Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а саме визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], з причини не проживання її в будинку з травня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом №85965070 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 27 листопада 2012 року у вказаному будинку з її дозволу зареєструвалася, як член сім'ї [PERSON], яка на даний час є її колишньою невісткою, але з травня 2016 року, і по даний час в будинку більше не проживає, особисті речі її відсутні, добровільно знятися з реєстрації відмовилася, в зв'язку з чим позивачка вимушена звертатись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник позивача, адвокат Жиліна О.В. в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність (а.с. 36). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, в т.ч. відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с. 19, 26, 37-39). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом, встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією витягу №85965070 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). В даному будинку з 27 липня 2016 року і на даний час зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.8), яка в даному будинку не проживає з травня 2016 року, що підтверджується актом обстеження житлових умов жительки [ADDRESS] [PERSON] від 03 травня 2017 року (а.с.9) та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Шлюб між сином позивачки [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.05.2016 (а.с.24, 25). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, тобто колишній член сім'ї набуває статусу наймача жилого приміщення. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Під дію п.п. 1 і 5 та ч.4 ст.71 даний випадок не підпадає, а в ч.1 ст.71 вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач [PERSON] в будинку позивача не проживає з травня 2016 року, то вона втратила право на користування цим жилим приміщенням. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З гідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Реєстрація відповідача у будинку позивача створює останнім перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов'язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved