Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що зареєстрували з відповідачем шлюб 14 квітня 2016 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Після народження дитини з відповідачем спільно не проживає, не повязана спільним побутом, допомоги сину не надає, приходить у нетверезому стані , завдає тілесних ушкоджень її та її батькам. Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини, на примирення не згідна, а тому просить розірвати шлюб, прізвище бажає змінити на дошлюбне «Сарабун». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягає на розлученні, пояснила, що за час спільного проживання відповідач неодноразово застосовував до неї та її батьків фізичну силу. Після судового засідання, у якому було надано термін на примирення [PERSON] при виході із приміщення суду почав ображати її нецензурними словами, штовхати та висловлювати безпідставні претензії. За весь період наданого судом терміну на примирення зателефонував лише два рази з тією метою щоб зустрітись із дитиною. Відповідач не змінив і не змінить свого відношення до сімї, а тому вона немає бажання підтримувати з ним жодних відносин, і ніякий термін на примирення не змінить її відношення до нього, а тому просить позов задовольнити, а у задоволенні його повторного клопотання про надання терміну на примирення просить відмовити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що на даний час відсутні належні та ґрунтовні підстави для розірвання шлюбу, бажає щоб дитина росла у повноцінній сімї, а тому готовий виправити ситуацію, змінити ставлення до дружини, знайти роботу, у звязку з чим повторно просить надати йому термін на примирення строком 3 місяці, оскільки наданого судом терміну виявилось замало. Суд, заслухавши пояснення позивача по справі, міркування та доводи відповідача, ознайомившись із наданими сторонами докази, оцінивши їх у повній сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволенню виходячи із наступних міркувань : У відповідності з вимогами ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою Підволочиського районного суду № 2/604/19/18 від 10 січня 2018 року зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу на термін їх примирення до 12 лютого 2018 року. У звязку із закінченням терміну на примирення провадження у справі відновлено. Відповідно до вимог п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. За вказаних обставин, враховуючи те, що після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивач наполягає на припиненні шлюбу, у задоволенні клопотання відповідача про надання повторно терміну для примирення слід відмовити,та вирішити справу по суті. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 142803 , виданим Повторно 27 вересня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 14 квітня 2016 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Штогрин». Під час перебування у шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], місце народження м. Тернопіль, актовий запис № 2329, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 246742. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із\~ст.51 Конституції України\~та\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст.105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя ( ч.1\~ст.110 СК України\~). Згідно зі\~ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечить її інтересам, а також інтересам малолітньої дитини при якій у позивача із відповідачем відбуваються сварки та скандали, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволенню шляхом розірвання між сторонами шлюбних відносин. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вказаних суд приходить до переконання про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved