Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: на стороні позивача - [PERSON], на стороні відповідача - [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на дитину. Позов мотивовано наступним. 24 квітня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 29 жовтня 2002 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. 18 травня 2016 року [PERSON] змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Рішенням Василівського районного суду Запорізької області 27 вересня 2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі ? частини усіх доходів відповідача до досягнення сином повноліття. [PERSON] на теперішній час проживає разом з відповідачем. Згідно договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою № 59 від 15.09.2017 [PERSON] зарахований до ВСП «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету» за денною формою навчання з отриманням освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» за спеціальністю «комп'ютерна інженерія» на платній основі. Навчання сина зумовлює понесення позивачем витрат, пов'язаних з оплатою вартості освітніх послуг, загальна вартість яких становить 26 000 грн., з яких позивачем вже сплачено 5 266 грн. Позивач зазначила, що відповідно до вимог статті 199 СК України, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати спільного сина сторін, який досяг повноліття та продовжує навчання. Крім того, [PERSON] зазначила, що син сторін - [PERSON] страждає на цілий ряд тяжких захворювань, лікування яких вимагало й вимагає значних матеріальних витрат. [PERSON] має діагноз: кіста шишкоподібної залози головного мозку, резидуально-органічне ураження центральної нервової системи, вегето-судинна дистонія, синкопальні пароксизми, брадиаритмія, повздовжня плоскостопість, деформування жовчного міхура, гіпоплазія правої хребетної артерії, ознаки ангіоспазму інтракраніальних артерій, нестабільність шийних хребців, кокцигодинія. Для проведення курсу лікування дитини, проведення медичних обстежень, УЗ- та МРТ-досліджень, придбання медичних препаратів, оплати стоматологічних послуг, позивачем витрачено 34 392 грн. 68 коп., а також 681 грн. 62 коп. для оплати проїзду до медичного закладу міста Києва. У зв'язку зі вступом [PERSON] до навчального закладу позивачем сплачено 5 266 грн. за договором про надання освітніх послуг. Крім того, для фізичного розвитку та розвитку здібностей дитини, опанування нею сучасними засобами спілкування та передачі інформації, проведення підготовки до учбового процесу, позивачем було придбано відповідні речі на загальну вартість 10 699 грн. 38 коп. Загальний розмір додаткових витрат позивача на утримання дитини сторін складає 51 039 грн. 68 коп. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/3 частини всього його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років; стягнути з відповідача на свою користь 25 519 грн. 84 коп., як половину суми від загального розміру додаткових витрат на утримання сина, пов'язаних з особливими обставинами, відповідно до положень статті 185 СК України (а.с. 1-5). Відповідач надав суду відзив, зміст якого зводиться до наступного. Відповідач [PERSON] визнав позов частково та погодився на стягнення з нього аліментів на утримання сина сторін у зв'язку з його навчанням в розмірі 1/6 частки з усіх його доходів. При цьому, відповідач зазначив, що частка заявлена позивачем в позові - 1/3 усіх його доходів є для нього занадто високою. При стягнення аліментів просив суд врахувати, що він сумлінно сплачував аліменти до повноліття дитини в розмірі, визначеному рішенням суду; наявність у нього дружини та неповнолітньої доньки; необхідності понесення витрат, пов'язаних з утриманням житлового будинку, в якому він мешкає; наявність кредитних зобов'язань тощо. На думку відповідача, понесені позивачем витрати в розмірі 5 266 грн. за навчання сина сторін та 10 699 грн. 38 коп. не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, оскільки були викликані не особливими обставинами, а бажанням дитини продовжити навчання. Відповідач наголошує, що він погоджується на стягнення з нього 5 000 грн. в якості додаткових витрат, пов'язаних з необхідністю лікування сина сторін (а.с. 155-156). В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали частково, підтримали заперечення, викладені у відзиві. Під час судових дебатів відповідач в особі представника погодився на стягнення з нього 5 791 грн. 85 коп. додаткових витрат, понесених позивачкою до повноліття дитини, пов'язаних з лікуванням [PERSON] В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно, причини неявки суду не повідомлено. Неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Предметом позову в справі є стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат на дитину, які зумовлені особливими обставинами. Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 29 жовтня 2002 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. 18 травня 2016 року [PERSON] змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про одруження (а.с. 8), про розірвання шлюбу (а.с. 7), про народження дитини (а.с. 9), про зміну імені (а.с. 10) та не оспорювалися відповідачем. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області 27 вересня 2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі ? частини усіх доходів відповідача до досягнення сином повноліття. [PERSON] на теперішній час проживає разом з відповідачем. Вказані обставини підтверджені дублікатом виконавчого листа (а.с. 11), постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с. 12), витягом з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 15) та паспортом позивача (а.с. 6). Згідно договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою № 59 від 15.09.2017, [PERSON] зарахований до ВСП «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету» за денною формою навчання з отриманням освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» за спеціальністю «комп'ютерна інженерія» на платній основі. Навчання сина зумовлює понесення позивачем витрат, пов'язаних з оплатою вартості освітніх послуг, загальна вартість яких становить 26 000 грн., з яких позивачем вже сплачено 5 266 грн., що підтверджено копією вказаного договору та квитанціями про оплату послуг за навчання (а.с.89, 131) та визнано відповідачем. Сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги сину, який продовжує навчання. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1) ; право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина 2) ; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина 3). Відповідно до ч.1 ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою коментованої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що положеннями закону обов'язок батьків утримувати до відповідного віку дітей, які продовжують навчання, пов'язується з умовою, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні не встановлено обставин неможливості надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги своєму сину [PERSON], який продовжує навчання. Судом враховується, що відповідач є працездатною особою, працює офіцером поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, отримує стабільний дохід та має змогу надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. Одночасно суд вважає, що зазначені відповідачем обставини, які підтверджені належними доказами, зокрема наявність у відповідача іншої сім'ї (а.с. 164), перебування на його утриманні неповнолітньої дитини (а.с. 166), необхідності утримання житлового будинку за місцем мешкання, можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, які просить стягнути позивач, з 1/3 на 1/5 частину усіх видів доходу (заробітку) відповідача. На підставі викладеного, враховуючи майновий стан відповідача, його стан здоров'я та іншій обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню частково. Крім того, при визначенні дня, з якого необхідно розпочати стягнення аліментів, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до положень ст.. 199 СК України, яка стала правовою підставою задоволення позову, обов'язок батьків утримувати дитину, яка продовжує навчання, виникає після досягнення такою дитиною повноліття. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] року сину сторін - [PERSON] виповнилося 18 років. За загальним правилом, особа є повнолітньою не в день її народження, а з 00.00 години наступного дня за днем її народження. Тобто, у даному випадку, повноліття [PERSON] набув з 00.00 год. 21 березня 2018 року і саме з вказаної дати має бути розпочате стягнення аліментів, з урахуванням положень ст.. 199 СК України. При розгляді вимог про стягнення додаткових витрат на дитину суд звертає увагу на наступне. Судом встановлено, що син сторін - [PERSON] страждає на ряд захворювань. [PERSON] має діагноз: кіста шишкоподібної залози головного мозку, резидуально-органічне ураження центральної нервової системи, вегето-судинна дистонія, синкопальні пароксизми, брадиаритмія, повздовжня плоскостопість, деформування жовчного міхура, гіпоплазія правої хребетної артерії, ознаки ангіоспазму інтракраніальних артерій, нестабільність шийних хребців, кокцигодинія. Вказані обставини підтверджені численними медичними документами, які містяться в матеріалах справи та не оспорювалися відповідачем (а.с. 91-124). Відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (частина 1); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина 2). Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної в постанові від 24.02.2016 у справі №6-1296 цс15, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Суд зазначає, що понесені позивачем витрати в розмірі 5 266 грн. за навчання сина сторін та 10 699 грн. 38 коп., пов'язаних з придбанням комп'ютерної техніки, мобільних телефонів, велосипеду та ін.. (а.с. 138-139, 126,130,131, 133 зв.) не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, оскільки були викликані не особливими обставинами, а необхідністю забезпечення дитини відповідним обладнанням, в тому числі і для навчання, що підтверджено самою позивачкою в судовому засіданні. Вказані витрати позивача враховані судом при розгляді питання щодо стягнення з відповідача аліментів відповідно до вимог статті 199 СК України. Одночасно суд не приймає в якості належних доказів на понесення позивачем додаткових витрат у вигляді оплати проїзду до міста Києва та у зворотному напрямку 06 та 07 червня в сумі 162 грн. 03 коп. та 149 грн. 92 коп. (а.с. 128), оскільки відомості про мету поїздки [PERSON] до Києва позивачем суду не надано як і не надано доказів на підтвердження тих чи інших досліджень [PERSON] Одночасно докази про здійснення поїздки [PERSON] до міста Києва, куди останній прибув 22 квітня до Києва та виїхав звідти до Запоріжжя в той же день, куди прибув 23 квітня (а.с. 128) є належними та допустимими, оскільки мета поїздки підтверджена консультативним висновком спеціаліста від 22 квітня 2015 року Консультативного поліклінічного відділення Державної установи «Інституту нейрохірургії ім. Академіка А.П. Ромаданова НАМН України» (а.с. 109 зв.). Тому вимоги про стягнення половини витрат на цю поїздку 237 грн. 33 коп. та 132 грн. 34 коп. (всього 369 грн. 67 коп.) - 184 грн. 85 коп. підлягають стягненню з відповідача. Крім того, вони визнані відповідачем Суд приймає в якості належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем додаткових витрат, пов'язаних з необхідністю лікування [PERSON], фіскальні чеки, квитанції про придбання медичних препаратів, на оплату послуг з проведення відповідних досліджень (УЗД, МРТ, аналізи тощо) (а.с. 125, 125 зв., 127 зв. - товарний чек від 24.09.2015 на суму 544 грн. 10 коп., 128 зв. на суму 292 грн. 16 коп., 129, 129 зв., 131 зв. на суму 83 грн. 38 коп., 132, 132 зв.), оригінали яких містяться у позивача та дослідженні судом. Загальна сума понесених позивачем додаткових витрат становить 28 339 грн. 87 коп., а половина від зазначеної суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно становить 14 169 грн. 94 коп. Одночасно надані позивачем в якості доказів товарні чеки від 28.03.2016, 17.03.2016, 29.02.2016,09.03.2005, 20.05.2005, 21.07.2015, 28.09.2015, 16.09.2015 (а.с. 127, 127 зв.), є неналежними доказами, оскільки з них неможливо встановити, які саме медичні препарати купувалися позивачем та чи призначалися вони в тих кількостях лікарями для лікування дитини. Крім того, з викладених вище підстав, суд не приймає в якості доказів акти виконаних робіт від 06 лютого 2017 року, 30 березня 2016 року, 08 та 13 квітня 2016 року, 16 лютого 2017 року зі стоматології «Престиж» (а.с. 128 зв.), оскільки вони лише підтверджують перелік виконаних робіт з лікування зубів сина сторін та їх вартість (загальна вартість 1 960 грн.), однак не підтверджують проведення оплати цих витрат позивачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, в розмірі 14 169 94 коп., відповідно до положень статті 185 СК України. Крім того, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial