Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 серпня 2002 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано в селі Тернівка Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 2. Подружжя має малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони припинили спільне проживання, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, так як батько ухиляється від утримання дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання сина вказав, що на даний час проживає разом з позивачем та сином однією сім`єю та здійснює їх утримання. Відтак підстав для задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина не вбачає. Наразі місце проживання дитини після розірвання шлюбу не визначене. На підтвердження вказаного надав суду довідку виконавчого комітету Тернівської сільської ради про склад сім`ї. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин та щодо обов`язків подружжя. Як вбачається із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2002 року уклали шлюб, який зареєстровано в селі Тернівка Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому його належить розірвати. Як визначено ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на позицію позивача, суд вважає за можливе залишити їй прізвище « [PERSON] ». Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, суд зазначає наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 грудня 2011 року [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . На підтвердження факту перебування сина на її утриманні позивач надала суду довідку виконавчого комітету Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Попівський старостинський округ №179 від 14 квітня 2021 року, [PERSON] [INFO] , зареєстрований і проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні відповідач надав суду довідку видану виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Смілянського району Черкаської області Попівський старостинський округ №240 від 09 червня 2021 року про те, що він, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та сином - [PERSON] , [INFO] . У вказаній довідці зазначено, що дитина проживає разом з батьками та знаходиться на їх повному утриманні. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. В судовому засіданні позивач не заперечувала факт проживання з відповідачем за однією адресою та вказала, що дійсно дитина проживає разом з батьками, знаходиться на їх спільному утриманні, переважно за рахунок доходів чоловіка. Враховуючи викладене, зважаючи на ту обставину що сторони зареєстровані та фактично проживають разом з дитиною за однією адресою, що підтверджено ними в судовому засіданні, спільно займаються його розвитком, вихованням та матеріальним забезпеченням, а тому суд приходить до висновку про відсутність на час розгляду цієї справи підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду у від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Оскільки до матеріалів справи не додано оформлених у встановленому законом порядку доказів на підтвердження оплати послуг за надання правничої допомоги, а саме квитанції чи платіжного доручення з відміткою банку про оплату послуг, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 грн., який сплачений позивачем за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: partial