Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинку по вул. Тарасівській, 53, в с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області, без надання іншого жилого приміщення. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями в с. Солобківці, вул. Тарасівська, 53, Ярмолинецького району Хмельницької області. У вказаному будинку також зареєстровані відповідач - невістка позивача та її онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Син позивача - чоловік відповідача помер 23.06.2016. Оскільки [PERSON] не допомагає позивачу по господарству, остання просить виселити її з вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Позивач пояснила, що [PERSON] - дружина її сина і з 2002 року вони проживали у належному позивачу будинку. 23 червня 2016 року син помер. Після його смерті невістка зловживає алкогольними напоями, з роботи приходить п'яна, нічого не робить по господарству, їй не допомагає, а тому вона бажає виселити останню з будинку. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що вона з сином позивача жили добре. До цього жили з позивачкою як одна сім'я. Після його смерті [PERSON] постійно безпричинно обзиває її. В будинку є три кімнати і веранда. Вона з дітьми втрьох живуть в одній кімнаті. Іншого житла вона не має. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку по вул. Тарасівській, 53, в с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області. \~ \~ \~ \~Разом із [PERSON] у вказаному будинку зареєстровані та проживають її невістка - [PERSON], [INFO], та онуки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Дані обставини підтверджуються довідками виконкому Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області №461 від 23.06.2017 (а.с. 7) та №601 від 16.08.2017 (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. \~ \~ \~ \~Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Виходячи зі змісту даної статті, виселення це крайня міра, яка застосовується тільки до винних осіб, які систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим сумісне проживання. Під системністю слід зрозуміти вчинення двох і більш таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження або громадського впливу. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що раніше позивач і відповідач жили як одна сім'я. Після смерті сина [PERSON] не хоче, щоб невістка жила в її будинку, щодня вигонить її. Також зазначили, що не бачили, щоб [PERSON] вживала алкоголь і щоб вона обзивала [PERSON] З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач зі згоди позивача була зареєстрована у її будинку, де продовжує проживати на даний час, і позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що [PERSON] систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила співжиття, суд проходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. 9, 109, 116, 156, 157 ЖК України, ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed