Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу частки жилого будинку та визнання права власності на частку жилого будинку. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 71/100 частка жилого будинку по вул. Олексаднрійській, 38 в м. Пятихатки на праві власності належала [PERSON], яка 05 листопада 2000 року померла. Після її смерті спадщину у вигляді вищевказаного будинку отримав її син [PERSON] В грудні 2005 року між нею та [PERSON] було укладено домоволеність щодо купівлі-продажу 71/100 частини жилого домоволодіння № 38 по вул. Олександрійській в м. Пятихатки Дніпропетровської області. Домовшись про ціну будинку вона передала [PERSON] в рахунок оплати вартості будинку 50000 грн.. На підтвердження отримання коштів, в рахунок укладення договору купівлі-продажу, відповідач написав власноручно розписки. Однак від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу [PERSON] ухиляється. У звязку з вищевикладеним, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 71/100 частки будинку № 38 по вул. Олександрійській в м. Пятихатки Дніпропетровської області з господарськими будівлями, розташованими на земельній ділянці площею 684 кв.м та визнати за нею право власності на 71/100 частки вказаного будинку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засіданя не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням справу розглядати за їх відсутності, позов визнають в повному обсязі. Третя особа Пятихатська районна рада Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, надіслали листа проханням справу розглядати без участі їх представника. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 71/100 частка будинку по вул. Олександрійській, 38 в м. Пятихатки Дніпропетровської області на праві власності належить [PERSON], про що свідчить договір дарування від 14.01.1992 року та копія реєстраційного посвідчення/а.с.6-7,8/, 05 листопада 2000 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.13/. 15.03.2007 року відповідач [PERSON] написав розписку про те, що він отримав від [PERSON] 25000 грн. за продаж 71/100 частини будинку № 38 по вул. Олександрійській в м. Пятихатки Дніпропетровської області та 15.03.2012 року 25000 грн. в рахунок продажу спірного домоволодіння/а.с.14,15/. Відповідно до довідки, виданої депутатом міської ради від 27.04.2016 року позивач [PERSON] з грудня 2005 року проживає в [INFO]/а.с.16/. За договором купівлі-продажу одна сторона \\продавець\\ передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні \\покупець\\, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом і такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст.ст. 210 ч.1, 640 ч.3, 655 ч.1, 657 ч.1 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ч.ч.1,2 ЦК України). Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, дійсним, слід зважати на те, що норма ст. 220 ч. 2 ЦК України не підлягає застосуванню щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Зважаючи на те, що предметом договору купівлі-продажу між сторонами є нерухоме майно у вигляді жилого будинку з надвірними спорудами і такий договір між сторонами підлягав обов'язковому нотаріальнопу посвідченню та державній реєстрації, однак договір нотаріально не посвідчено і не здійснена його державна реєстрація, договір купівлі-продажу не є укладеним і не створив прав та обов'язків для позивачки та відповідача. Крім того суд зазначає, що письмові розписки, складені [PERSON] про отримання ним від [PERSON] коштів за продаж будинку не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог, оскільки не є правочином, спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому суд вказує на те, що правочин купівлі-продажу має вчинятися у формі, встановленій законом, а саме у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що не було дотримано сторонами. Недодержання письмової форми має наслідком недійсність правочину, у звязку з чим вимоги позивача не є законними та обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача визнати за нею право власності на 71/100 частини будинку по вул. Олександрійській 38 в м. Пятихатки Дніпропетровської області суд бере до уваги те, що дана вимога носить похідний характер від вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу частки жилого будинку у задоволенні якої було відмовлено, у звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині. Визнання позову відповідачем [PERSON] суперечить закону, тому за приписами ст. 174 ЦПК України не може покладатись в основу судового рішення.

Outcome: dismissed