Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей на тимчасово окуповану територію України та за межі України без згоди та супроводу батька дітей. Мотивуючи вимоги тим, що відповідач - її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, своєю бездіяльністю чинить перешкоди у наданні офіційного дозволу на виїзд за межі України їх малолітніх дітей, народжених у шлюбі - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без його згоди та супроводу. Вважає, що дії/бездіяльність відповідача, як батька, є безпідставними, такими, що шкодять інтересам дітей. Вона з малолітніми дітьми планувала та планують відвідати європейські країни з туристичною метою та з метою оздоровлення, відпочинку й розвитку, а також будучи переміщеною з тимчасово окуповної території - Автономної Республіки Крим, де й наразі проживають її родичі, має бажання з дітьми відвідувати їх. Та у зв»язку з необхідністю отримання дозволу на вказаний тимчасовий виїзд дітей, вона зверталась до відповідача, проте він такої згоди не надав, оскільки втратила з ним зв»язок. Вважає, що таке обмеження суперечить інтересам дітей, їх можливостям оздоровитися, відпочити, відвідати інші країни, ознайомитися з їх культурою, обмежує розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток дітей. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року підсудність даної цивільної справи визначена Дарницькому районному суду м. Києва відповідно до вимог ч.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правий режим на тимчасово окупованій території України». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити у цілому - надати дозвіл на виїзд на тимчасово окуповану територію України та за межі України малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в її супроводі, як матері, без згоди та супроводу батька дітейз метою оздоровлення, лікування, відпочинку та розвитку дітей для перебування їх за кордоном та до повноліття дітей; дозволити їй здійснювати оформлення документів на виїзд дітей за кордон й допустити негайне виконання рішення суду. Відповідачі в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур»єр» № 22 від 22 лютого 2017 року, розміщеним оголошенням на сайті суду. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Треті особи в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України). Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям; у шлюбі перебували з 11 вересня 1990 року, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року розірвано (а.с. 16-17). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.20, 21), які проживають разом з позивачкою. Позивачка з малолітніми дітьми планувала та планують відвідати європейські країни з туристичною метою та з метою оздоровлення, відпочинку й розвитку, а також будучи переміщеною з тимчасово окуповної території - Автономної Республіки Крим, де й наразі проживають її родичі, має бажання з дітьми відвідувати їх. Та у зв»язку з необхідністю отримання дозволу на вказаний тимчасовий виїзд дітей, вона зверталась до відповідача, проте він такої згоди не надав, оскільки втратила з ним зв»язок. Суд вважає, що таке обмеження суперечить інтересам дитини, можливості оздоровитися, відпочити, відвідати інші країни, ознайомитися з їх культурою, обмежує розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток дітей. Діти на час розгляду справи мають малолітній вік, а тому згідно п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України мають право на виїзд за межі України лише за згоди батьків та в їхньому супроводі до шістнадцятирічного віку, а після досягнення шістнадцятирічного віку - вільний самостійний виїзд (п.2 ч.3 ст. 313 ЦК України). Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Судом встановлено, що мета тимчасових поїздок за кордон малолітніх дітей в супроводі їх матері для короткострокового перебування - туризм, оздоровлення, лікування, відпочинок та розвиток. Суд вважає, що поїздки дітей за кордон на оздоровлення та з туристичною метою сприятимуть зміцненню їх здоров»я, а також духовному та моральному розвитку. Таким чином, відповідач необґрунтовано чинить перешкоди у офіційному наданні дозволу дітям на виїзд за кордон та на тимчасово окуповану територію України, діючи всупереч їх правам та інтересам, обмежуючи їх можливості оздоровитися, відпочити, відвідати інші країни, ознайомитися з їх культурою, обмежує їх розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Батьківські права, відповідно до ч.ч.2, 1 ст.155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Проте, не всі вимоги є обгрутованими та доведеними. Так, суд критично ставиться до вимог позивача щодо надання їй дозволу здійснювати оформлення документів на виїзд дітей за кордон й допустити негайне виконання рішення суду, оскільки прийняте рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди та супроводу батька, передбачає право здійснювати оформлення документів на виїзд дитини за кордон, а положення ст. 367 ЦПК України не передбачає негайного виконання рішення суду даної категорії справ, а тому в цій частині вимог суд вважає відмовити за безпідставністю. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial