Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп., згідно розписок від 17.09.2013 року та 26.03.2014 року. Також, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.. В обґрунтовування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що між нею та [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS]. За домовленістю, [PERSON] передала [PERSON] завдаток у загальній сумі 10 000 грн., а остання, в свою чергу, зобов'язана була підготувати документи для укладення договору купівлі - продажу житлового будинку. На початку липня 2014 року, [PERSON] повідомила, що наміри її змінилися, за оговорену суму вони будинок не продають. У ході розмови, позивач зрозуміла, що у відповідача [PERSON] є інші покупці на вказаний будинок. На пропозицію повернути назад сплачені кошти, [PERSON] отримала відмову, що і стало підставою для звернення до суду. Позивач [PERSON] також стверджує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] завдали їй моральну шкоду, що пов'язана з тривалим не поверненням боргу, поширення про позивача пліток, застосування щодо неї погроз, нецензурної лексики. У свою чергу, відповідачі [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому зазначили, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON], у 2012 році, винайняла для проживання належний їм житловий будинок, що по [ADDRESS], за кошти в сумі 250 грн. на місяць. Пізніше туди вселилася і [PERSON]. 08.03.2012 року до них звернулася [PERSON] з пропозицією придбати даний будинок. На дану пропозицію вони погодилися та обумовили суму вартості будинку в розмірі 56000 грн., що еквівалентно 7000 дол. США. Враховуючи те, що позивачі не мали коштів на проведення оцінки житлового будинку та приватизації земельної ділянки, за спільною домовленістю, [PERSON] передала [PERSON] завдаток у загальній сумі 10 000 грн.. 01.04.2014 року технічна документація на вказаний будинок була виготовлена, однак, з моменту укладення усної домовленості, пройшов значний проміжок часу та курс долара США до гривні змінився, в зв'язку з чим, відповідачі були повідомлені про те, що вартість будинку буде становити 74 000 грн.. Оскільки, на збільшений розмір вартості будинку, [PERSON] не погодилася, [PERSON] попросила звільнити будинок, проте [PERSON] написала скаргу до сільського голови та просила не виселяти її з помешкання до зібрання урожаю. Однак, перед 01.09.2014 роком, [PERSON] та [PERSON] самостійно покинули помешкання, не сплативши за проживання в будинку орендну плату, за останній рік проживання, в сумі 3000 грн. У зв'язку з викладеним, позивачі за зустрічним позовом просили визнати дійсним договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу будинку по [ADDRESS], за еквівалент 7000 дол. США, в розмірі 56000 грн.; стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], 3000 грн. в рахунок плати за проживання в будинку; визнати завдатком сплачені [PERSON] кошти в сумі 10 000 грн. та відмовити в їх стягненні, оскільки порушення зобов'язання сталося з вини останньої. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], зустрічні вимоги змінили просили визнати дійсним укладений усний договір від 18.05.2012 року купівлі-продажу житлового будинку…. Інші вимоги залишили без змін та підтримали їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги за первісним позовом про повернення авансу в сумі 10 000 грн.. У іншій частині, відповідачі за первісним позовом просили відмовити. Вислухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. На початку 2012 року, між [PERSON] та [PERSON] (яка представилася власником об'єкта нерухомості), було досягнуто усної домовленості, про орендування для проживання житлового будинку, що по [ADDRESS]. Навесні цього ж року, між даними особами було укладено усну домовленість про купівлю-продаж даного будинку для матері [PERSON] - [PERSON]. Через деякий час, до зазначеного будинку, вселилася й сама [PERSON]. У травні 2012 року, сім'ї [PERSON] та [PERSON] домовилися про те, що вартість даного будинку, буде становити 56000 грн., що, на час укладення домовленості, було еквівалентно 7000 дол. США. При цьому, в зв'язку з тим, що сім'я [PERSON] не мала коштів на проведення оцінки будинку, виготовлення технічного паспорта та на приватизацію земельної ділянки, [PERSON] передала, а [PERSON] отримала кошти в розмірі 5000 грн., що підтверджується розпискою від 17.09.2013 року (а.с. 11). 26.03.2014 року, [PERSON] знову передала [PERSON] кошти в сумі 5000 грн., оскільки, за повідомленням останньої, попередньо наданих коштів виявилося недостатньо для оформлення необхідної для купівлі-продажу документації. Вказані обставини визнані сторонами, а тому, доказування не потребують. У подальшому, між сторонами виникло непорозуміння, яке пов'язане з тим, що сім'я [PERSON] вимагала виплати їм частини коштів, яка залишилася, а сім'я [PERSON] відмовлялася сплачувати кошти, оскільки їм не було надано документації, що підтверджує право власності на будинковолодіння. Допитаний судом свідок [PERSON], який являється головою Старосільської сільради, повідомив, що він, за зверненням [PERSON], намагався вирішити спір між сторонами у справі в позасудовому порядку. Однак, сторони між собою порозумітися не змогли. При цьому, свідок зазначив, що сім'я [PERSON] не змогла надати для огляду документи, що підтверджують право власності на будинок. Свідчення даного свідка підтверджуються й листом на ім'я [PERSON] № 411а/02-10 від 30.07.2014 року (а.с. 15) Лише в судовому засіданні, відповідачі за первісним позовом надали суду договір купівлі-продажу жилого будинку від 22.12.2003 року, що по [ADDRESS] (а.с. 39) та технічну документацію на будинок (а.с. 42-55). Відповідно вказаних документів, власником зазначено будинку, є відповідач за первісним позовом [PERSON]. Також, суду надано довіреність від 10.01.2014 року (а.с. 96), за якою, [PERSON] уповноважує свою матір [PERSON] представляти її інтереси в державних органах та установах. Тобто, при отриманні авансу за будинок 17.09.2013 року, [PERSON] взагалі не була уповноважена на вчинення таких дій. Доводи ж представника позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що вона мала намір придбати будинок для своєї матері - позивача у справі [PERSON] та, з цією метою, вживали дії по отриманню коштів для сплати всієї вартості будинку, також підтверджуються кредитним договором № 70#00017762562 від 29.09.2013 року, договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 030.07.2013 року та додатком до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 22.07.2013 року (а.с. 97-103). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно вимог ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але, відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в такому розмірі, в якому вони надавалися. Враховуючи вище зазначені обставини, а також визнання позову відповідачем [PERSON] в цій частині, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 грн. сплаченого авансу підлягають до задоволення. Позовні ж вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. до задоволення не підлягають, оскільки позивачем за первісним позовом не надано суду підтверджень спричинення такої шкоди. Саме лише одноразове звернення позивача до медичної установи зі скаргами на головний біль, слабкість, запаморочення, не може бути підставою для стягнення моральної шкоди. При цьому, суд враховує, що позивач добровільно передавала кошти та, при цьому, фізичний та психічний тиск до неї не застосовувався. Доводи ж про те, що відповідачі за первісним позовом, у подальшому, вчиняли психічне насильство над позивачем, належними доказами не підтверджені, зокрема, позивачем не надано підтверджень про притягнення відповідачів до відповідальності за вчинення неправомірних дій. Саме лише зазначення в листі сільського голови (а.с. 15) про те, що «На їхні погрози та нецензурну лексику, приниження щодо Вас, їм було зроблено зауваження,…», не є належним доказом спричинення моральної шкоди, в тому числі, з урахуванням не зазначення дати, часу, обставин, події, зазначення дій кожного з осіб. Даний лист не є допустимим доказом спричинення хуліганських дій та завдання моральної шкоди, також з урахуванням неможливості його оскарження стороною відповідача та позбавленням можливості довести свою невинуватість. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання дійсним договору від 18.05.2012 року купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], за еквівалент 7000 доларів США, в розмірі 56000,00 грн., суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, договір купівлі-продажу, предметом якого є нерухоме майно, має бути обов'язково нотаріально посвідченим. Як установлено судом, сторонами не було дотримано вказані норми Закону, зокрема про письмову форму договору та його нотаріальне посвідчення, в зв'язку з чим, їх вимоги є безпідставними. Вимоги за зустрічним позовом, в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 3000 грн. 00 коп., в рахунок оплати за проживання в будинку по [ADDRESS], з вересня 2013 року до серпня місяця 2014 року, також до задоволення не підлягають з наступних підстав. Частина 1 статті 810 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) житла, одна сторона - власник, передає або зобов'язується передати другій стороні житло для проживання у ньому на певний час за плату. Відповідно до ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Статтею 158 ЖК України визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надала суду доказів про укладення договору найму (оренди) житла, її вимоги про стягнення з [PERSON] 3000 грн. за проживання в будинку, є безпідставними. Позовні вимоги в частині визнання завдатком, грошових коштів, сплачених [PERSON] 17.09.2013 року та 26.03.2014 року, в загальній сумі 10 000 грн. 00 коп., до задоволення не підлягають, оскільки, в самій розписці, дана сума коштів визначена як аванс, інший же правовий режим її не визначено та не обумовлено. На підставі вище викладеного, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial