Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням , посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.07.2009 року, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, позивачка є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою крім позивачки зареєстровані : чоловік - [PERSON] та син - [PERSON], який з березня 2015 року у вказаній квартирі фактично не проживає, та не навідується, ніяких речей та майна відповідача не має, він проживає у іншій квартирі, яку знімав за договором найму, адресу не повідомив. У користуванні житловою площею відповідачу [PERSON] ніхто не перешкоджав. Крім того, оплати за квартирну плату та спожиті комунальні послуги відповідач не здійснює, у зв'язку з чим позивач вимушена нести додаткові матеріальні витрати. Через те, що відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знявся, позивачка просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягає та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, але до суду жодного разу не з'явився. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України судові повістки надсилались на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Тому, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.07.2009 року, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради , копія якого знаходиться в матеріалах справи на аркуші № 4, [PERSON]- позивачка по справі є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ЖБК № 265 «Автомобіліст-10» , яка знаходиться в матеріалах справи на аркуші № 10, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON]- позивачка по справі її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON]- відповідач по справі. Відповідач [PERSON]. з березня 2015 року у вказаній квартирі фактично не проживає та не навідується, ніяких речей та майна відповідача не має, він проживає у іншій квартирі, яку знімав за договором найму, адресу не повідомив. У користуванні житловою площею відповідачу [PERSON] ніхто не перешкоджав . Крім того, оплати за квартирну плату та спожиті комунальні послуги відповідач не здійснює, у зв'язку з чим позивач вимушена нести додаткові матеріальні витрати. Згідно Акту складеним членами правління ЖБК № 265 «Автомобіліст-10» про фактичне проживання громадян від 04.04.2016 року, який знаходиться в матеріалах справи на аркуші №11, зареєстрований [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає за вказаною адресою з березня 2015 року і по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Через те, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку з реєстрації не знявся, позивачка просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин понад рік.

Outcome: approved