Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на ? частину житлового будинку. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що у листопаді 2000 року вона познайомилася з [PERSON] З серпня 2004 року вона з [PERSON] стали проживати разом, однією сім'єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. В них був спільний бюджет, який складався з їхніх заробітків. Відповідач працював в ТОВ «САЛЬВЕ АЛКО» торговим агентом, а потім директором цього підприємства і отримував в заробітку плату. З 2006 року вона працювала на цьому ж підприємстві мерчендайзером і також отримувала заробітну плату. За їхні сумісні кошти вони з відповідачем сплачували за оренду житла та комунальні послуги, купували одяг та взуття, продукти харчування, ліки, та інше. 28.02.2012 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого вони мають спільну доньку. 12.03.2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені. У період сумісного проживання з відповідачем, а саме у березні 2007 року, за їхні сумісні кошти був придбаний житловий будинок № 131 по вул. Сєдовців у м. Мелітополі Запорізької області, який був оформлений на ім'я відповідача [PERSON] Враховуючі вищезазначене, вона вважає, що житловий будинок № 131 по вул. Сєдовців у м. Мелітополі належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, та вона має право на 1/2 частину житлового будинку. Тому вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 131 по вул. Сєдовців у м. Мелітополі та стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею при зверненні до суду. В судове засідання позивач не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1,3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні, в період з серпня 2004 року по 28.02.2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], вели спільний бюджет, за сумісні кошти сплачували за оренду житла та комунальні послуги за проживання в квартирі, купували одяг та взуття, продукти харчування, ліки, та інше, а також придбавали всі необхідні предмети домашнього вжитку. Даний факт сторонами не оспорювався. 28.02.2012 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] (а.с.8). Згідно ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як вбачається з матеріалів справи, у період сумісного проживання з відповідачем, а саме у березні 2007 року, сторони за сумісні кошти придбали житловий будинок № 131 по вул. Сєдовців у м. Мелітополі Запорізької області, однак договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.03.2007 року, р.№ 1833, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON], був оформлений на ім'я відповідача [PERSON] (а.с.10-12). Даний факт сторонами не оспорювався. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно довідки голови квартального комітету №86 від 19.05.2015 року позивач [PERSON] з 04.10.2012 року була зареєстрована в житловому будинку № 131 по вул. Сєдовців у м. Мелітополі Запорізької області і постійно там мешкає. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, те що дійсно за час сумісного проживання позивач з відповідачем за спільні кошти придбали житловий будинок, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved