Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України - до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн [PERSON], [INFO] без згоди батька в супроводі матері до досягнення повноліття; надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України [PERSON], [INFO] без згоди батька, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу 04.05.2012 року залишена на проживання з позивачкою. Відповідач з моменту розлучення щоразу безпідставно затримує оформлення документів на вивіз доньки за кордон, що призводить до ускладнення процедури їх оформлення, переносу запланованих поїздок, додаткових фінансових затрат. Водночас, донька часто хворіє, а тому для профілактики захворювань їй необхідне періодичне перебування на морі. З метою забезпечення належного оздоровлення дитини, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. Однак, на даний час відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, не мотивуючи таку відмову жодними аргументами. Просила суд надати їй дозвіл на на тимчасовий вивіз доньки [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття (до досянення 16 років) в країни ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англії, Об'єданих Арабських Еміратів, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн. 10.11.2017 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України - до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн [PERSON], [INFO] без згоди батька в супроводі матері або уповноваженої нею особи, до досягнення повноліття; надати дозвіл [PERSON] або уповноваженій нею особі на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України [PERSON], [INFO] без згоди батька (а.с. 19-20). Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с. 21). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, попередньо подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечила проти задоволення позову, просила проводити розгляд справи без її участі та без участі позивача (а.с. 37-38). Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 09.03.2005 року (а.с. 5). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2012 року, яке набрало законної сили 04.05.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 09.08.2003 року у відділі РАГСу Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №1139 - розірвано. Неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишено на виховання та проживання з матір'ю (а.с. 6-7). Як вбачається з копії заяви від 19.10.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1905, [PERSON] надав згоду на оформлення візи та багаторазові поїздки до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Туреччини, Єгипту, Тунісу, Канади, США, Грузії, до країн - учасників Шенгенського договору (держав Європейського союзу), а також до інших країн, на період з 20.10.2017 року по 20.10.2020 року, його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], [INFO], яка супроводжуватиме їхню дитину в цих поїздках, буде піклуватись про її безпеку і здоров'я, а також гарантує повернення їхньої дитини до України по закінченню строку перебування за кордоном (а.с. 47). Однак, враховуючи те, що вищезазначена згода на вивіз малолітньої дитини за кордон була надана відповідачем 19.10.2017 року, тобто після звернення 23.06.2017 року позивачки до суду із даним позовом, а тому судом до уваги не береться. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 5 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україн громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] надав згоду на виїзд малолітньої доньки за кордон строком до 20.10.2020 року, однак уже після звернення позивачки до суду із даним позовом та не до досягнення дитиною повноліття, яке настане 02.12.2020 року, і виключно у супроводі матері, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше 90 календарних днів впродовж кожного року не порушує прав [PERSON], як батька дитини та вчиняється матір'ю в інтересах доньки [PERSON], [INFO]. На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує 90 календарних днів впродовж року, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина в Україні. За таких обставин,

Outcome: dismissed