Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes Benz», номер шасі WDB9036621R762322, реєстраційний номер [NUMBER] та залишити даний автомобіль в спільній частковій власності. Позовні вимоги мотивує тим, що з 09.10.1999 року по 10.08.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем. В період перебування в шлюбу ними був придбаний автомобіль «Mercedes Benz», номер шасі WDB9036621R762322, реєстраційний номер [NUMBER]. Оскільки між ними не досягнуто згоди щодо поділу майна, а саме автомобіля «Mercedes Benz», тому вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом, оскільки вважає спірний автомобіль спільним набутим майном. Позивач та її представник в судовому засідані позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову не заперечили. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.08.2015 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 09.10.1999 року, розірвано. Рішення набуло законної сили 21.08.2015 року. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 990580 власником автомобіля марки «Mercedes Benz», номер шасі WDB9036621R762322, реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач у справі [PERSON] При цьому в свідоцтві зазначено, що автомобіль зареєстровано 29.05.2015 року. Зазначена обставина також підтверджується обліковою карткою № 64804663 від 29.05.2015 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу. Аналогічно зазначено в ч. 3 ст. 368 ЦК України відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ст. 63 СК України також передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Так, у ст. 71 СК Українизаначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Із положень ст. 71 СК України випливає, що якщо поділ майна здійснюється судом, то при виборі способу поділу майна подружжя враховуються інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином слід зробити висновок про те, що у разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу ч. 2 ст. 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В той же час у разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що спірний автомобіль є неподільною річчю, а визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та необхідності визначення часток і спільному майні подружжя в межах заявлених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved