Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми позики за договором позики, вказуючи, що 01 вересня 2014р. між нею та відповідачем був укладений договір позики за яким відповідач отримав від неї 120 000,00грн., які зобов'язався повернути в строк до 01.09.2015р. Про отримання грошових коштів та визначення строку їх повернення свідчить розписка, написана власноруч відповідачем. Однак відповідач запозичені грошові кошти до теперішнього часу не повернув, від спілкування з нею відмовляється. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача грошові кошти неповернуті за договором позики в сумі 120000,00грн.. Позивач та її представник просили судове засідання провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими причинам, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та згідно ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача, вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредитору борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 01.09.2014р. та розписки від 01.09.2014 року, відповідач [PERSON] запозичив у позивача [PERSON] грошову суму в розмірі 120000,00 грн., яку зобов'язався повернути до 01.09.2015р. Про отримання грошових коштів та зобов'язання їх повернути в певний строк відповідач затвердив своїм підписом. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписка свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка написана власноручно відповідачем, останнім заперечень щодо недостовірності розписки суду не подано, що також підтверджує факт укладання договору позики між ним та позивачем та фактом передачі йому позивачем грошових коштів. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання повернути позивачу до 01.09.2015р. займані грошові кошти не виконав, до теперішнього часу запозичені гроші не повернув. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконав взяті зобов'язання щодо повернення суми позики за договором позики від 01.09.2014р. в розмірі 120000,00 грн. Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, які надані суду позивачем, тому суд приймає їх при постановленні рішення. Ніяких доказів на спростування цих обставин, своїх заперечень проти позову під час судового розгляду відповідач не надав, до суду не прибув з невідомих причин. При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим і підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору, що відповідає ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved