Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Великолучківська сільська рада Мукачівського району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком №249 по вул.Мукачівській в с. Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником вищевказаного будинку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. У даному житловому приміщенні також зареєстровані та багато років не проживають відповідачі: [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON], [PERSON] онуки, які в 2013 році виїхали на проживання до Російської Федерації. Факт реєстрації відповідачів в даному помешканні створює їй суттєві незручності. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, представник позивача [PERSON] подала заяву розглядати справу в їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому, враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та те, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд, за згоди позивача, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Д ослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] правових позицій Європейського суду з прав людини,\~\~а саме до п. 1 ст.8, дана Конвенція гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner vs. the U.K. 21.02.1990). Такий захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справі Gillow vs. the U.K. 24.11.1986) , так і на наймача (рішення у справі Larkos vs. Cyprus 18.02.1999). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених у п.1 цієї ж статті, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначений перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Ст.ст.47,48 Конституції України \~гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20612319 від 16.04.2014 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.08.2016 року житловий будинок №249 по вул.Мукачівській в с. Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області належить на праві приватної власності [PERSON]. [PERSON] Довідки № 1306 від 04.04.2017 року, виданої виконкомом Великолучківської сільської ради до складу сім»ї [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] входять: син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], онук [PERSON],[INFO]. Відповідно до Акту від 04 квітня 2017 року, що засвідченого підписами жителів с. Великі Лучки, вул.Мукачівська, членом виконкому Великолучківської сільської ради - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] не проживають за адресою [INFO] з 2013 року, вибули в Росію. Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України , а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, поміж іншого, й такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР , а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК . З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК . Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Оскільки відповідачі є членами сім»ї позивач, то правовідносин, що виникли підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі у спірному житловому будинку не проживають більше року, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування будинком №249 по вул.Мукачівській у с.Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області, у звязку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Outcome: approved