Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб - автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] та грошові кошти, які були витрачені в інтересах сім»ї в сумі 640 000 грн., спільну сумісну власність подружжя поділити таким чином: [PERSON] залишити транспортний засіб - автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстрований за останнім та грошові кошти, які були витрачені в інтересах сім'ї в сумі 320 000 грн., стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок компенсації за придбане майно та грошові кошти, які були використані в інтересах сім'ї за час шлюбу 380 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 грудня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено 15 грудня 2007 року за № 1423. За час перебування в шлюбі в них народилася спільна дитина, син [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем прожили у шлюбі 5 років, намагалися будувати сімейні відносини. З червня 2013 року вони перестали проживати однією сім»єю. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано автомобіль «LEXUS GS300» 200 року випуску, державний номер [NUMBER]. Станом на сьогоднішній день вона оцінює його вартість в 120 000 грн.. Після укладення шлюбу вони з відповідачем проживали однією сім'єю по [ADDRESS], де й народився [INFO] року їх син - [PERSON] та зареєстрований по теперішній час. 1/2 частина даного будинку належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності САА №220379 від 10.06.2004 року видане Управлінням ЖКГ Кременчуцької міської ради Полтавської області та інша частина будинку належить його матері [PERSON] на підставі договору дарування №900620 від 02 вересня 2004 року. Після того як у них не склалися відносини з відповідачем вона вимушена була піти проживати із їх дитиною до своїх батьків. До шлюбу, за час шлюбу для поліпшення умов проживання у даному будинку відповідачем в інтересах сім'ї, укладалися з банком ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитні договори. Кошти, отримані за кредитними договорами, безпосередньо були витрачені в інтересах сім'ї. Це підтверджується тим, що за сім днів до народження їх дитини [PERSON], ними в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було оформлено та отримано кредити: кредитний договір №МКН52ВЛ-08 від 31.07.2008 року та кредитний договір №МКН 52ВЛ-08/Т2. Так, як подальше проживання у [ADDRESS], вона вважає неможливим та в неї відсутнє право власності на даний будинок, то вона має право компенсації, відповідно до норм СК України та ЦК України, а саме на половину грошових коштів, які були виплачені за кредитними договорами та використані в інтересах їх сім'ї, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Коли вони з відповідачем одружилися, вона навчалася в Кременчуцькому державному політехнічному університеті імені Михайла Остроградського, а потім у зв'язку з народженням їх сина вона перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення міста Кременчука Полтавської області, де отримала за період 01.06.2008 року по 30.06.2008 року відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами» та в послідуючому отримала одноразову допомогу та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вважає, що оскільки кошти за кредитними договорами №МКН52ВЛ-08, №№МКН52ВЛ- 08/Т2 від 31.07.2008 року, що укладені між відповідачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та іншими кредитними договорами були отримані в інтересах сім'ї, для покращення житлових умов у зв'язку з народженням дитини, вони, відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, відносяться до об'єкта права спільної сумісної власності На підставі вищевикладеного, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позивачка зменшила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб - автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] та грошові кошти, які були витрачені в інтересах сім»ї в сумі 507 821 грн., спільну сумісну власність подружжя поділити таким чином: [PERSON] залишити транспортний засіб - автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстрований за останнім та грошові кошти, які були витрачені в інтересах сім'ї в сумі 253 910 грн., стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок компенсації за придбане майно та грошові кошти, які були використані в інтересах сім'ї за час шлюбу 313 910 грн. 50 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням зменшених позовних вимог підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Як до шлюбу так і в період шлюбу відповідач укладав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні договори, по деяким із яких вона є поручителем. За час шлюбу відповідач отримав кредитні кошти. Отримані за кредитними договорами кошти, з її згоди, використовувались відповідачем для перепланування та будівництва житлового будинку по [ADDRESS] та на інші потреби не використовувались. Погашення заборгованості по кредитним договорам, які були укладені як до шлюбу так і після шлюбу з відповідачем, здійснювалось за рахунок спільних її та відповідача коштів. Також до укладення шлюбу у власності відповідача знаходився автомобіль «Toyota Prado», участі у придбанні якого вона не брала та який було продано відповідачем в 2009 році під час шлюбу. Після продажу вказаного автомобіля відповідач придбав автомобіль «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, який також згодом продав без її згоди і будь - яких коштів з продажу цього автомобіля вона не отримувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов фактично не визнав та суду пояснив, що дійсно він перебував із позивачкою в зареєстрованому шлюбі. До укладення шлюбу він мав у власності автомобіль «Toyota Prado», який продав у березні 2009 року за 32 000 доларів США та відразу ж після цього у березні 2009 року він за 15 000 доларів США придбав автомобіль «LEXUS GS 300», 2000 року випуску. Оскільки він придбав цей автомобіль за кошти, що належали йому особисто, то вважає, що він не є спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Згодом, у жовтні 2013 року він без згоди позивачки, продав автомобіль «LEXUS GS 300», 2000 року випуску за 11 500 доларів США, що на той час складало близько 98 000 грн. Також, ним укладались кредитні договори з ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання яких він отримував кошти. Скільки ним було отримано кредитних коштів за час шлюбу точно сказати не може. Отримані кошти він використовував на утримання сім»ї, забезпечення позивачки та дитини та частково на будівництво будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], який на праві власності належить йому та його матері. На які саме потреби та скільки точно було витрачено коштів вказати не може. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з»явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.12.2007 року, яке видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та відповідно до рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24.09.2013 року, яке набрало законної сили 08.10.2013 року, вказаний шлюб було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 20 серпня 2008 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Пунктами 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснино, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст..57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно позовної заяви та в судовому засіданні позивачка зазначила, що за час шлюбу з відповідачем вони набули у власність автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 120 000 грн.. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні не заперечував факт придбання за час шлюбу з позивачкою автомобіля марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], однак зазначив, що вказаний автомобіль він придбав за кошти, що належать йому особисто та які були отримані ним внаслідок продажу належного йому на праві власності автомобіля «Toyota Prado». Відповідно до довідки Цетру ДАІ 5302 з обслуговування м.Кременчук та Кременчуцького району від 13.11.2013 року №5302/5095 [PERSON] з 06.06.2007 року на праві власності належав автомобіль «Toyota Prado», 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], який 13.03.2009 року був знятий з обліку для реалізації. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за [PERSON] 19.06.2009 року зареєстровано автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску д.н. [NUMBER]. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу того, що автомобіль «Toyota Prado», 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] був ним проданий та автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску д.н. [NUMBER] був придбаний ним за кошти, що отримані від продажу вказаного автомобіля, тобто не доведено, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти, що належали йому особисто. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску д.н. [NUMBER] був придбаний відповідачем за час шлюбу із позивачкою, то вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Згідно облікової картки №27519617 від 02.10.2013 року автомобіль марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску д.н. [NUMBER] 02.10.2013 року було знято з обліку органах ДАІ для його реалізації. Відповідно до довідки - рахунку ТОВ «МБД «Фаворит» серії ААВ№161766 від 02.10.2013 року, 02.10.2013 року автомобіль «LEXUS GS 300», 2000 року було продано [PERSON] за 98 630 грн. Згідно п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки як встановлено судом, відповідач здійснив відчуження автомобіля «LEXUS GS 300», 2000 року, який є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], без згоди [PERSON], то в даному випадку необхідно враховувати вартість вказаного автомобіля. Що стосується вартості автомобіля, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно позовної заяви позивачкою визначено вартість автомобіля «LEXUS GS 300», 2000 року випуску у розмірі 120 000 грн., при цьому останньою, всупереч вимогам ст..ст.10, 60 ЦК ЦПК України, суду не надано жодного належного доказу на обґрунтування вказаних тверджень. Згідно тверджень відповідача, автомобіль «LEXUS GS 300», 2000 року випуску було ним продано за 11 500 доларів США, що на той час складало близько 98 000 грн. Між тим, як встановлено судом та це вбачається із довідки - рахунку ТОВ «МБД «Фаворит» серії ААВ№161766 від 02.10.2013 року, 02.10.2013 року автомобіль «LEXUS GS 300», 2000 року було продано [PERSON] за 98 630 грн.. Враховуючи викладене, а також те, що сторонами суду не надано жодних належних доказів, щоб свідчили, що спірний автомобіль має іншу вартість, клопотання про призначення товарознавчої експертизи щодо визначення вартості автомобіля сторонами не заявлялось, то суд приходить до висновку, що при вирішення справи необхідно враховувати саме вказану вартість автомобіля у розмірі 98 630 грн. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу - автомобіля марки «LEXUS GS 300», 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] та стягнення з відповідача ? частини вартості вказаного автомобіля є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки 49 315 грн. компенсації вартості ? частини автомобіля «Lexus GS 300» 2000 року випуску. Що стосується позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів в сумі 507 821 грн. та стягнення з відповідача на користь позивачки коштів в сумі 253 910 грн., то суд приходить до наступних висновків. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 10.06.2004 року, яке видане УЖКХ Кременчуцької міської ради та [PERSON], на підставі договору дарування від 02.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№14398, на праві власності належить по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.06.2008 року визнано за [PERSON], [PERSON] право власності на самочинно побудовані прибудови літ. «в1», «в2» та ангар «Г» в будинку [ADDRESS] та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на вказаний будинок з урахуванням здійсненого самочинного внутрішнього перепланування за рахунок якого збільшена площа приміщення гаражу 1 - 4 на 16, 8 кв.м. та зменшена житлова площа на 64, 4 кв.м. 19.08.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №МКН63 - 05, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 19 000 доларів США із строком повернення кредиту та інших, передбачених договором платежів до 19.08.2008 року. 20.06.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №МКР37ВЛ - 06, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 65 000 доларів США із строком повернення кредиту та інших, передбачених договором платежів до 20.06.2011 року. 31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №МКН52ВЛ - 08/Т1, відповідно до якого [PERSON] надано транш кредиту у розмірі 50 000 доларів США із строком повернення кредиту та інших, передбачених договором платежів до 20.07.2018 року. 31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладеного договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов»ячалася відповідати перед ПАТ КБ «Приватбанк» по всім зобов»язанням, що витікають із умов кредитної угоди №МКН52ВЛ - 08, яка укладена 31.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04.08.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №МКН52ВЛ - 08/Т2, відповідно до якого [PERSON] надано транш кредиту у розмірі 25 000 доларів США із строком повернення кредиту та інших, передбачених договором, платежів до 20.07.2018 року. Із змісту вказаних кредитних договорів вбачається, що кредити надавалися на споживчі цілі. Згідно позовної заяви та тверджень позивачки в судовому засіданні, до шлюбу та в період шлюбу відповідачем укладались з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні договори та отримані на їх виконання кошти використовувалися ним для будівництва та реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], який належить відповідачу і його матері та погашення заборгованості за вказаними договорами відбувалося за рахунок її та відповідача спільних сімейних коштів. Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №6/7 - 14 від 18.06.2014 року в складі домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] після інвентаризації, яка проводилась КП «Кременчуцьке МБТІ» 26.06.2008 року власниками майна на момент надання висновку згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної ТОВ «БТІ М» 16.09.2013 року виконано перепланування приміщень І та ІІ поверхів в житловому будинку з торгово - побутовими приміщеннями літ. «В-2», «в1», споруджено прибудови літ. «в3», «в2», змонтовано навіс літ. «Вн» з боку прибудови літ. «в1», облаштовано сходи літ. «Всх». Вартість складових домоволодіння, прибудованих до основної будівлі житлового будинку з торгово - побутовими приміщеннями, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], споруджених після інвентаризації, яка проводилась КП «Кременчуцьке МБТІ» 26.06.2008 року в цінах на момент надання висновку складає 495 522 грн. Згідно ст..61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачкою суду не надано жодного належного доказу, що вказані вище кредитні договори були укладені відповідачем в інтересах сім»ї, не надано доказів, що отримані за цими договорами кошти були використані для поліпшення належного відповідачу на праві власності майна - ? частини будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], не надано доказів коли було здійснено ці поліпшення та не надано доказів, що погашення заборгованості за кредитними договорами відбувалося за рахунок її та відповідача спільних коштів чи майна. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності надані сторонами та наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні даних позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 493 грн. 15 коп.. та у зв»язку із зменшенням розміру позовних вимог, повернути позивачці зайво сплачений судовий збір у розмірі 301 грн. 90 коп.

Outcome: partial