Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.10.2013 року стягнуто із відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.10.2013 року і до повноліття дитини. З 08.07.2017р. набули чинності зміни до СК України. Так, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного позивач прохала суд: змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, прохала його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, прохав суд врахувати те, що на його утриманні також перебуває неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], кошти на утримання якої він надає добровільно. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 жовтня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] працездатний, працює приватним підприємцем. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вказані зміни до СК України набули чинності 08.07.2017 р., тобто після ухвалення рішення від 30.10.2013 року. Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити. При цьому суд враховує обставини, викладені у статті 182 СК України. Так, відповідач є працездатним, працює приватним підприємцем, з часу присудження аліментів до ухвалення даного рішення суду значно зріс розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом із тим, не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення аліментів з дня предявлення позову до суду, тобто з 12.03.2018 року, оскільки, з огляду на те, що попередній розмір аліментів було встановлено судовим рішенням, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання даним рішенням законної сили. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами, суд враховує положення постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Так згідно п. 36 даного Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, враховуючи, частковість задоволення позовних вимог [PERSON], особливості їх формулювання, у звязку з чим вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, у звязку з неможливістю складення чіткої математичної пропорції, те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні із даним позовом до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави половину розміру судового збору, який підлягав сплаті при зверненні із даним позовом до суду та від сплати якого був звільнений позивач, а саме 352,40 грн. (704,80 грн : 2).

Outcome: partial