Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації та виселення відповідачів з житлового приміщення, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер №4172, виданий 12.11.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 36563201. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Рішення просила винести відповідно до чинного законодавства. Одночасно повідомила, що орган опіки та піклування вживає заходів щодо захисту законних прав та інтересів дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів згідно ст. 169,225 ЦПК України з винесенням заочного рішення. Суд заслухавши пояснення представника позивача, всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер №4172, виданий 12.11.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 36563201. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При розгляді справи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою; 5) виселення. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою; 5) про виселення. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Власник майна має право вимогати виселення осіб які проживають у квартирі яка належить йому. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Крім того, суд вважає, що виселенням [PERSON] та [PERSON] з житлового приміщення не порушуються права неповнолітньої [PERSON], оскільки судом встановлено, що [PERSON] має інше повноцінне житло для проживання разом з неповнолітньою [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial