Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві зазначила, що [PERSON] є батьком їх сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.06.2010 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 500 гривень. На сьогодні цей розмір з врахуванням знецінення гривні та інфляції не відповідає навіть мінімальним можливостям необхідним для нормального розвитку дитини. Тому виникла необхідність звернутися з позовом до суду та просити збільшити розмір аліментів на утримання сина, які стягуються за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.06.2010 року по цивільній справі № 2-228/2010 в розмірі 500 грн. та стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 2210 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Сторони по справі в судове засідання не з'явилися. Представник позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій зменшила позовні вимоги, та просила стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн.. Просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Відповідач відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178, 191 ЦПК України до суду не подав. Однак, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, змінені позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України судом розглянуто дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Суд встановив що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.06.2010 року з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 500 гривень. Сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 СУ України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13, та є обов'язковою для застосування. Відповідач працює, має постійних дохід, а тому стягнення аліментів з нього слід проводити у частці від доходу. Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв'язку положенням ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2010 році розмір аліментів в сумі 500 грн. на дитину, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, не може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, навчання та розвиток дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що аліменти - кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо - прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved