії, що створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності будинком. Отже, оскільки відповідачка не проживає у спірному житлі з 01 червня 2018 року, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, що перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні власністю в повному обсязі та призводить до порушення її права, як власника житлового будинку, тому вважає, що існують всі підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові, суду пояснила, що відповідач її колишня невістка, шлюб між якою та її сином було розірвано рішенням суду. У травні 2018 року відповідач добровільно виселилась із належного їй будинку та із вказаного часу у будинку не проживає, а згодом відповідач забрала із будинку всі її речі. Будь яких перешкод у користуванні будинком вона відповідачу не чинила. Вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу того, щоб остання зналась із реєстрації за вказаною адресою, однак відповідач добровільно з реєстрації не знялась. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та це підтверджується договором довічного утримання від 20.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12543378 від 17.11.2006 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок №5 по проїзду Житлобудівний в м. Кременчуці Полтавської області. Як вбачається з будинкової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку №5 по проїзду Житлобудівний в м. Кременчуці, за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Актом про не проживання від 01 лютого 2019 року складеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] не проживає в будинку №5 по проїзду Житлобудівний в м. Кременчуці з 01 червня 2018 року по теперішній час, особисті речі в даному будинку відсутні. Згідно ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. Ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є власником (співвласником) спірного будинку, не є членом сімї власника будинку, у вказаному будинку не проживає більше шести місяців, доказів, щоб свідчили про наявність у відповідача права користування спірним будинком суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких за нею зберігається вказане житлове приміщення, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved