Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку. Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.2010 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого є донька [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року вони фактично припинили шлюбні відносини, внаслідок чого [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, через що вона просить суд стягнути з нього аліменти у примусовому порядку. Від першого шлюбу відповідач має доньку [PERSON], на утримання якої він сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 25 % його доходу. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судових дебатах проти задоволення позову не заперечив. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином (а.с.22), причини неявки суду невідомі. Проти задоволення позову у ході судових слухань заперечувала. Пояснила, що від шлюбу з відповідачем мають 2х доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких [PERSON] сплачував їй аліменти. Після досягнення повноліття Маргаритою з відповідача до липня 2014 року стягувалися аліменти на її утримання на час навчання. На даний час вона отримує аліменти від [PERSON] на утримання доньки [PERSON] за рішенням суду у розмірі 1/4 частини його заробітку. Вважає, що сторони мешкають разом, однією сім'єю, а позивачка подала позов про стягнення аліментів, аби відповідач потім зміг зменшити розмір аліментів, які він сплачує на її користь на утримання їхньої доньки. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі приписів ст.ст.181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх батька, яка встановлюється судом. Як встановлено судом, з 20.02.2010 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 73 (а.с.3). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). З серпня 2014 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає з матір'ю (а.с.5), знаходиться на її утриманні. Після припинення шлюбних стосунків відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Позивачка працює оператором пульту управління агломераційного цеху Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», однак з 08.08.2014 року по 07.02.2015 року знаходиться у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до 6 років (23). Таким чином, за своїм матеріальним станом вона не може сама утримувати доньку. За рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 20.01.2014 року [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (а.с.18-20). Згідно довідки про заробітну плату, виданої Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів», [PERSON] за період з квітня 2014 року по вересень 2014 року включно отримав заробітну плату та виплати по лікарняним листам на загальну суму 46 945,06 грн. З цієї суми були нараховані аліменти на користь [PERSON].(а.с.14). Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що [PERSON] має обов'язок і можливість надавати допомогу на утримання своєї дитини, однак у добровільному порядку від надання такої допомоги ухиляється. За таких обставин, суд вважає, що аліменти в силу ст. ст. 180-183 СК України мають бути стягнуті з нього у примусовому порядку. Беручи до уваги принцип розумності та співмірності, суд вважає можливим задовольнити позов частково та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. На підставі ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд не може взяти до уваги заперечення третьої особи [PERSON] проти позову, які ґрунтуються на її припущеннях відносно спільного проживання сторін, оскільки жодних доказів цього судом не добуто. Також в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі на користь держави.

Outcome: partial