Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 22.01.2013 року, укладений з приватним підприємством «Агросистема-Плюс», скасувати його державну реєстрацію та зобовязати відповідача повернути належну їй земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0012, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Збаржівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. В 2017 році їй стало відомо, що без її згоди 22.01.2013 року між нею та відповідачем ПП «Агросистема-Плюс» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років. Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію інших речових прав 27.03.2014 року за № 5137217. Проте цей договір позивач не підписувала, підпис в договорі від її імені поставлений іншою особою, а тому [PERSON] просить даний договір визнати недійсним. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнав, посилаючись на надане письмове заперечення (а.с.21-22). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0012, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Збаржівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 074801 від 05.12.2003 року (а.с.5). 22.01.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років (а.с.6) та відповідно акту прийому-передачі обєкту оренди від 22.01.2013 року (а.с.7) земельна ділянка була передана в користування орендаря ПП «Агросистема-Плюс». Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію інших речових прав 27.03.2014 року за № 5137217. Проте із висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВСУкраїни № 8-4/1834 від 12.10.2017 року (а.с.61-65) вбачається, що підписи в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 22.01.2013 року, укладеному між [PERSON] та ПП «Агросистема-Плюс» та акту прийому-передачі обєкта оренди від 22.01.2013 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. У п. 8 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Як встановлено судом, позивач, будучи власником земельної ділянки, згоди на її оренду не давала, договір оренди цієї ділянки з відповідачем не укладала, підпис в договорі оренди вчинений не позивачем, а тому в силу цих обставин позовні вимоги про визнання договору недійсним підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (реституція). П. 10 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином позовні вимоги позивача про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 22.01.2013 року, та повернення її власнику також підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно\~ стягнути на користь позивача 4170,24\~ гривень документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved