Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані її сини [PERSON] та [PERSON] , однак останній з 2015 року за вказаною адресою не проживає, оскільки знаходиться за межами України, а саме в Швеції. Вказує, що на даний час відсутня можливість зняти відповідача з місця реєстрації, окрім як звернутися до суду з відповідним позовом. Особистих речей чи іншого майна відповідача в її будинку немає. Зважаючи на вищевикладене, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю та просила суд справу розглядати у її відсутності. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги пiдлягають задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко врахувати правовідносини, які виникають між власником та колишніми членами його сім`ї. Так, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3794633 від 08.06.2004 року, серії СВА №413190 підтверджується, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВВА № 506997 від 17.05.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Глибоцької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 976 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Згідно довідки № 2160 від 10 вересня 2020 року та акту обстеження місця реєстрації та проживання членів сім`ї власниці житлового будинку, господарських будівель і споруд № 992 від 10 вересня 2020 року, виданих Чагорською сільською ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою, однак на даний час знаходиться за межами держави, а саме в Швеції з 2015 року. Наведені докази підтверджують те, що відповідач не проживає у вказаному будинку більше 1 року, а тому суд вважає, що він втратив право користування вказаним житлом. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved