Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку по вул.Садова,9 у с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області від 25.09.2012, укладений між нею та [PERSON], дійсним; визнати за нею право власності на будинок №9 по вул.Садова у с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі договору дарування вона є власницею 1/2 частки будинку №9 по вул.Садова у с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. Відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею іншої 1/2 частки даного будинку. У 2012 році вони з відповідачкою домовилися про купівлю-продаж належної відповідачці частки будинку. Вона у присутності свідків передала [PERSON] обумовлені кошти в розмірі 8000 гривень, у свою чергу [PERSON] написала розписку від 25.09.2012, при цьому зобовязалася оформити договір купівлі-продажу своєї частки будинку та посвідчити його нотаріально. Проте, до сьогоднішнього дня зобовязання не виконала та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У звязку з тим, що [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, вона не має можливості зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, встановив наступне. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2012 вбачається, що після смерті 26.12.2003 [PERSON] спадщину, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по вул.Садова,9 у с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, прийняли його дочка [PERSON] та його дружина [PERSON] по 1/2 частці кожна (а.с.8). [PERSON] подарувала свою 1/2 частку вказаного будинку [PERSON], про що свідчить договір дарування частини житлового будинку від 29.08.2008 (а.с.9). [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/2 частку будинку у встановленому законом порядку, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та реєстраційного посвідчення (а.с.10, 11). Відповідач [PERSON], отримавши 28.03.2012 свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину вказаного житлового будинку, право власності у встановленому законом порядку не зареєструвала. Оригінал розписки від 25.09.2012, що міститься в матеріалах справи, свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] досягнута домовленість щодо продажу останньою 1/2 частки будинку №9 по вул.Садова у с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області за вісім тисяч гривень. Кошти отримані [PERSON] в присутності свідків, після чого нею передані [PERSON] документи на будинок (а.с.48). Свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначені в розписці, в судовому засіданні підтвердили факт написання розписки в їх присутності та передачу коштів. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст.657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як зазначено в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, що до спірного правочину, укладеного сторонами 25.09.2012 (який підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації) не може бути застосовано положення ч.2 ст.220 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, відмовляючи у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір в сумі 551 грн.20 коп. відносить на рахунок останнього, а зайво сплачений судовий збір в сумі 6338 грн. 80 коп. повертає. На підставі викладеного, ст.ст.201, 220, 640, 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9,

Outcome: dismissed