Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 63 будинку № 105 по пр. Соборний в м. Олександрії Кіровоградської області. Позивач є власником даної квартири, що підтверджується договором дарування квартири від 13 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Зазначає, що відповідач являється її рідним братом, зареєстрований в даній квартирі, але не проживає в ній та не користується квартирою. В липні 1998 року відповідач виїхав на заробітки до [PERSON] Федерації та уклав шлюб з громадянкою [PERSON] [PERSON], змінивши прізвище з [PERSON] на Львов, отримав паспорт громадянина [PERSON] Федерації. В 2001 році відповідач приїхав додому та зареєструвався за вказаною адресою, але взагалі не проживав за нею. Останні сімнадцять років відповідач взагалі не з?являвся по місцю реєстрації, участі в утриманні квартири не приймає, його речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі позбавляє її можливості належним чином розпорядитись своєю власністю та оформити субсидію. Тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з?явилась, про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином, направила заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405\~ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57 цс 11. Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливий лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання понад встановлений законодавством термін. Згідно ст. 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач, що підтверджується договором дарування квартири від 30 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1434, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 листопада 2015 року № 48723002. Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Вуглинка-2» від 02 травня 2018 року № 83 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає в даній квартирі з 2001 року, що підтверджується актом ЖБК «Вуглинка-2» від 30 травня 2018 року № 120 (а .с. 9). Реєстрація відповідача в даній квартирі, яка належить позивачу, створює для неї перешкоди в користуванні, розпорядженні власністю, зокрема, вона не може оформити субсидію, сплачує комунальні послуги за відповідача як за додаткового члена сімї. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем не надано доказів зміни відповідачем прізвища, тому суд вважає за можливе визнати саме [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. В зв?язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved