Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яку в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювала, та остаточно прохала суд визнати за нею право власності на автомобіль та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості виділеного майна, а за відповідачем визнати право власності на об'єкт незакінченого будівництвом домоволодіння, земельну ділянку та спільне майно подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2001 року, від якого мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначила, що в період шлюбу сторонами було придбано майно, щодо якого у них відсутня спільна згода про його поділ, а тому вона і змушена була звернутися до суду з даним позовом. У свою чергу, [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, яку 09 квітня 2014 року ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області залишено без розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, в заявах адресованих суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, вказали, що уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі. На стягненні витрат за проведення експертиз не наполягали. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, вказали, що уточнені позовні вимоги [PERSON] вони визнають у повному обсязі та прохають їх задовольнити. На стягненні витрат за проведення експертизи не наполягали. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11.08.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, сторони розпочали будівництво домоволодіння у [ADDRESS], на подарованій відповідачеві земельній ділянці, придбали обладнання і техніку в будинок, та придбали автомобіль ВАЗ-21114, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, при вирішенні питання про визнання права власності на майно, яке придбано подружжям за час шлюбу, суд враховує вимоги ст.ст.69-71 СК України згідно яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що зазначене спірне майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як таке, що набуте подружжям за час шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в процесі судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнила подані позовні вимоги, які відповідач [PERSON] визнав повністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України. Питання про судові витрати по сплаті судового збору суд вирішує згідно ст.88 ЦПК України. Разом з цим, суд приходить до висновку не застосовувати положення вказаної статті до витрат на проведення експертиз у справі, оскільки сторони на стягненні таких витрат не наполягали.

Outcome: approved