Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки від 19 листопада 2013 року, з кадастровим номером 2122786800:06:005:0024, площею 0,4993 га, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, номер запису про інше речове право: 3435651 від 19.11.2013 (далі - Договір). Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про порушення відповідачем умов виконання оспорюваного за предметом позову договору, оскільки останній систематично не сплачує орендну плату. Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 611, 612, 651 Цивільного кодексу України та ст. 141 Земельного кодексу України. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. 2. Не оспорюється учасниками справи той факт, що матеріально-правовим об`єктом, з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є договірні відносини, пов`язані із Земельною ділянкою. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин пов`язаних із Земельною ділянкою суд наводить наступні обставини справи. Згідно з даними державного акту на право приватної власності на землю від 14 січня 2001 року серії ІІІ-ЗК №000419 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,840 га, розташована на території Зняцівської сільської ради, кадастровий номер 2122786800:06:005:0024 (надалі - Земельна ділянка). 19 листопада 2013 року між [PERSON] (надалі - Орендодавець) та [PERSON] (надалі - Орендар) укладено Договір, згідно з яким Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування Земельну ділянку строком на 10 років. Пунктом 4 Договору передбачено, що орендна плата за рік вноситься орендарем у формі та розмірі: 3% від грошової оцінки земельної ділянки щорічно з 1 квітня по 1 грудня поточного року Дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 12.4. Договору). Відповідно попередження від 11.03.2021 позивачем належним чином було повідомлено відповідача про ініціювання процедури розірвання договору (а.с. 17). 3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону). Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до статті 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України) . Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В свою чергу, статтею 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону та умовами договору. Пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 31 січня 2019 року у справі № 527/570/17-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18, від 27 січня 2020 року в справі № 469/908/15-ц, провадження № 61-34891св18, від 07.10.2020 у справі 313/780/19, провадження № 61-9979св20. Фактичні обставини по справі свідчать про те, що порушення відповідачем умов договору щодо внесення орендної плати (не сплата орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки) є істотним, оскільки позивач внаслідок такого порушення значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. 4. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved