Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації, мотивуючи це тим, що позивачка являється власником житлового будинку за адресою с. Топірчики Ізяславського району Хмельницької області, вул. Гагаріна, 15. На даний час за вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON] Позивачка зазначила, що за місцем реєстрації [PERSON] не проживає понад 10 років. [PERSON] вказує, що вона як власник житла позбавлена можливості реалізувати своє законне право. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] за повторним викликом в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 74 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності\~відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У зв'язку з неможливістю вручення відповідачу судової повістки поштою судом було доручено Топорівській сільській раді повідомити його про час і місце слухання справи за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. З відповіді про вручення повістки від 01 грудня 2016 року, від 14 лютого 2017 року та від 15 березня 2017 року, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] за адресою його реєстрації у с. Топірчики Ізяславського району Хмельницької області, вул. Гагаріна, 15, вручити повістку не виявилось можливим через відсутність відповідача. Таким чином, суд вважає, що використано достатньо засобів повідомлення відповідача про судовий розгляд вказаної справи з метою забезпечення його конституційного права на участь в судовому засіданні та доступу до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Судовий виклик вручений [PERSON] належним чином, а тому у відповідності до положень ст. ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Допитавши позивачку, свідка, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно вимог ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. [PERSON] являється власником будинку за адресою с. Топірчики Ізяславського району Хмельницької області, вул. Гагаріна, 15, на підставі договору купівлі-продажу та довідки про склад сімї, копії яких додані до матеріалів справи, технічним паспортом на будинок, оглянутим в ході судового розгляду. [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується поясненнями позивачки, довідкою Топорівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 02-09/327 від 10 жовтня 2016 року, яка додана до матеріалів справи. Згідно ч. 1 ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 ст. 64 Житлового Кодексу України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 163 Житлового Кодексу України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. [PERSON] являється сином [PERSON], однак за місцем реєстрації не проживає понад 10 років, що підтверджується поясненнями позивачки, показами свідка [PERSON], довідкою Топорівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про склад сімї, актами Топорівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 01 грудня 2016 року, від 14 лютого 2017 року та від 15 березня 2017 року, довідкою Топорівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 02-09/327 від 10 жовтня 2016 року, доданими до матеріалів справи. За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність вимог позивачки про визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням. Разом з тим [PERSON] не зазначила ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні яким саме органам та на підставі яких документів їй було відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України\~від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки вирішення питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування віднесено до компетенції виконавчих органів місцевого самоврядування, позивачкою не було наведено доводів того, що їй відмовлено у знятті з реєстрації відповідача, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження наявності в звязку з вказаними обставинами порушення, невизнання або оспорювання її цивільного права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття [PERSON] з реєстрації задоволенню не підлягають. Суд знаходить, що згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути сплачені позивачкою судові витрати, які складаються з суми судового збору.

Outcome: partial