Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та шлюб, шлюбні відносини фактично припинились, спільне господарство не ведуть з 2017 року. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 23 жовтня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції. Також позивач просить суд залишити з нею постійне місце проживання неповнолітньої дочки - [PERSON] . Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач до початку розгляду справи подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує частково, а саме: в частині розірвання шлюбу. Позовні вимоги в частині залишення постійного місця проживання дитини з нею просить залишити без розгляду. Справу просить розглянути за її відсутності. Відповідач подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та вказав, що позов визнає, вважає, що строк на примирення надавати не потрібно. Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 23 жовтня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 1796 (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5- 6). Подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітній дитині, що має істотне значення у даній справі. Щодо позовних вимог в частині залишення постійного місця проживання дитини з позивачем, суд зазначає наступне. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки позивач до початку розгляду справи по суті подала заяву, в якій просила позовні вимоги в частині залишення місця проживання дитини з нею залишити без розгляду, суд вважає за необхідне залишити позовні вимоги в цій частині без розгляду. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на вищевикладене, на підставі ч.3 ст.105, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial