Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона 20 грудня 2003 року уклала договір довічного утримання з сином [PERSON] . Згідно договору, [PERSON] зобов`язувався довічно утримувати свою матір, повністю її утримувати та забезпечувати харчуванням, одягом, здійснювати належний догляд, надавати необхідну допомогу. Зі свого боку, [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] умови договору не виконував. [PERSON] помер [INFO] , спадкоємицею після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] [PERSON] з дня смерті батька і до дня подання позову не приступила до виконання обов`язків за договором довічного утримання. На підставі викладеного [PERSON] просить розірвати договір довічного утримання, укладений 20 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку зі смертю набувача, де спадкоємцем набувача є [PERSON] , в зв`язку з неможливістю набувачем виконувати свої обов`язки і небажанням відчуджувача, щоб спадкоємці набувача виконували обов`язки набувача [PERSON] . Позивач направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач направила заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, просить провести розгляд справи за її відсутності. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Визнання відповідачем позову дає суду можливість ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, знаходить, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлені наступні факти, що не оспорюють сторони, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 20 грудня 2003 року був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. 20 грудня 2003 року за реєстр. № 2921. За цим договором [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй житловий будинок загальною площею 89,5 кв.м, в тому числі житловою площею 58,7 кв.м., з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Натомість, [PERSON] , як набувач за вказаним договором, зобов`язувався довічно повністю утримувати позивача [PERSON] , надаючи їй необхідне харчування, одяг, і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 200,00 грн. щомісячно. Особливою умовою цього договору є те, що [PERSON] залишається проживати та користуватися усім відчужуваним житловим будинком (а.с.8). В зв`язку з посвідченням цього договору, приватним нотаріусом 20 грудня 2003 року було накладено заборону відчуження зазначеного вище житлового будинку до припинення дії цього договору, зареєстровану в реєстрі за № 2922 (а.с.8) Позивач зазначає, що з часу від укладення договору 20 грудня 2003 року до дня звернення суду, ані [PERSON] , ані [PERSON] жодної допомоги їй не надали, не опікуються нею та не цікавляться її життям, побутом, не забезпечують одягом, харчуванням. Відповідно до ст.ст. 744, 750 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно; набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача житлом у будинку, який йому переданий за договором довічного утримання. Реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] на підставі договору довічного утримання відбулась 29 грудня 2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9). Відповідно до ст. 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється. Набувач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 11 листопада 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7) За повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. від 11 червня 2020 року, в шестимісячний строк після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала донька [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.». Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] , яка у належний спосіб прийняла спадщину після смерті [PERSON] набула право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок [ADDRESS] . А від так, до неї перейшли обов`язки набувача за договором довічного утримання. Відсутність у відповідача свідоцтва про право власності на спадщину у виді спірного житлового будинку лише обмежує її в розпорядженні нерухомим майном. Згідно зі ст. 755 ЦК України розірвання договору довічного утримання проводиться судом на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач зазначає, що вона укладала договір з [PERSON] і сподівалася на отримання допомоги від нього, забезпечення продуктами харчування, одягом. [PERSON] за час життя умови договору не виконував. Після смерті [PERSON] його спадкоємці умови договору також не виконують. В силу ч.ч.2.3 ст.653 Цивільного кодексу України,у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є: як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.12. ч. 1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідач направила заяву про визнання позову та не заперечувала проти розірвання Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст.ст. 78, 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ураховуючи, що під час судового розгляду справи встановлено неналежне виконання відповідачами умов договору довічного утримання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано розірвав спірний договір відповідно до статті 755 ЦК України.

Outcome: approved