Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2016 року. Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що тривалий час, близько двох років, як сімейне життя між ними погіршилось, стали виникати постійні суперечки через різні погляди на життя. Сам же відповідач постійно ображав її, обзивав непристойними словами, і часто при таких конфліктах, був присутній їх син. Як наслідок, відповідач з жовтня 2019 року проживає окремо, у своїх батьків у м.Хоростків, з яким спілкується дуже рідко і то з приводу дитини. Таких спілкувань протягом року було близько десяти. За час окремого проживання, вони стали чужими людьми, будь які почуття у неї до відповідача відсутні. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що дійсно на даний час шлюб фактично розпався, сторони тривалий час разом не проживають. Твердження позивача, що шлюб розпався через постійні суперечки, його образи позивача непристойними словами, при яких був присутній їх син, є неправдою. Він ніколи не використовував непристойних слів і не влаштовував сварок при дитині. 01.02.2019 року через скрутне матеріальне становище, оскільки в селі не було роботи, він влаштувався на роботу в м.Хоростків, і там проживав. По можливості приїжджав до дружини і сина, підтримував фінансово. Але за час окремого проживання вони з позивачем стали чужими людьми, стосунки почали погіршуватися через різні погляди на життя і в них немає спільних планів щодо подальшого сімейного життя. Тому вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідь на відзив від позивача не надходила. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2016 року Сапогівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 01 серпня 2016 року у Сапогівській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 04. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають, спільного бюджету та господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved