Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ часток у майні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй та відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Братською селищною радою народних депутатів Братського району Миколаївської області 14.05.1999 року за № 70, належить квартира номер [ADDRESS] . Дана квартира отримана ними в порядку приватизації житла у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». На сьогоднішній день позивач має намір скласти заповіт на свою частку в квартирі, для чого їй необхідно надати правоустановлювальний документ, в якому зазначено розмір частки у майні. Позивач звернулась до центру надання адміністративних послуг Братської районної державної адміністрації Миколаївської області з питання реєстрації права власності на 1/2 частину квартири, однак, їй пояснили, що у наданому правовстановлюючому документі на квартиру не зазначені частки співвласників, тому дана реєстрація не можлива. Вирішити даний спір з іншим співвласником квартири в позасудовому порядку не може, бо відповідач не бажає укладати договір про виділ часток, до того ж вона не проживає за вказаною адресою і її місцезнаходження і невідоме, що і стало приводом для звернення з позовною заявою до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного судового рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши та оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Братською селищною радою народних депутатів Братського району Миколаївської області 14.05.1999 року за № 70, належить квартира номер [ADDRESS] . (а.с. 5). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12158900 від 04.11.2013 року, право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , розмір частки 1/1 (а.с. 6). Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України ,кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у правівласності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. У цьому випадку це по 1/2 частина квартири, оскільки учасників спільної сумісної власності двоє. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за кожним з співвласників у розмірі - 1/2. У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved