Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в позовній заяві посилалася на те, що 21 листопада 2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу вони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. З травня 2016 року сторони разом не проживають, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч працездатний, офіційно не працює, але заробляє підробітками, має нормальний стан здоровя і в змозі надавати кошти на утримання дитини. Також зазначала, що він сплачує аліменти на утримання двох дітей від першого шлюбу. Просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 17 листопада 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON] (а.с.32). В судове засідання [PERSON] не зявилася, до суду подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутність (а.с. 30). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що згоден сплачувати аліменти на дочку у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тобто в такому ж розмірі, який він сплачує на дітей від першого шлюбу. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти того, щоб відповідач сплачував аліменти на дочку в розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, проти стягнення більшого розміру аліментів заперечувала, оскільки це може вплинути на можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання її дітей. Заслухавши пояснення відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом на підставі наданих доказів встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає з матірю та перебуває на її утриманні, що визнається відповідачем. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що відповідач не заперечував у судовому засіданні. Згідно виконавчого листа № 2-828, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 21.03.2012, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину, на користь третьої особи [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.29). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної ради України №789-ХІІ (789-12) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач зобовязаний і може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки є працездатним. При цьому, беручи до уваги що з відповідача на користь третьої особи стягуються аліменти на дітей від першого шлюбу у мінімальному розмірі, а позивачем не наведено обставин та відповідних доказів, які б свідчили про те, що дочка сторін [PERSON] потребує збільшених, порівняно із звичайними, витрат на її утримання, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]В підлягають частковому задоволенню і з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімальної суми, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial