Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, мотивуючи позов тим, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі з 24.10.2009 року по 25.02.2013 рік, рішенням Вінницького міського суду шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач вигнав позивача з квартири та викинув речі на вулицю. При цьому повідомив, що зробить все щоб позивач [PERSON] більше ніколи не побачила спільну дитину. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2014 року було визначено місцем проживання [PERSON], [INFO] за місцем проживання його матері, тобто [PERSON] за адресою: м. Вінниця, вул. В.Порика, 45/23. 14.05.2014 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області апеляційна скарга [PERSON] була задоволена, а рішення Вінницького міського суду від 04.03.2014 року було скасовано. 24.09.2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах касаційна скарга [PERSON] була задоволена, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.05.2014 року скасовано, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2014 року залишено без змін. Але добровільно колишній чоловік позивача передавати їй сина відмовляється. Відповідач повідомив позивачу, що дитину передасть їй лише за постановою виконавця. Відповідач забрав дитину з дошкільного закладу, ізолював сина від позивача та від спілкування з однолітками, чим чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною та її вихованні. На підставі вищевикладеного та з урахування уточнених позовних вимог позивач просить суд визначити спосіб її участі у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], в звязку з тим, що позивач має право спілкуватись із сином, брати участь в його вихованні як мати, наступним чином: побачення: - щовівторка та щочетверга з 17-30 до 20-00 год. у присутності батька; щосуботи з 12-00 до 17-00 год. протягом двох місяців у присутності батька. По закінченню двомісячного терміну: щовівторка та щочетверга з 17-30 до 20-00 год. без присутності батька та при бажанні дитини залишати його в себе до 09-00 наступної доби, без присутності батька; щосуботи з 12-00 до 14-00 години неділі без присутності батька; - спільний відпочинок і першу половину літа дитина [PERSON] проводить з матірю, а також половину зимових, осінніх і весняних канікул; в день народження дитини з 15-00 до 19-00 год. проводить з матірю без присутності батька; - необмежене спілкування з сином, особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, без присутності батька; - в день побачення з сином, позивач має право забирати його особисто з дому, дитячого закладу та гуртка де буде перебувати дитина в час побачення. Також просить зобовязати [PERSON] передавати позивачу сина [PERSON] в час її побачень, який буде визначено рішенням суду, та не чинити позивачу перешкод в спілкуванні з сином, який буде визначено рішенням суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог підтримали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив що відповідач ніяких перешкод у спілкуванні та вихованні дитини позивачу не чинить, тому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO] від 29.10.2015 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим і позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з відповідачем перебували в шлюбі з 24.10.2009 року по 25.02.2013 рік, рішенням Вінницького міського суду шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 245246 (а.с.11). Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2014 року було визначено місцем проживання [PERSON], [INFO] за місцем проживання його матері, тобто [PERSON] за адресою: м. Вінниця, вул. В.Порика, 45/23. 14.05.2014 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області апеляційна скарга [PERSON] була задоволена, а рішення Вінницького міського суду від 04.03.2014 року скасовано. 24.09.2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.05.2014 року скасовано, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2014 року залишено без змін. Але добровільно відповідач передавати позивачу сина відмовляється. Відповідно до характеристики ФОП [PERSON] від 13.05.2015 року, [PERSON], [INFO], працює на посаді менеджера з організації консультативних послуг з 01.08.2013 року. Має позитивні характеристики (а.с.3). Згідно із характеристики МКП ЖЕК від 29.04.2015 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживає з 2013 року, характеризується позитивно (а.с.4). Гр. [PERSON], [INFO] проживаюча: [INFO] на диспансерному наркологічному обліку в КЗ ВОНД «Соціотерапія» не перебуває (а.с.5). З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що загальна сума доходу за період з січня 2014 по квітень 2015 за винятком аліментів становить 17\~796 грн. 30 коп. (а.с.10). Із письмових заперечень [PERSON] від 23.09.2015 року вбачається що відповідач просить в задоволені позову в частині вимог про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, оскільки як зазначено в запереченні ніяких перешкод він не чинить, а навпаки сприяє спілкуванню матері із дитиною, а також просить визначити наступний порядок участі позивача у вихованні дитини: встановити дні побачень позивача з дитиною два рази на тиждень в суботу та неділю з 13.00 до 17.00 лише за присутності відповідача та зобовязати [PERSON] за добу до зустрічі телефонувати та узгоджувати місце зустрічі (а.с.34-44). Відповідно до листа ДНЗ № 4, від 17.01.2015 року, у Дитячому навчальному закладі № 4 навчається [PERSON] (28.01.2010 р.н.), з листа також вбачається, що на вимогу [PERSON] забрати сина з ДНЗ їй дійсно було відмовлено, оскільки співробітникам садка було відомо про конфлікт інтересів у колишній сімї [PERSON] (а.с.47-48). З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що сторони розлучилися та після розлучення позивач постійно приходила до квартири позивача, з яким проживає спільний син сторін по справі однак двері їй ніхто не відчиняв. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю [PERSON], а також те, що відповідач по справі постійно створює перешкоди для зустрічі матері [PERSON] з сином [PERSON]. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що позивач перестала проживати в квартирі з чоловіком та сином з 2012 року. Дитина залишилась проживати з батьком. Позивач постійно приїжджає до квартири, де проживає відповідач з сином, однак до квартири її не пускає. Батько дбає за дитиною. Син під постійним наглядом батька. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.10.2015 року № 01-00-011-32198, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити такий спосіб участі матері [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]: щовівторка, щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год. протягом двох місяців у присутності батька дитини; щосуботи з 12-00 год до 17-00 год. протягом двох місяців у пристуності батька дитини; (по закінченню двохмісячного терміну) щовівторка, щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год. без присутності батька дитини з урахуванням бажання дитини; щосуботи з 12-00 год. до неділі до 12-00 год. без присутності батька дитини з урахуванням бажання дитини; необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають фізичного спілкування (а.с. 75-77). Відповідно до ст.ст. 141, 142 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно із ч.ч. 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивач та відповідач позитивно характеризуються, кожен має можливість забезпечити належний фізичний, духовний, соціальний розвиток дитини, проте вони не можуть дійти згоди щодо їх участі у вихованні дитини, між батьками дитини виникли непорозуміння щодо участі у вихованні матері, згоди щодо якої сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Під час вирішення спору суд керується інтересами дитини, бере до уваги, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я, дотримання режиму дня та відпочинку, розпорядку тижня, оскільки син відвідує дошкільний заклад, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням ч. 6ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини та визначити інший спосіб участі і у вихованні та спілкуванні з дитиною. На підставі викладеного, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та визначити [PERSON] такі способи участі у вихованні дітей, а саме, побачення з сином щовівторка, щочетверга з 17-30 год. до 20-00 год. протягом двох місяців у присутності батька дитини; щосуботи з 12-00 год. до 17-00 год. протягом двох місяців у присутності батька дитини; по закінченню двомісячного терміну з моменту набуття законної сили рішення суду: щовівторка, щочетверга з 17-30 год. 20-00 год. без присутності батька дитини з урахуванням бажання дитини; щосуботи з 12-00 год. до неділі 12-00 год. без присутності батька дитини з урахуванням бажання дитини; необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають фізичного спілкування. Суд зазначає, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дитини, станом його здоров'я, психологічного стану, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу її участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним. Відповідно до ст. ст. 9, 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем частково доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial