Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: с. Лебяже, Чугуївського району, Харківської області, вул. Підгірна, № 8, який є спільною сумісною власністю з відповідачем, оскільки придбаний ними під час перебування у шлюбі. В позовній заяві позивач вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 року, який розірвано судом 21.06.2013р. Під час перебування у шлюбі, проживаючи однією сімєю та ведучи спільне господарство, на загальні кошти ними був придбаний житловий будинок, покупцем якого у договорі купівлі-продажу вказаний відповідач. Після розірвання шлюбу відповідач створив нестерпні умови для сумісного проживання, і тому вона вимушена була покинути будинок, проживати то у сестри, то у подруги та в квартирах за наймом. На її пропозиції вирішити житлову проблему відповідач відмовив, пояснивши, що вона ніякого відношення до будинку не має, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши, що будинок придбаний ними з чоловіком під час перебування у шлюбі за спільні кошти, вони обоє працювали та вели домашнє господарство. Представник позивача за довіреністю адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав, пояснивши, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя і тому підлягає поділу у рівних частинах. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він брав кошти на придбання будинку у борг і він їх віддавав, однак на запитання адвоката пояснив, що він з дружиною вів спільне господарство, разом вирощували худобу, обробляли город і кошти були у них спільні. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні також проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що відповідач брав кошти у борг у свого роботодавця директора ПСП «Агрос», які потім власними силами повертав, позивач жодних грошових витрат на утримання будинку під час перебування у шлюбі не робила, власних зусиль щодо його ремонту не докладала, і тому будинок є особистою приватною власністю відповідача і поділу не підлягає. Також наголосила на тому, що після розірвання шлюбу відповідач мешкає з двома дітьми сторін, які перебувають на його утримані. Вислухавши сторони та їх представників, пояснення свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником будинку № 8, по вул. Підгірній, с. Лебяже, Чугуївського р-ну, Харківської обл., що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.09.2004р. (а.с. 7). Будинок був придбаний під час перебування відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] у зареєстрованому 03 серпня 1996 року шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2013 року по справі № 636/2210/13-ц (провадження № 2/636/990/13) розірвано (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Таким чином, оскільки будинок придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, він є спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частинами 1 і 2 ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що між сторонами по справі домовленості щодо майна ніякої немає і шлюбний договір вони не укладали. Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тому житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: с. Лебяже, Чугуївського району, Харківської області, вул. Підгірна, № 8, підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, житлові й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом встановлено, що позивачем та відповідачем припинено ведення спільного господарства як подружжям у 2013 році , після чого сторони почали проживати окремо. Як пояснив свідок [PERSON] у судовому засіданні, він 01.09.2004 року давав відповідачу [PERSON] кошти у сумі 12000 грн. у борг на придбання будинку, на підтвердження чого надана копія розписки, кошти на протязі трьох років були повернуті відповідачем (а.с. 36). Однак, як встановлено у судовому засіданні та не заперечується а ні позивачем, а ні відповідачем, коли відповідач брав кошти у борг і коли їх повертав, він проживав разом з позивачем, вони вели спільне господарство, обоє працювали та відкладали кошти на купівлю будинку. Також, у судовому засіданні позивачем наголошено, що вона отримала кошти при народженні дітей, і ці кошти також пішли на купівлю будинку, а на заперечення представника відповідача про те, що позивач не працювала надала копію своєї трудової книжки. Враховуючи обставини справи, викладені вище, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню, оскільки будинок придбаний сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти, будь-яких домовленостей щодо майна між сторонами немає, шлюбний договір вони не укладали.

Outcome: approved