Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області в якій просить встановити той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0045296, виданий [PERSON], належить [PERSON], [INFO], встановити факт проживання однією сімєю із [PERSON], у період з 1993 року та до дня смерті 03 березня 1998 року. Та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені газети Правда. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 березня 1998 року померла мати її чоловіка - [PERSON], з якою вони проживали разом з березня 1993 року та до дня її смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені газети Правда, яке знаходиться в с. Софіївка Близнюківського району Харківської області. Позивач, була одружена із сином померлої [PERSON] та проживала зі спадкодавицею однією сім'єю більше п'яти років, тому вважає себе спадкоємцем четвертої черги. Інші спадкоємці, передбачені законом, які подали заяви про прийняття спадщини відсутні, заповіт на земельну ділянку від імені спадкодавця не посвідчувався. Спадщина відумерлою не визнавалася. При зверненні до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачеві було відмовлено, оскільки згідно Цивільного кодексу Української\~ РСР 1963 року, який діяв на день смерті [PERSON], особи, що проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років не входили до складу спадкоємців за законом. Крім того, на підставі поданих документів неможливо встановити належність правовстановлюючого документу, оскільки у сертифікаті помилково вказано імя «Софія» замість вірного «Олександра». Оскільки іншим шляхом встановити факт проживання однією сімєю більше пяти років з померлою, належність правовстановлюючого документу та право власності на вказану земельну частку (пай) неможливо, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом і просить його задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, наведених в заяві. Представник відповідача голова Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області у судовому засідання позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що сімю позивача знає з 1985 року. З цього ж часу і до дня смерті позивач дійсно проживала разом із померлою [PERSON]. Поховання її позивач провела за свій рахунок. Проживали вони в одному домоволодінні. Вказані відомості також зафіксовані в погосподарських книгах по сільській раді. Спадщина відумерлою після [PERSON] не визнавалась. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідків, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Зі змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 03 березня 1998 року померла [PERSON], що підтверджується копією запису акту про смерть № 6 від 05 березня 1998 року. (а.с.54) Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0045296, [PERSON], яка проживає в [INFO], належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені газети «Правда», розміром 6,7 умовних кадастрових гектарів. (а.с.15)\~ На підставі п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 (який діяв на момент смерті), після її смерті спадщину прийняла [PERSON], яка є дружиною сина чоловіка померлої [PERSON], що підтверджується відповідними документами. (а.с. 11,12) Інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №49299996 від 30 вересня 2017 року. (а.с. 51) Позивач, [PERSON], звернулася до державного нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим що згідно Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на день смерті [PERSON], особи, що проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років не входили до складу спадкоємців за законом (а.с. 14) Відповідно до довідки Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 14 лютого 2017 року після смерті [PERSON] спадщина відумерлою не визнавалась. (а.с. 17). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до копії запису акту про смерть [PERSON], вбачається, що її імя українською мовою значиться як «Олександра». (а.с.54) Однак, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0045296, імя спадкодавиці зазначено «Софія». (а.с.15) Довідкою наданою сільським головою Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за вих..№02-30/124 від 23 лютого 2017 року встановлено, що громадянка [PERSON] на території Софіївської сільської ради ніколи не проживала, а громадянка [PERSON], [INFO], яка померла 03 березня 1998 року дійсно була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO]. Крім того, зазначено, що в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0045296 помилково зазначено імя «Софія» ([PERSON]) замість вірного «Олександра» ([PERSON]). (а.с.18) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також зазначили, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж особа, оскільки в селі її називали «Софія», а по документах\~ вона була записана «Олександра». Інша особа з таким прізвищем, імям, по батькові та роком народження в селі Софіївка Перша не проживала. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про яке просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини після померлої [PERSON]. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0045296, що передбачено п.6 ч.1\~ст. 315 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до \~ст.1264 ЦК України\~у четверту чергу\~\~право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2\~ст. 3 Сімейного кодексу України\~передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Факт проживання [PERSON] однією сімєю з померлою [PERSON] з 1993 року та до дня її смерті, а саме до 03 березня 1998 року за адресою вул. Гагаріна, буд.5, с. Софіївка Перша Близнюківського району Харківської області, підтверджується довідкою виданою Софіївською сільською радою Близнюківського району Харківської області за вих.. №02-30/114 від 14 лютого 2017 року та копіями сторінок погосподарської книги Софіївської сільської ради Близнюківського району, долучених до матеріалів справи. Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивача [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] з початку 1993 року до дня смерті - 03 березня 1998 року за адресою: вул. Гагаріна, буд.5, с. Софіївка Перша Близнюківського району Харківської області. Вказані свідки пояснили, що [PERSON] була невісткою [PERSON] та їм відомо, що вони вели спільне господарство та були пов'язані єдиним побутом, тобто приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Крім того, зазначили що позивач поховала померлу за власний рахунок. Із аналізу наведених доказів слідує, що [PERSON], починаючи з початку 1993 року та до 03 березня 1998 року проживала однією сім'єю з [PERSON], тобто більше 5 років до дня її смерті. А тому, враховуючи викладене суд вважає, що з метою захисту законних інтересів [PERSON] даний юридичний факт слід визнати в судовому порядку. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача щодо встановлення факту проживання сім'єю обґрунтовані і підлягають задоволенню. В частині визнання права власності на право на земельну частку (пай) у землі колишнього КСП ім. газети Правда, що належало [PERSON], на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0045296, в порядку спадкування за законом, судом встановлено наступне. Позивач, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме: фактично вступила у володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно\~до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Суд зазначає, що відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року позивач вважається такою, що прийняла спадщину. Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 49299996 від 30 вересня 2017 року та № 49696834 від 01 листопада 2017 року, підтверджується що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні. (а.с. 51,73) Згідно листа, наданого завідувачем Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, за вих.№1328/01-16 від 30.09.2017 встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 03 березня 1998 року, не заводилась. (а.с. 50) Таким чином, беручи до уваги, що спадщина після померлої [PERSON] ніким не прийнята, спадкова справа не заведена, спадщина відумерлою не визнавалася, слід вважати доведеним, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна, зазначеного в позові, після померлої, і за відсутності інших спадкоємців, відповідно до ст.ст. 1216, 1264 ЦК України, це майно має перейти у її власність в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці четвертої черги. Із вивчених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є законною та достатньо обґрунтованою, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. А тому,

Outcome: approved