Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Управленням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради 26 січня 2006 року, їй разом з відповідачами на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеному свідоцтві власницею квартири також вказана їхня мати - [PERSON], яка при житті розпорядилася своєю часткою, подарувавши позивачці належну їй 1/5 частину у спірній квартирі. Таким чином [PERSON] є власницею 2/5 частин квартири, де зареєстрована, але фактично проживає у чоловіка за адресою: [ADDRESS]. Далі в своєму позові позивачка вказує, що при житті [PERSON], їхньої з [PERSON] матері, вона без перешкод відвідувала спірну квартиру, де в одній із кімнат мешкала їхня мати. Після смерті матері у [INFO] у них з сестрою зіпсувалися відносини і остання перешкоджає позивачці в користуванні належної їй часткою квартири, не видає їй ключі від квартири та під'їзду будинку [ADDRESS]. Оскільки всі відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні належними їй 2/5 частинами спірної квартири, а відповідачка [PERSON] не дає ключів від вхідної двері до квартири та під'їзду, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, та просила суд прийняти рішення, яким зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні належними їй 2/5 частинами квартири [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідачів солідарно звільнити належну їй частину житлового приміщення, зобов'язати відповідачку [PERSON] видати їй ключі від квартири [ADDRESS], заборонити відповідачам перешкоджати позивачці у подальшому у здійсненні права користування, володіння та розпорядження належними їй 2/5 частинами квартири [ADDRESS]. Стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала та показала суду, що позивачка по справі є її рідною сестрою, відповідачі [PERSON] та [PERSON] її чоловік та донька. На підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 26 січня 2006 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. [PERSON], їхня мати, померла [INFO]. Після її смерті, коли стало питання щодо прийняття спадщини, з'ясувалося, що при житті мати подарувала свою частку квартири позивачці. Вона вважає, що сестра скористалася хворобою матері і умовила її зробити договір дарування на частку квартири. Оскільки позивачка непорядно вчинила з нею, приховувала, що на підставі договору дарування їй належать 2/5 частини квартири, тому вона проти того, щоб остання приходила до квартири де мешкає її сім'я. [PERSON] пояснила суду, що не хоче передавати ключі від вхідної двері квартири та під'їзду позивачці, тому що не має бажання, щоб остання в їхню відсутність знаходилася в квартирі, так як не довіряє їй. Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання звільнення належних позивачці 2/5 частини квартири, показала, що спірна квартира складається з трьох кімнат, ще при житті матері був встановлений порядок користування квартирою, їхня сім'я постійно займала дві кімнати, а кімната в якій проживала мати, є вільною, там ніхто не мешкає, тому і не має підстав для задоволення позову і в цієї частини. Моральну шкоду не визнає, тому що позивачка, навпаки своїми діями завдала їй цієї шкоди. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали та повністю підтримали заперечення на які послалася [PERSON] в судовому засіданні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не чинять ніяких перешкод позивачці в користуванні квартирою. Представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні звернув увагу суду, що правова позиція [PERSON] не ґрунтується на законі, тому що між сторонами взагалі відсутній предмет спору. Його довірителі не чинять ніяких перешкод в користуванні власністю належній позиваці, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2006 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) № 191830, Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-23304, наявної в матеріалах справи, квартира [ADDRESS] належить на правах спільної часткової власності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 01 березня 2013 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Згідно з договором дарування, укладеного 04 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Даний договір посвідчено Бичіхіною О.Ю. державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-1865. З зазначених вище підстав, суд вважає, що позиваці [PERSON] належить на праві власності 2/5 частини квартири [ADDRESS] та її право власності на зазначену частку ніким не оспорюється. З Довідки (виписки із домової книги о складі родини та реєстрації) №1802 від 30.05.2013 року, виданій [PERSON] вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована позивачка [PERSON]. На цій площі також зареєстровані та проживають [PERSON] (сестра), [PERSON] (чоловік сестри), [PERSON] (племінниця). В ході розгляду справи встановлено та оспорювалося сторонами, що позивачка [PERSON] в спірній квартирі, де їй на праві власності належить 2/5 частки нерухомого майна, фактично не проживає. З червня 2013 року після з'ясування відносин с сестрою [PERSON], позивачка позбавлена можливості доступу до вищевказаної квартири, тому що не має ключів від вхідної двері та двері під'їзду. Відповідачка [PERSON] відмовляється видати позивачці ключі від квартири та під'їзду, про що прямо заявила в судовому засіданні, яке відбулося 21 січня 2014 року. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд вважає, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог до [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, оскільки позивачка є власницею 2/5 частин спірної квартири і з вини відповідачки [PERSON], вона позбавлена права користування квартирою, і зазначені обставини є доведеними, виходячи з пояснень самої [PERSON]. Судом не можуть бути враховані заперечення відповідачки [PERSON], про те, що позивачка оманним шляхом примусила їхню покійну мати оформити на неї належну матері частку у квартирі, що угода дарування була укладення таємно від неї, що це стало причиною для образ на сестру, тому що викладені відповідачкою обставини не можуть бути підставою для відмови позивачці в позові про усунення перешкод в користуванні власністю. З зазначених вище підстав суд задовольняє позов про усунення перешкод у користуванні належною [PERSON] частиною квартири, який заявлений в цієї частині тільки до [PERSON], шляхом зобов'язання відповідачки [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, зобов'язавши [PERSON] надати їй ключі від вхідних дверей вказаної квартири та під'їзду будинку [ADDRESS]. Разом з тим, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до всіх відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зобов'язання відповідачів солідарно звільнити належні їй 2/5 частини квартири, про заборону відповідачам перешкоджати їй у подальшому у здійсненні права користування, володіння та розпорядження належними їй 2/5 частинами квартири [ADDRESS], задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В процесі судового розгляду встановлено, підтверджено наданими до суду документами та не заперечувалося учасниками процесу, що сторонам на праві спільної часткової власності належить спірна квартира, в якої 2/5 частки належить позивачці [PERSON], 1/5 частка - відповідачці [PERSON], 1/5 частка - відповідачу [PERSON], 1/5 частка - відповідачці [PERSON] Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В контексті ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння так користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. В судовому засіданні відповідачі пояснили, що з моменту заселення до даної квартири, їхня сім'я займала дві кімнати, третю кімнату займала мати позивачки та відповідачки [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідачі пояснили що при житті матері між ними склався порядок користування квартирою, а після її смерті, кімната матері залишається вільною, нею ніхто не користується. Позивачкою доводи відповідачів в цієї частини не спростовувалися. З зазначених вище підстав, суд відмовляє в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON],[PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов'язання відповідачів солідарно звільнити належні позивачці 2/5 частини квартири, тому що між сторонами як співвласниками не визначений порядок володіння та користування спірним нерухомим майном, не з'ясовано де саме, знаходяться у спірній квартирі, належні позивачці 2/5 частини, чи займають їх відповідачі. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Статтею 16 ЦК України чітко визначений спосіб захисту цивільного права, і причини за наявності яких особа може звернутися до суду. З цих підставі суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до всіх відповідачів про заборону перешкоджати їй у подальшому у здійсненні права користування, володіння та розпорядження належними 2/5 частинами квартири [ADDRESS], тому що у відповідності до вимог ст.16 ЦК України не існує такого способу захисту цивільного права як заборона вчиняти певні дії на майбутнє, тому що не можна стверджувати, що буде мати місце порушення прав позивачки з боку відповідачів у подальшому. Щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка завдала цієї шкоди за наявності її вини. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням розумності, справедливості та адекватності. Враховуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю, то суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог заявлених [PERSON] до [PERSON], [PERSON], відмовляє і в задоволенні позову, заявленого до них в частині стягнення моральної шкоди. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (не майнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю, зобов'язавши [PERSON] надати їй ключі від замків до двері квартири [ADDRESS], разом з тим не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з [PERSON], суд враховує, що позивачка та відповідачка є рідними сестрами, [PERSON] не має можливості користуватися своєю власністю з липня 2013 року, 21.08.2013 року звернулася до суду зазначеним позовом, в ході розгляду справи по суті категорично відмовилася про обговорення можливих варіантів мирової угоди. Крім того, позивачка ставила вимоги про стягнення моральної шкоди солідарно з трьох відповідачів у сумі 1000 гривень, однак нічим не обґрунтувала заявлений до стягнення розмір грошової суми. На підставі ст.ст. 319, 321, 356, 358, 391, 1267 ЦК України,

Outcome: partial