Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23.10.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 07.09.2017 року. За час перебування у шлюбі, ними було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,073 га, кадастровий номер 4810400000:03:005:0010, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою. Посилаючись на те, що зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і вона має право на 1/2 його частину, просила задовольнити позов. 01.11.2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, який було розірвано 07.09.2017 року. 16.09.2016 року ним за кошти, які він взяв у борг у свого батька [PERSON] , було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,073 га, кадастровий номер 4810400000:03:005:0010, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою. З позивачкою на момент придбання житлового будинку вони перебували у шлюбі менше року, а тому не мали змоги заробити спільні кошти для придбання майна. На підтвердження вказаного, надав розписки від 27.11.2018 року, від 23.03.2019 року, від 27.09.2019 року та ксерокопію договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.09.2016 року. З врахуванням викладеного, посилаючись на те, що зазначене вище нерухоме майно є його особистою власністю, просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, в сумі 2172 грн. - віднести за рахунок позивачки. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 23.10.2015 року, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 07.09.2017 року (а.с.13). Згідно договору купівлі-продажу від 16.09.2016 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, вбачається, що подружжям Тимохіних було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,073 га, кадастровий номер 4810400000:03:005:0010, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою (а.с.67,68). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником зазначено вище нерухомого майна являється відповідач [PERSON] (а.с.10-12). Особистими коштами згідно ст. 57 СК України є: премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Тобто, ті кошти, які отримує чоловік\\ дружина є їхньою особистою власністю лише в тому випадку, якщо їх отримання не було спрямовано на витрату в інтересах сім`ї. Майно вважається набутим за час шлюбу, якщо купівля відбулась в період з дати реєстрації шлюбу до набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили (або до внесення відомостей про розірвання шлюбу в реєстр актів цивільного стану). Твердження відповідача, про те, що зазначене вище нерухоме майно є його особистою власністю, суперечать обставинам, які було встановлено в судовому засіданні, оскільки, як було встановлено, спірний будинок був придбаний задля того, щоб під час шлюбу сторони та їхня спільна новонароджена дитина могли проживати у ньому, тобто кошти, які відповідач взяв у борг на придбання будинку, були спрямовані на витрати в інтересах сім`ї. Отже, наведені обставини свідчать про те, що саме подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,073 га, кадастровий номер 4810400000:03:005:0010, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою, тому слід визнати зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду від 07.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано, а тому на даний час виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, відповідає вимогам Закону і підлягає задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено, то в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved