Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що 04 червня 2005 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Виконкомі Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис №23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Також, відповідач [PERSON] всиновив мого старшого сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2008 року у справі № 2-10732/08, дитині присвоєно прізвище - [PERSON] та по батькові [PERSON] , про що видано свідоцтво про усиновлення Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 11.11.2008 року. Подружнє життя не склалось. Конфлікти почались після повернення [PERSON] з зони АТО/ООС. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2017 року у справі № 712/9401/17 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Лозуватка, Шполянського району, Черкаської області проживаючого [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , працюючого у Центрі підготовки молодших інспекторів (в/ч [NUMBER] ) на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26.07.2017 року. За даним рішенням видано виконавчий лист. За вказаним вище виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 59010670. Допомоги майже не надавав, участі у додаткових витратах (гуртки дітей, постійні медичні огляди та лікування дітей, особливо на стаціонарі, поїздки і оздоровлення дітей, олімпіади, придбання одягу, взуття дітям, підручників, репетитори, тощо) майже не приймав. Утримує дітей [PERSON] . Дитячі подарунки у дітей він відбирає, участь у їх навчанні, вихованні не приймає. Неодноразово вимагав від дітей повернення сплачених ним аліментів, коштів. [PERSON] участь в житті дітей приймає зрідка і лише напоказ. Аліменти, які перераховувались військовою частиною чи матеріальну допомогу що він перераховував на дітей, після її надходження на картку, забирав у дітей, примушуючи їх віддавати йому кошти. Також, за обопільною домовленістю [PERSON] мав сплачувати кошти на придбання харчування та за прасування його речей на її картку. [PERSON] на її картку він також перераховував їй кошти які вона мала зняти і віддати йому готівковими коштами (бо у військовій частині з його слів не було банкомата) та інколи вона придбавала ліки, інгалятори, продукти харчування для його матері і баби, а він повертав частину витрачених коштів їй на карту. Крім цього, через її відрядження у Київ він часто просив її придбавати йому військову амуніцію, одяг, взуття і перераховував кошти на їх придбання. У всіх цих випадках перерахування коштів мали призначення платежу поповнення її картки. Дуже зрідка відповідач перераховував дітям кошти на їх витрати на проїзд до школи поповненням карток. На всі її прохання нормально піклуватись про синів і надавати їм аліменти (можна і на картки дітей) у визначеному судом розмірі, приймати участь у їх вихованні та розвитку він відмовчувався, або «годував завтраками». Після її спроби розірвати шлюб у 2017 році через перелюб чоловіка, між [PERSON] і мною була домовленість, що він бере участь у всіх витратах на дітей нарівні з нею, що він відшкодовує повністю лікування синів, і що вона оплачує гуртки старшого сина на 2017 рік а він оплачує гуртки молодшого сина. Щоб не сплачувати за гуртки він примусив молодшу дитину не ходити в гуртки. Самостійно аліменти [PERSON] , в супереч домовленостям між подружжям, не сплачував протягом 2017-2019 років. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2019 року у справі № 712/5609/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Реєстрацію розірвання шлюбу проведено 18.08.2019. За обопільною домовленістю між колишнім подружжям відповідач має сплачувати дітям на їх карткові рахунки матеріальну допомогу в розмірі 1000 грн. щомісяця кожному до 23-и річчя дітей. Вказану домовленість він також порушив. З січня 2021 року кошти на матеріальну допомогу дітям взагалі не сплачує, а навпаки кошти за матеріальну допомогу намагається видати за аліментні кошти і вимагав повернення цих коштів. Тому, [PERSON] у травні 2019 року звернулась із позовом про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] заборгованість по аліментах на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , за період з 26.07.2017 по 01.05.2019 в сумі 105807,00 грн., індексації щомісячного аліментного платежу за період з 26.07.2017 по 07.05.2019 в сумі 2898,62 грн., загальної суми пені за несплату або прострочення сплати аліментів, за період з 26.07.2017 по 07.05.2019, в сумі 323847,10 грн., а всього 432552,72 грн. Після подання даного позову, [PERSON] , з метою врегулювання спору в позасудовому порядку та, як виявилось, з метою уникнення кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України та з письмового дозволу (рішення) служби у справах дітей Черкаської міської ради, 21 травня 2019 року уклав договір дарування квартири неповнолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Після оформлення нотаріально посвідченого договору дарування, [PERSON] було відкликано позов у зв`язку із набуттям права власності синами на квартиру. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] відповідач після вчинення договору дарування мав знятись з реєстрації по [ADDRESS] і виїхати з квартири, та самостійно, кожного 15 числа місяця сплачувати аліменти на дітей з 22.05.2019 на їх картки у розмірі визначеному судом з призначенням платежу аліменти за такий то місяць такий то рік згідно рішення суду №712/9401/17. Вказану домовленість [PERSON] порушив і свого слова не стримав. В липні - серпні 2019 року діти відпочивали на морі і у її батьків. Вказаний відпочинок разом із придбанням одягу, взуття і шкільного приладдя було здійснено за мій кошт, кошти її брата і батьків. Вона всіляко намагалась дітей обмежити від насилля батька і створити якнайкращі умови відпочинку та розвитку для дітей. На відпочинок дітей [PERSON] коштів не давав. Після повернення дітей, влітку після дарування квартири дітям, [PERSON] повернувся постійно проживати в цю квартиру, жити в дитячій кімнаті, спав на ліжку молодшого сина, мовляв «Більше немає де жити, частина не дає гуртожитку чи казарми». В серпні 2019 року вони з дітьми дізнались, що [PERSON] забрав всі сімейні кошти родини (а в більшості, це були її особисті кошти) і придбав 09.07.2019 собі мотоцикл, в той час як на придбання дітям речей, книжок, зошитів, одягу і взуття до школи, харчування дітей, тощо виділив на двох дітей-підлітків за все літо всього 5000 грн. і за все літо більше коштів не давав. За домовленостями, квартира дітям була подарована без будь-яких умов і в порядку ст. 717 ЦК України. Жодних обмежень щодо стягнення аліментів в подальшому чи пред`явлення в подальшому виконавчого документа на примусове виконання вони не передбачали, оскільки вони взагалі не обговорювали такий момент як повне припинення права дітей на аліменти. Була домовленість, що [PERSON] щомісяця самостійно перераховуватиме аліменти на дітей, однак, він цього не робив. Вказане встановлено постановою Черкаського Апеляційного Суду від 18.03.2021 у справі №712/3165/20. Оскільки, [PERSON] не сплачував аліменти, колишня дружина подала виконавчий лист на виконання до органів ДВС про стягнення з [PERSON] аліментів на дітей, з жовтня 2019 року аліменти перераховує військова частина (за місцем роботи [PERSON] ) і борг за період з 22.05.2019 по 01.10.2019 (5 місяців 10 днів) виплачено військовою частиною лише в березні 2020 року без індексації аліментів. При цьому, з незрозумілих причин з позивача також вираховано комісію банку за перерахунок аліментів, в порушення Закону «Про виконавче провадження» і Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 №512/5 із змінами. Сварки подружжя посилились після отримання військовою частиною виконавчого листа про стягнення аліментів у жовтні 2020 року. [PERSON] виніс з квартири деякі речі і продав їх без дозволу дружини. Забирав у дітей їх речі (наприклад осінню куртку у старшого сина, а дитині ні в чому було ходити). [PERSON] чинив за адресою проживання сварки і постійно принижував колишню дружину на очах дітей та саме дітей, вчиняв домашнє насильство на очах дітей та по відношенню до дітей і колишньої дружини. Вказане було неодноразовим приводом для викликів поліції в жовтні 2019 року - травні 2021 року. За результатами вчиненого [PERSON] домашнього насилля позивач із дітьми вимушена орендувати житло і переховуватись з дітьми від [PERSON] [PERSON] участь у житті дітей приймає зрідка, а в останнє з молодшим сином спілкувався 14 жовтня 2020 року. При цьому, у дитини день народження відбулось 01.11.2020 і відповідач дитині навіть подарунка не передав і не привітав з днем народження сина. Не вітав дітей відповідач із святами Святого Миколая, з [PERSON] , Новорічними Святами, [PERSON] , але вимагав щоб діти йому дарили подарунки на ці свята. Аліменти, які перераховувались військовою частиною чи матеріальну допомогу що він перераховував на дітей, після її надходження на картку, забирав у дітей, примушуючи їх віддавати йому кошти ( [PERSON] викладач тактики, офіцер з досвідом, вміє зламати психіку, професійно вивчав курс маніпуляції особистістю, вміє стирати особистість людини і не тільки). Навіть кошти, які в готівковому вигляді були подаровані родичами дітям, [PERSON] забирав у дітей, а потім перераховував не всю суму дітям, а частинами, і повністю всю суму не повертав. Крім цього, 04.03.2020 [PERSON] подав до Соснівського районного суду м. Черкаси позов до відповідачів: [PERSON] , [INFO] , Законний представник неповнолітнього: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , заінтересована особа: Служба у справах дітей ЧМР, про визнання договору від 21.05.2019 дарування квартири недійсним та повернення сторін у первісний стан. Таким чином, [PERSON] , уникнувши кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України, при укладанні договору дарування квартири в порядку позасудового врегулювання спору, на сьогодні оскаржує даний договір з підстав нібито «введення його в оману щодо суті укладеного договору», і це при тому, що [PERSON] , згідно укладеної ним же нотаріально посвідченої заяви від 21.05.2019, текст цього договору дарування і суть вчиненого правочину роз`яснено і відомі, відомі наслідки укладання правочину і він на це був згодний. А в судовому засіданні [PERSON] визнавав факт самостійної підготовки документів до укладання правочину і читання, редагування ним самим тексту договору дарування під час укладання нотаріально посвідченої угоди. Вказане також встановлено Черкаським Апеляційним Судом у справі №712/2130/20 від 29.01.2021. Не сплачуючи аліменти на дітей досить тривалий час (протягом 2017-2019 років), не піклуючись про родину, [PERSON] ще намагається позбавити дітей їх єдиного житла. [PERSON] часто провокував колишню дружину на сварки, коли відбирав її особисті документи, паспорт, ключі від кватири, бив дітей (особливо молодшого сина), перешкоджав її професійній діяльності, тощо, 14.03.2020, 19.03.2020, 20.03.2020, 24.03.2020 [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] під час вчиняємих ним сварок на очах у дітей. На очах дітей принижував їх матір, виражався нецензурною лайкою. Також [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] 14.05.2020, 03.02.2021, 10.02.2021. Через постійне насилля і сварки [PERSON] разом з дітьми змушена винаймати квартиру з 26 березня 2020 року. Відносно [PERSON] виписано обмежувальні приписи, і під час виконання приписів, [PERSON] продовжував насилля. В червні-липні 2020 року, не дивлячись на вищевказані складні сімейні обставини і конфлікти, [PERSON] склав успішно ЗНО і 04.09.2020 вступив до Харківського національного університету радіоелектроніки на спеціальність 173-«Авіоніка» на денну форму навчання бюджетного забезпечення. Через великий конкурс і скорочення бюджетного забезпечення син не отримує стипендію. Витрати на оплату гуртожитку становлять 6240,00грн. на рік без урахування витрат на комунальні послуги і інтернет зв`язок (що є складовою спеціальності за якою навчається син). Враховуючи повноліття сина, вона 15.09.2020 направляла відповідачу претензію щодо необхідності сплати аліментів на двох дітей з 15.04.2020 у збільшеному розмірі, адже індексації аліментів не відбувалось з 2017 року і аліментні платежі не доплачувались через вирахування банком комісії. На вказану претензію [PERSON] відреагував телефонним дзвінком із брудною лайкою. Фактично з цього часу він припинив спілкування із дітьми. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року у справі № 712/9658/20 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь повнолітнього сина [PERSON] аліменти у зв`язку з продовженням сином навчання, у розмірі 2500 грн. щомісячно, з індексацією вказаної суми, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, як до досягнення сином двадцятитрирічного віку. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один-місяць допущено до негайного виконання. [PERSON] подано на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року у справі № 712/9658/20 апеляційну скаргу, яка двічі залишена без руху через недоліки апеляційної скарги. При цьому, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: [PERSON] , Диспластична кардіопатія, пролапс мітрального клапана сердця, кіфозна постава, деформація грудної клітини і продовжує лікування. Незалежно від апеляційного оскарження, платіж який підлягає до негайного виконання виконується впродовж трьох календарних днів. [PERSON] даний платіж не виконано. [PERSON] 15.04.2020 виповнилось 18 років. Син на момент 18-ти річчя продовжував навчання у школі, що підтверджується довідкою. А в подальшому вступив на бюджетну форму навчання у ХНУРЕ в м. Харкові. З [PERSON] продовжується стягнення аліментів на у розмірі 5000 грн. щомісячно. Обидва сини проживають з нею і знаходяться на її утриманні і після розірвання шлюбу і далі проживають зі нею, позивачем. Старший син навчається у м. Харкові і (враховуючи змішану форму навчання через карантин) кожні два тижні в місяць проживає з нею, а інші два з половиною тижні у м. Харкові за місцем навчання. Відповідач не здійснює оплати витрат дитини на проживання, прибуття до м. Харкова, витрати пов`язані із його навчанням. Як встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2017 року у справі № 712/9401/17, згідно із довідками поліклінічного відділення Черкаської міської дитячої лікарні Шаповал І.Р., перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Анамалія Арнольда-Кіарі 1 ст., Диспластична кардіопатія, пролапс мітрального клапана сердця, кіфозна постава, а [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Диспластична кардіопатія, ПССТ 1 ст, дифузний зоб І ст. Відповідно до виписок із історій хвороб, діти лікуються тривалий час, у тому числі і стаціонарно, їх щорічне обстеження є дуже вартісним і включає в собі низку платних обстежень. В тому числі, у вересні цього року і на протязі літа старшому сину мають робити МРТ обстеження голови, шиї та попереку. Молодший син потребує ортопедичного взуття і спеціальних ортопедичних устілок. Старший син займається боксом, бере участь у співочому колективі і участь у конкурсах з вокалу, відвідує уроки музики (клас гітара). Молодша дитина має математичні здібності і потребує розвитку цих навичок спеціальною літературою та навчальними посібниками, тощо. До того ж, обидва сини підлітки, а це в свою чергу породжує додаткові витрати як на їх розвиток так і на їх утримання. Молодший син переобуває на [PERSON] обліку з приводу пептичної виразки, порушення формування стопи, сколіотичної постави і потребує не тільки лікування а відновлення через певні процедури (відвідування басейну), що є дороговартісним. Також, молодшому сину у зв`язку із розвитком потрібно: заняття з плавання (через сколіотичну поставу, заняття з репетитором (старший клас), заняття у художній школі (дитина має художні здібності), відвідування психолога (через нанесене батьком [PERSON] дитині психологічної травми і вчинення домашнього насилля над дитиною і матір ю дитини на очах дитини). Також дитина перебуває на обліку у ортопеда і гастроентеролога і потребує лікування (курс раз на півроку) та ортопедичного взуття. Дитина потребує ортондонтичного лікування. У вказаних витратах відповідач участі не приймає. Працює відповідач у Головному центрі підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (в/ч [NUMBER] , смт. Оршанець) на посаді викладача Циклової комісії тактики та тактичної медицини відділу циклових комісій Центру підготовки молодших інспекторів (наскільки їй відомо). Наскільки їй відомо, відповідач отримав права на водіння автомобілем і мотоциклом нового зразка, готував документи на отримання дозволу на придбання вогнепальної зброї. Окрім мотоцикла, на інших осіб придбав і користується сам автомобілем Ауді А 6 (на вказаному автомобілі він неодноразово приїздив на судові засідання). Наскільки їй відомо, аліменти, окрім як за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2017 року у справі № 712/9401/17, відповідач нікому не платить, стягнень по іншим виконавчим документам з відповідача не здійснюється, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина, крім наших спільних дітей, не має і не утримує. Оскільки відповідач проходить службу у ДПСУ (про що свідчить його декларація про доходи), є військовослужбовцем, то наскільки їй відомо має відмінне здоров`я і добрий фізичний стан, продовжує службу і в його обов`язки входить навчання курсантів і курсанток тактичним завданням включаючи маршброски по повній викладці на великі відстані. Хвора людина, навіть просто здорова людина без спеціальної підготовки, не може витримати такі навчання. Відповідач має бойовий досвід, знає спец прийоми, добре собою володіє і є двулічною особою. Відповідач тривалий час (з червня 2019 року по березень 2021 року включно) проживав в квартирі дітей. Доступу до квартири дітей ані їй, ані дітям не давав. Після звільнення квартири [PERSON] у 28.03.2021 року без повідомлення власників і без належної передачі квартири, не сплативши комунальні платежі, 02.04.2021 виявилось що [PERSON] зруйнував квартиру і наразі квартира через дії [PERSON] не придатна для проживання дітей. В квартирі по мірі своїх можливостей вона вимушена робити ремонт. [PERSON] залишив після свого проживання борги по оплаті житлово-комунальних послуг і не дивлячись нате, що і досі зареєстрований в квартирі дітей, борги за комунальні послуги (які сам і використав) не сплачує. Відповідач має достатній заробіток від 18600 грн. до 25000 грн. на місяць, придбав мотоцикл (про що свідчить відомості про його доходи та копія договору купівлі-продажу мотоциклу), зареєстрував авто