Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2014 року. Ще до реєстрації шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Поряд з тим, зазначила, що відносини між ними були поганими, відповідач завжди їй говорив, що йому дочка непотрібна і він не давав коштів на її утримання. Коли разом працювали за кордоном, то відповідач зароблені кошти відкладав собі, а вона вимушена була за власні кошти утримувати дочку. Коли вони перебували за кордоном, за дочкою доглядала мати відповідача, якій вона платила 150-200 доларів в місяць. Тому їй це все набридло і у жовтні 2020 року попросила відповідача, щоб він почав приймати участь в утриманні дочки, інакше вона розірве шлюб, на що він відповів, що ні вона, ні дочка, йому непотрібні. Після цього відповідач забрав свої речі та пішов жити до своєї матері. Крім того зазначила, що на даний час вона познайомилась з іншим чоловіком та з яким хоче влаштувати своє особисте життя. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати і після розірвання шлюбу, присвоїти їй шлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 22 грудня 2020 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що позов визнає. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 листопада 2014 року Новосілківською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24 листопада 2014 року у Новосілківській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 9. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають, спільного бюджету та господарства не ведуть. Позивач [PERSON] зустрічається з іншим чоловіком, з яким хоче створити сім`ю. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved