Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, посилаючись на те, що 23 червня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від цього чоловіка у шлюбі [INFO] народила доньку [PERSON] та сина [PERSON] [INFO] , які проживають разом з нею. З лютого 2020 року вона із чоловіком подружні стосунки припинила і він з нею та з дітьми не проживає. Матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Вона ніде не працює, ніяких допомоги на дітей не отримує. Відповідач іншим особам аліменти не виплачує, є працевлаштованим. Просить стягнути з [PERSON] на її утримання, оскільки вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, до виповнення нею 3-річного віку, в розмірі 1/3 частини заробітку, не більше 10 прожиткових мінімумів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що 23 червня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 41, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджена шляхом надання суду копії свідоцтв про народження дітей. Як встановлено судом, донька та малолітній син проживають з матір`ю, що сторонами в ході розгляду не заперечувалось з огляду на зміст позовної заяви та визнання відповідачем цих обставин. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого обов`язку щодо утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ч. 2\~ст. 75 СК України, визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України, на яку позивачка посилається у своєму позові, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Диспозиція\~ст. 84 СК України\~визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4\~ст. 84 СК України). В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.02.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] на даний час офіційно не працює, не має стабільного заробітку. З урахуванням наведеного, а також тієї обставини, що відповідач є працездатним, визнання позову у повному обсязі відповідачем, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй дружині. Згідно ч. 2\~ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Положеннями ч. 3\~ст. 77 СК України\~визначено, що аліменти сплачуються щомісячно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем\~\~правомірно пред`явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, ухвалюючи рішення, суд з урахуванням матеріального стану відповідача, тому ухвалюючи рішення присуджує стягнути з [PERSON] , [INFO] ,\~ РНОКПП [NUMBER] , не працюючого,\~ проживаючого за адресою: [ADDRESS] ,\~аліменти на користь\~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] ,\~ у розмірі 1/6\~ частки всіх видів доходу відповідача щомісячно, на утримання дружини, починаючи з 18.02.2020 року і до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] ,трирічного віку, тобто до [INFO] . Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial