Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] , укладений 27 квітня 1996 року, Дубенським відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, актовий запис № 60. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі із 27.04.1996 року. В шлюбі в них народилися троє дітей, які станом на дату подання позову вже повнолітні. Спільне життя з відповідачем не склалось, протягом тривалого часу вони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин. Примирення між ними не можливе, оскільки вони повністю втратили почуття любові та взаємоповаги. Вказує, що шлюбні відносини між ними припинені та існують лише формально. Позивач в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує, проти надання строку на примирення заперечує, запросить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 1996 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований, Дубенським відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, актовий запис № 60. (а.с.17) Судом встановлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки та не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітньої дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено.

Outcome: approved