на іншу особу і сам за договором користується цим авто (здійснено запит про надання копію договору), проживав тривалий час в дитячій квартирі (про що свідчить акт опитування сусідів) і не платив ні за оренду квартири дітям порівну з нею, ні за більшість комунальних послуг, має пільги по УБД, мати відповідача заміжня і має достаток від свого чоловіка - військового пенсіонера, має свій дім та земельну ділянку, які придбала за наші з колишнім чоловіком кошти на своє ім`я, має своє господарство після переїзду у новий будинок, тобто є більш ніж забезпеченою, а відтак сплата аліментів на молодшого сина у розмірі 6675 грн. за рішенням суду та на старшого сина в сумі 2500 грн. за рішенням суду, не є обтяжливим для відповідача. Крім цього, відповідач розробляв документи на оформлення права власності земельного паю і мав вже отримувати від нього дохід. Більш того, після розлучення, не повідомляючи відповідні органи про зміну сімейного стану і її про такі дії, відповідач отримував матеріальну допомогу від держави на вирішення сімейно-побутових проблем родини і допомогу на сім`ю (про що свідчать відомості про доходи). Натомість, він є самозайнятою особою, її заробіток - гонорар є не стабільним, залежить від кількості справ, вона працює по 16 годин в день щоб утримувати синів, винаймає із дітьми квартиру (адже відповідач вигнав її і дітей з їх квартири на вулицю в березні 2020 року, створив нестерпні і небезпечні умови життя), на що щомісячно витрачає 3500 грн. за оренду квартири та від 2500 грн. за комунальні послуги, придбаваю нові речі, одяг, і взуття дітям (замість тих що забрав у дітей відповідач і крім цього, діти ще й ростуть), забезпечую дітям репетиторів, розвиток, екскурсії, позашкільні заняття, винаймаю гуртожиток для старшого сина і забезпечую його харчуванням, адже син навчається на денній формі навчання і не може самостійно себе забезпечити. Крім цього, на момент подачі позову сину не призначено стипендії, через карантин частину занять двічі на тиждень здійснюється дистанційно. Одним словом, вона забезпечує належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, хоча самотужки їй це дуже важко робити. Вона забезпечує заняття з репетитором для молодшого сина, його навчання з художнього мистецтва, його екскурсії і розвиток. Молодший син обожнює алгебру і геометрію, має здібності до мов, має здібності до програмування. Всі ці здібності потрібно розвивати в дитині. При цьому, обидві сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , який навчається у школі, перейшов до випускного дев`ятого класу. Сторони сімейні відносини припинили, спільне господарство не ведуть. Спілкування з відповідачем є неможливим, оскільки через ПТСР і егоцентризм він не бачить і не бажає бачити потреби інших людей навколо. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач протягом тривалого часу не надавав належних коштів на потреби дитини, у неї є підстави вважати що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини у належному розмірі, тобто сплати аліментів у розмірі що має забезпечувати потреби дитини. Матеріали справи не містять належні та допустимі докази того, що відповідач подарував квартиру своїм дітям в рахунок саме регулярних аліментних платежів або з метою припинення подальшого права на аліментів для дітей. Судами встановлено, що квартира подарована без будь-яких умов у договорі, і з доброї волі позивача, у зв`язку із набуттям синами права власності, в позасудовому порядку було владнано спір по сплаті заборгованості по аліментах, що утворилась станом на 21.05.2019. Крім того, квартира була подарована синам під час сумісного проживання сторін разом із дітьми однією сім`єю і здійснювалось під час перебування сторін у шлюбі. Оскільки відповідач офіційно отримує грошове забезпечення, має мінливий дохід, витрачає коштів більше ніж заробляє, а наскільки їй відомо, що більша частина його доходів є неофіційною в Україні, то, відповідно, визначення розміру аліментів в частці заробітку відповідача не відповідає інтересам дитини, оскільки в такому випадку на дитину підлягатиме виплаті мінімальна сума аліментів - 1/4 частина офіційних доходів боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, підставою зміну розміру аліментів є: зміна майнового стану обох сторін, зміна сімейного стану обох сторін, погіршення здоров`я позивача і дитини через дії відповідача, неналежне утримання майна дитини відповідачем і зменшення цінності і обсягу майна дитини за рахунок дій відповідача, зміна матеріального стану позивача і дитини (його значне погіршення) через дії відповідача по відношенню до позивача і дитини. За цих обставин, виходячи із реальних умов життя в Україні, дійсного рівня цін, вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів будуть аліменти у твердій грошові сумі - 6800,00 грн. Оскільки обов`язок по утриманню дитини батьки несуть у рівній мірі, а відповідач не має виключних обставин, які надають йому додаткові гарантії порівняно з позивачкою в питанні утримання дитини, витрати на одного з батьків на утримання дитини становитимуть 81600,00 грн. на рік (163200,00 грн. : 2), або 6800,00 грн. на один місяць (81600,00 : 12). Таким чином розмір щомісячного аліментного платежу становитиме 6800,00 грн. на місяць (без урахування індексації платежу). Орієнтовно позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом у даній справі судові витрати в сумі 6356 грн. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ( [ADDRESS] , працює Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (в/ч [NUMBER] , смт. Оршанець), офіцер-викладач з тактики, викладач Циклової комісії тактики та тактичної медицини відділу циклових комісій Центру підготовки молодших інспекторів) на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] адреса реєстрації: [ADDRESS] ), в розмірі 6800,00 (шість тисяч вісімсот) гривень щомісячно, до 5 числа кожного місяця, починаючи 15.04.2020 і до досягнення сином повноліття. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві. 02.08.2021 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 04 травня 2005 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у виконкомі Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 32. За час перебування у шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] . На підставі рішення суду [PERSON] усиновив старшого сина [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] , 2002 року народження. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 04 червня 2005 року у виконкомі Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 32 розірвано. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2018 року \~стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26.07.2017 року. На підставі вказаного рішення суду позивачу [PERSON] 24 жовтня 2017 року був виданий виконавчий лист. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь повнолітнього сина [PERSON] аліменти у зв`язку з продовженням сином навчання, у розмірі 2500 грн. щомісячно, з індексацією вказаної суми, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, як до досягнення сином двадцятитрирічного віку. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН\~про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті\~ 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилалася на те, що підставою зміну розміру аліментів є: зміна майнового стану обох сторін, зміна сімейного стану обох сторін, погіршення здоров`я позивача і дитини через дії відповідача, неналежне утримання майна дитини відповідачем і зменшення цінності і обсягу майна дитини за рахунок дій відповідача, зміна матеріального стану позивача і дитини (його значне погіршення) через дії відповідача по відношенню до позивача і дитини. Рішенням Соснівського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~20\~жовтня 2017\~року (справа\~№ \~ 712/9401/17, провадження 2/712/2269/17) встановлено: «Відповідно до виписки з медичної карти [PERSON] хворіє та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом диспластична кардіопатія, ПССТ І ст., дифузний зоб І ст.». Таким чином при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , судом враховано, що останній має захворювання та перебуває на диспансерному обліку. Позивачка посилається на те, що у відповідача [PERSON] покращився матеріальний стан, а саме: відповідач придбав мотоцикл та користується автомобілем Ауді. Однак, відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС України в Черкаській області від 29.07.2021 року № 31/23-1276, згідно з обліками «НАІС ГСЦ» (ЄДР МВС) у територіальних сервісних центрах РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області станом на 27.07.2021 за гр. [PERSON] , транспортні засобі серед зареєстрованих не значаться. Станом на дату винесення рішення у справі № 712/9401/17, відповідач мав у своїй власності квартиру [ADDRESS] , однак 21.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] , яка діє як законний представник свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , у рівних частках по Ѕ частині кожному сину. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості щодо майна, яке б було зареєстровано за [PERSON] відсутнє. Відповідно до копії довідки Головного центру підготовки особового складу імені генерал-майора Ігоря Момота від 07.05.2021 року № 51 розмір заробітної плати [PERSON] у 2021 році збільшився в середньому до 16800,00 грн. В судовому засіданні позивач заперечувала проти зазначеної довідки, оскільки форма довідка суперечить нормам чинного законодавства. Суд не бере до уваги дане твердження позивача, оскільки у суду не виникає сумніву щодо видачі Головним центром підготовки особового складу імені генерал-майора Ігоря Момота довідки від 07.05.2021 року № 51 щодо розміру заробітної плати [PERSON] . Однак, згідно рішення Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 712/9658/20 від 30 березня 2021 року з [PERSON] на користь старшого сина [PERSON] до досягнення 23-річного віку стягується 2500,00 грн. аліментів, як на дитину що продовжує навчання. У зв`язку з укладанням договору дарування квартири своїм дітям, [PERSON] винаймає житло, за яке в місяць сплачує кошт у розмірі 4000,00 грн. без врахування комунальних платежів, що підтверджується копією договору оренди нерухомого майна від 05.04.2021 року та акту прийому-передачі в оренду від 05.04.2021 року. В судовому\~засіданні позивач\~посилалася на\~той факт,\~що договір\~оренди нерухомого\~майна не\~відподвіає вимогам ЦПК та ЦК України, однак суд не бере до уваги дане посилання позивача, оскільки на час розгляду даної справи договір ніким не оскаржувався та є дійсним. Таким чином на час розгляду даної справи, позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про покращення матеріального стану відповідача [PERSON] . Позивачка зазначає, що неповнолітній [PERSON] потребує ортопедичного взуття і спеціальних ортопедичних устілок. Він має математичні здібності і потребує розвитку цих навичок спеціальною літературою та навчальними посібниками, тощо. Переобуває на «Д» обліку з приводу пептичної виразки, порушення формування стопи, сколіотичної постави і потребує не тільки лікування а відновлення через певні процедури (відвідування басейну). Також, [PERSON] у зв`язку із розвитком потрібно: заняття з плавання (через сколіотичну поставу, заняття з репетитором (старший клас), заняття у художній школі (дитина має художні здібності), відвідування психолога (через нанесене батьком [PERSON] дитині психологічної травми і вчинення домашнього насилля над дитиною і матір`ю дитини на очах дитини). Також дитина перебуває на обліку у ортопеда і гастроентеролога і потребує лікування (курс раз на півроку) та ортопедичного взуття. Дитина потребує ортондонтичного лікування. На думку суду, вказані вище обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів в даній справі, оскільки за своєю природою витрати, \~викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегульовано ст. 185 СК України. Такі вимоги позивачем не заявлялись та не є предметом розгляду у цій справі, однак за наявності підстав визначених ст. 185 СК України, позивач не позбавлений можливість звернутися з відповідним позовом. В позовній заяві позивачем зазначено розрахунок розміру аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 6800 грн., визначення ціни позивачем зроблено з сайту інтернет-магазину Rozetka, однак при розрахунку позивачем не враховано строк служби необхідних речей. Постановою Кабінету Міністрів України № 780 від 11.10.2016 року «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення» окрім найменування та кількості необхідних товарів зазначається і строк їх служби, що вимірюється в роках. Щодо визначення вартості харчування позивачем, суд вважає за необхідне зазначити, що додатки № 4 та № 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження норм харчування у закладах освіти та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку» № 1591 від 22.11.2004 року затверджують норми харчування лише у будинках-інтернатах різних вікових груп та дитячих закладах оздоровлення й відпочинку. Згідно вказаних додатків розраховується лише норма харчування в грамах за кількістю продуктів на дитину відповідного віку. Тому стороною є недоведеним вартість харчування в розмірі 5680,00 грн. на місяць, з урахуванням того що [PERSON] безкоштовно харчується в школі, в якій навчається, як син учасника АТО. Відповідно до частини 3 статті 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №524/7388/17 (провадження №61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц (провадження №61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження №61-43813св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК\~обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2395 грн., з 1 липня -2510 грн., з 1 грудня 2618 грн. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу не підлягають до відшкодування відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed