Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання. Свій позов мотивувала тим, що сторони з 19 листопада 2013 рок перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відносини між сторонами погіршились, відповідач пішов з сім'ї. З моменту припинення відносин відповідач матеріальної допомоги ні на її утримання, ні на утримання дитини не надає, участі в її вихованні не приймає. Позивач не має можливості самостійно утримувати дитину, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. За таких обставин просила стягувати аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання в такому ж розмірі, починаючи з 01 липня 2014 року і до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. При цьому визнала, що вона в липні місяці цього року, забравши дитину, пішла з квартири, яку наймали сторони, зараз проживає у своїх батьків, а у вересні відповідач перерахував на її картковий рахунок 500,00 грн. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що він працює, його заробітна плата є не велика, однак він погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі визначеному позивачем. При цьому відмічав, що з доказів про перерахування позивачу коштів за період окремого проживання має лише одну квитанцію, однак допомогу позивачу надавала і його рідня. В частині позову про стягнення з нього аліментів на утримання безпосередньо позивача просив відмовити, оскільки він наймає квартиру, буде утримувати дитину, а позивачу допомагають її батьки і вона отримує допомогу від держави. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Сторони перебувають у шлюбі, однак спільно не проживають. Дитина на даний час проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Позивач не працює, здійснює догляд за дитиною, їй важко самій утримувати дитину. Відповідач проживає окремо, працює, за станом здоров'я може утримувати сім'ю, погоджується брати участь в утриманні дитини. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання, прав та обов'язків жінки та чоловіка по утриманню одного з них у разі проживання з нею ( ним ) їхньої дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує визнання відповідачем позову щодо утримання дитини, те, що відповідач здорова, працездатна, працююча особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а донька і дружина потребують такої допомоги. Суд звертає увагу, що доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано. За наведеного, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановити аліменти на утримання дитини в розмірі який зазначає позивач. Також, суд з врахуванням матеріального стану відповідача та його участі в утриманні дитини, приходить до висновку, що підлягає частковому задоволенню також позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача. При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо утримання позивачки її батьками та отримання нею відповідної допомоги на утримання дитини, оскільки норми чинного законодавства, зокрема ст.84 СК України, не пов'язують право позивачки на отримання допомоги з її матеріальним становищем. Можливість же надання відповідачем такої допомоги дружині, з якою проживає дитина, врахована судом при визначені розміру допомоги. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 30 жовтня 2014 року. Щодо стягнення аліментів за попередній період, то суд звертає увагу, що позивач не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial