Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В позові вказала, що відповідачі стали спадкоємцями за заповітами земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі по 1/2 частині кожен, після смерті [INFO] їх батька [PERSON] . Відповідачі та [PERSON] домовилися, що остання за власні кошти здійснить оформлення спадкової земельної ділянки, а [PERSON] передасть спадкову орендну земельну ділянку в оренду її сину - [PERSON] . При цьому понесені [PERSON] витрати по виконанню домовленості будуть зараховані в рахунок майбутніх орендних платежів. [PERSON] замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельної ділянки в натурі, на що витратила 1900 грн. Крім того, за виготовлення і отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідачів [PERSON] сплатила нотаріусу 2800 грн. В подальшому, на неодноразові усні звернення [PERSON] , відповідачі відмовилися повернути сплачені нею кошти, а її лист-вимоги залишили без відповіді. Позивачка вказує, що окрім матеріальних збитків їй також спричинено моральної шкоди, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, отримує невелику пенсію, понесені витрати обмежили її у можливості придбати необхідні ліки, продукти харчування та одяг, у зв`язку з чим вона була змушена звертатися за допомогою до членів своєї сім`ї. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 3000 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно 1900 грн. витрат за виготовлення технічної документації із землеустрою, 2800 грн. витрат за виготовлення свідоцтв про право на спадщину за заповітом, 3000 грн., витрати на адвоката. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судовому засіданні визнали той факт, що [PERSON] вчиняла дії щодо оформлення ними спадщини на земельну ділянку, і що за виготовлення технічної документації із землеустрою та за виготовлення свідоцтв про право на спадщину позивачка сплатила власні кошти, які вони їй не відшкодували. З`ясувавши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] доручили позивачці [PERSON] , шляхом видачі довіреностей, бути їх представниками в усіх державної, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності. Для цього представникові було надано право подавати від імені [PERSON] та [PERSON] будь-які документи, включаючи заяви представляти їх інтереси в різних органах та організаціях, отримувати довідки, висновки та документи (витяги з Державного реєстру прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності), у Державній реєстраційній службі здати на реєстрацію та отримати зареєстровані документи про право власності, сплачувати належні з них платежі, включаючи держмито, розписуватись в одержанні документів, зареєструвати видані на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину у відповідних органах, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, що пов`язані з цими довіреностями. Вказане підтверджується копіями довіреностей від 23.11.2016, посвідченими секретарем виконкому Березівської сільської ради Лубенського району Полтавської області. /а.с.5, 6/ Під час виконання доручення [PERSON] сплатила за виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від імені заявників [PERSON] та [PERSON] по 950 грн. від кожного. /а.с.7/ Крім того, [PERSON] виконала доручення шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 30.11.2016 на користь [PERSON] та [PERSON] після смерті їх батька, [PERSON] , по 1/2 частині земельної ділянки площею 2,7586 га з кадастровим номером [NUMBER] , розташованої на території Березівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. /а.с.8, 10/ Також, [PERSON] провела державну реєстрацію речових прав на спадкове нерухоме майно за відповідачами, по 1/2 частині за кожним. /а.с.9, 11/ Згідно довідки приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Юрченко Марини Андріївни від 30.11.2016 за нотаріальні послуги, отримання свідоцтв про право на спадщину [PERSON] сплачено 2800 грн. /а.с.12/ Таким чином, позивачка [PERSON] за договором доручення вчинила від імені відповідачів за власний рахунок дії щодо оформлення прав власності на спадкове майно. При цьому, факт того, що позивачка здійснила витрати на вчинення зазначених юридичних дій за власний кошт визнали в судовому засіданні відповідачі. Такі витрати досі залишаються невідшкодованими. Відповідно до ст.1100 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Вимогу про стягнення плати за виконання свого обов`язку за договорами доручення відповідно до ст.1002 ЦК України позивачка не висуває. Отже, зважаючи, що позивачка за договором доручення вчинила юридичні дії від імені [PERSON] та [PERSON] за власний рахунок, витрачені кошти підлягають стягненню з відповідачів. Водночас, суд не знаходить підстав для солідарного стягнення вказаних коштів з відповідачів. Так, відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. В даному випадку [PERSON] уклала правочини з кожним з відповідачів окремо, та в подальшому виконувала два окремі доручення від імені відповідачів. За таких обставин, мають місце два різні зобов`язання, предмет яких не є неподільним, а тому підстави для солідарної відповідальності відповідачів відсутні. Що стосується стягнення на користь позивачки моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачка стверджує, що внаслідок невідшкодування відповідачами витрачених нею коштів вона зазнала моральної шкоди, оскільки через понесені витрати та невеликий дохід у вигляді пенсії була обмежена у можливості придбати ліки, продукти харчування та одяг. Однак, позивачка не пояснює чим була зумовлена необхідність витрачати її власні кошти для виконання доручень, якщо ст.1100 ЦК України передбачає, що юридичні дії за договором доручення вчиняються за рахунок другої сторони (довірителя). Крім того, посилаючись на невеликий розмір пенсії, позивачка не надала жодних документів, на підставі яких можна було б зрозуміти її реальне фінансове становище та переконатися у серйозності фінансового тягаря, який утворився внаслідок невідшкодування відповідачами понесених повіреним витрат. Також, позивачка не надала жодних даних для з`ясування глибини та тривалості моральних страждань, не обґрунтувала заявлену суму відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди. Підсумовуючи викладене, заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Зважаючи на те, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи, судовий збір слід покласти на відповідача відповідно до положення ч.1 ст.141 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу також слід стягнути відповідачів в рівних частках у відповідності до ч.2 ст.137 ЦПК України, яка передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, суд враховує, що відповідачі жодним чином не спростували співмірність вказаних витрат. Водночас, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., які підтверджуються квитанцією та описом виконаних адвокатом робіт, слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 1526 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial