Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила стягнути з відповідачів на її користь солідарно: забезпечувальний платіж в розмірі 8100 грн.; штраф в розмірі 8100 грн., збитки в розмірі 16334,6 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що в лютому 2013 року вона за оголошенням, розміщеним на інтернет-сайті, про продаж земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], подзвонила [PERSON], з яким 23 лютого 2014 року зустрілася з приводу купівлі в нього зазначеної земельної ділянки, а 01 березня 2014 року - уклали попередній договір, за умовами якого вона передала [PERSON] забезпечувальний платіж в розмірі 8100 грн., що еквівалентно 1000 доларів США та зобов'язалися в строк до 12-00 години 30 квітня 2013 року укласти основний договір. Згідно державного акту на землю земельна ділянка належала відповідачу [PERSON], від імені якої [PERSON] діяв на підставі довіреності. Причиною укладення попереднього договору послужило те, що станом на лютий-березень 2013 року ще не працював електронний реєстр. Також у зазначений період з'ясувалося, що відповідачем [PERSON] не знятий з реєстрації будинок, який був знесений з цієї земельної ділянки, однак навіть за таких обставин вона збиралася придбати цю земельну ділянку. Відповідач [PERSON] відмовився від укладання договору, у зв'язку з чим вона запропонувала йому повернути витрачені нею: 1 грн. за перевірку бланків нотаріальних документів; 5 грн. комісія банку; 1000 грн. нотаріальні витрати на попередній договір; 600 грн. за експертну оцінку; 8100 грн. забезпечувальний платіж, та 8100 грн. - 100% штраф. Однак відповідач [PERSON] відмовився повернути їй гроші. Нею 02.04.2013 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено листа з пропозицією з'явитися до нотаріуса для оформлення основного договору на 10-00 годину 12.04.2013 року, однак він не з'явився. 15.05.2013 року нею як на адресу [PERSON], так і на адресу [PERSON] направлялися листи з пропозицією з'явитися до нотаріуса для оформлення основного договору на 09-00 годину 30 квітня 2013 року, однак а ні [PERSON], а ні [PERSON] до нотаріуса для укладення договору не з'явилися, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду із зазначеним позовом, в якому посилаючись на вимоги ст..ст. 509, 510, 626, 635 ЦК України - просила стягнути з [PERSON]: забезпечувальний платіж в розмірі 8100 грн.; штраф в розмірі 8100 грн., та збитки в розмірі 3914,72 грн. (які складаються з: 1 грн. за перевірку бланків нотаріальних документів; 5 грн. комісія банку; 1000 грн. нотаріальні витрати на попередній договір; 600 грн. за експертну оцінку; 254 грн. - транспортні витрати; 54,72 поштові витрати на цінні листи та 2000 грн. оплата юридичних послуг). 16 січня 2014 року за заявою позивача у справі в якості другого відповідача була залучена [PERSON] (а.с. 64). 27 лютого 2014 року у справі ухвалювалося заочне рішення (а.с. 73-74), яке за заявою [PERSON] ухвалою від 28 квітня 2014 року було скасоване (а.с. 96). 19 травня 2014 року позивачем було збільшено позовні вимоги на 10077,36 грн. - збитки понесені позивачем за період з 01.05.2013 року по 28.05.2014 року, що складаються з: 7310,38 грн. - упущена вигода, відповідно до вимог п. 3 ст. 22 ЦК України, яка розрахована з урахуванням курсу валют станом на 01.03.2013 року та на 19.05.2014 року; 325,41 грн. - витрати по сплаті судового збору та комісії банку за збільшення позовних вимог; збитків по сплаті поштових повідомлень в сумі 25,8 грн.; та витрати пов'язані з явкою до суду в розмірі 384 грн. а.с. (90-93). 06 серпня 2014 року позивачем ще було збільшено позовні вимоги на 2342,52 грн. - збитки понесені позивачем за період з 29.05.2013 року по 06.08.2014 року, що складаються з: 1044,8 грн. - упущена вигода, відповідно до вимог п. 3 ст. 22 ЦК України, яка розрахована з урахуванням курсу валют станом на 19.05.2013 року та на 06.08.2014 року; 92,99 грн. - трьох відсотків річних та 965,51 грн. - інфляційних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України; 151,22 - витрати по сплаті судового збору та комісії банку за збільшення позовних вимог; та витрати пов'язані з явкою до суду в розмірі 88 грн. а.с. (115-116). 06 жовтня 2014 року позивачем уточнювалися позовні вимоги, в яких просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно суму в розмірі 32534,6 грн., яка складається з: 8100 грн. - забезпечувальний платіж; 8100 грн. - штраф; 3914,72 грн. - збитки понесені нею до 30.04.2013 року; 10077,36 грн. - збитки понесені нею з 01.05.2013 року по 28.05.2013 року; 2342,52 грн. - збитки понесені нею з 29.05.2014 року по 06.08.2014 року. В судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача частково, не заперечував повернути їй забезпечувальний платіж в розмірі 8100 грн., який пропонував їй повернути ще до 30 квітня 2013 року. Зазначав, що на адресою позивача він направляв лист щодо явки до нотаріуса для розривання попереднього договору та повернення їй забезпечувального платежу, однак лист повернувся на його адресу без вручення. До розгляду справи по суті він також пропонував позивачу отримати від нього забезпечувальний платіж, однак вона відмовилася, наполягаючи на тому, що він повинен сплатити їй всю суму що зазначену в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, про причини неявки суд не повідомила. Суд, відповідно до вимог ст.. 169 ЦПК України, з урахуванням вимог ст.. 157 ЦПК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами у справі, що 01 березня 2013 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] як було укладено попередній договір. Зазначений договір посвідчений 01 березня 2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 222 ( а.с. 16-17). Згідно п. 1 цього договору сторони зобов'язалися у строк до 12:00 години 30 квітня 2013 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS]. За умовами, передбаченими п. 2 договору - об'єктом купівлі-продажу є земельна ділянка, площею 0,0747 га, кадастровий номер 1211900000:01:027:0068, розташована за зазначеною вище адресою: [PERSON] зобов'язалася сплатити [PERSON], що діяв від імені [PERSON], під час підписання основного договору вартість об'єкта купівлі-продажу в національній валюті України (гривні) в сумі 24300 грн., еквівалентній 3000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання основного договору. [PERSON] гарантує, що ця земельна ділянка є особистою власністю, оскільки набута у власність в результаті реалізації права на приватизацію землі відповідно до законодавства. Згідно п. 8 цього договору [PERSON] на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором сплатила [PERSON] забезпечувальний платіж у розмірі 8100 грн., що еквівалентно 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання попереднього договору. Сторони встановили, що забезпечувальний платіж не є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, які передбачені ст. 546 ЦК України. Пунктом 12.2 договору сторонам роз'яснено їх права і обов'язки, визначені у ст.ст. 509, 526, 570, 571, 598-608, 635, 638, 641-646 ЦК України. Питання не врегульовані цим попереднім договором, вирішуються відповідно до вимог чинного законодавства України (згідно п. 12.4 договору). П.11 договору передбачена відповідальність сторін. Так п. 11.1 передбачено, що сторони визнають, що у випадку, якщо невиконання умов цього попереднього договору станеться з вини [PERSON], то переданий нею [PERSON] забезпечувальний платіж залишається у [PERSON] і не підлягає поверненню. П. 11.2 - у разі, якщо невиконання попереднього договору станеться з вини [PERSON], що діє від імені [PERSON], останній зобов'язаний повернути [PERSON] забезпечувальний платіж. П. 11.3 - сторона, винна у порушенні зобов'язання за попереднім договором, тобто якщо необґрунтовано ухилилася від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а також сплатити другій стороні штраф у розмірі 100% від суми, в яку сторони оцінили своє зобов'язання за попереднім договором в сумі 8100 грн. Станом на 30 квітня 2013 року, як і на день розгляду справи в суді - між сторонами не укладено основний договір. Зазначені обставини не заперечувалися [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, а тому відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України - не підлягають доказуванню. В судовому засіданні позивач наполягала на тому, що основний договір не був укладений між сторонами з вини [PERSON], якому вона двічі направляла пропозиції щодо укладення основного договору, а також цю пропозицію вона надсилала і [PERSON]; відповідних повідомлень про вручення не має (а.с. 27-32). [PERSON] в судовому засіданні наполягав на тому, що він направляв на адресу [PERSON] повідомлення про неможливість у встановлений попереднім договором строк укласти основний догвір з причин, що не залежать від нього, тому як на земельній ділянці за технічною документацією значився будинок, не знятий з реєстрації та у термін до 30.04.2013 року не міг бути знятий; однак цей лист був повернутий поштою без вручення [PERSON] (а.с. 9). В той же час відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, позивачем уточнювалися позовні вимоги, заявлялися клопотання, сторонами подавалися докази. Відповідно до вимог ст. 635 ЦК України - попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Так відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча ю однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, розглядуваний попередній договір (а.с. 16-17) - не містить в собі відомостей кому та на підставі яких право встановлювальних документів належить право особистої власності на земельну ділянку, розташовану в м.Новомосковську Дніпропетровської області, вул.Вузенька, 104. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що договір, укладений 01 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] - не є попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в м.Новомосковську Дніпропетровської області, вул.Вузенька, 104; а тому на нього не можуть розповсюджуватися наслідки передбачені для такого виду договорів. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2013 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв, як попередню оплату за продаж земельної ділянки суму в розмірі 8100 грн., що еквівалентна 1000 доларів США, станом на 01 березня 2013 року. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] отримав від позивача суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений сторонами строк, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України - позивач має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Однак право вимоги належить позивачу лише щодо [PERSON], який отримав ці кошти. То б то [PERSON] в даному випадку не є належним відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України - зобов'язання має бути визначене у грошовій одиниці України - гривні, а ч. 2 ст. 524 ЦК України надає можливість сторонам визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Виходячи з вимог ст..ст. 10, 11, 60 ЦПК України, що роз'яснювалися позивачу в судовому засіданні, суд вирішує спір в межах заявлених вимог, а тому позбавлений можливості визначити грошовий еквівалент зобов'язання іноземній валюті. З урахуванням вищенаведеного приходжу до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума попередньої оплати товару в розмірі 8100 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача повинні бути стягнені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються з судового збору та підтверджені квитанцією в розмірі 229,4 грн. (а.с. 1). Що стосується вимог позивача щодо стягнення судових витрат, які складають з транспортних витрат та витрат за юридичні послуги, то виходячи з вимог ст. 58, 59 ЦПК України - надані позивачем копії квитанцій та договір про надання юридичних послуг не можуть слугувати належними та допустимими доказами у справі. А тому в іншій частині вимог [PERSON] належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial