Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання знести самочинно збудований гараж, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона проживає в [ADDRESS]. Відповідач проживає в тому ж будинку в квартирі [NUMBER]. У дворі зазначеного будинку відповідач збудував металевий гараж, який розмістив на фундаментних блоках. Даний гараж збудований без відповідних погоджень та дозволів, не був прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку, не перевірявся спеціалістами на предмет дотримання державних будівельних норм під час проектування та будівництва, а отже згідно норм закону гараж є об'єктом самочинного будівництва. Таким чином, своїми діями відповідач створив їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка є двором загального користування будинку [ADDRESS], розмістивши на ній, без отримання дозволу, господарську споруду гаражу. Тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою - двором загального користування будинку [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] знести самочинно збудовану господарську будівлю гаражу та відновити стан земельної ділянки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши це наступним. Гараж, яким він користується, не належить йому на праві власності. В 1983 році цей гараж придбав його батько - [PERSON], який з ним на той час проживав, а тому і розмістив цей гараж в дворі будинку [ADDRESS]. Потім батько переїхав проживати в інший населений пункт, а гараж продав. Наразі він орендує гараж в особи, яка його придбала свого часу в [PERSON] Ім'я цієї особи він не знає, а знає лише, що він за національністю «армянин». Гараж він орендує з 1996 року, сплачуючи за це орендну плату. Додатково відповідач повідомив, що надати доказів на підтвердження своїх пояснень не може. Крім того, відповідач підтвердив відсутність будь-яких дозвільних документів на встановлення гаражу. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Козелецької селищної ради Чернігівської області під час розгляду справи у вирішенні піднятого питання поклався на розсуд суду і повідомив, що спірним гаражем насправді користується [PERSON], а селищна рада не надавала відповідних дозвільних документів на встановлення гаражу. Свідок [PERSON], який проживає в квартирі [ADDRESS] більше 40-ка років, повідомив суду, що спірний гараж був побудований [PERSON]. Свідок [PERSON], який проживає в с. Берлози, дав показання, що приблизно п'ять років тому, коли він перебував в квартирі відповідача, до нього прийшов чоловік, якому відповідач віддав гроші за оренду гаражу. Свідок [PERSON], який проживає в с. Бірки, пояснив суду, що в листопаді 1983 року [PERSON] придбав спірний гараж, який він йому допомагав привезти в Козелець та встановити. При цьому, гараж був встановлений просто на землю, без фундаменту. Близько 20 років він гаражу не бачив, проте свого часу [PERSON] йому казав, що продав гараж. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 8/. Відповідач є власником квартири [NUMBER] у вказаному будинку, що не оспорювалося сторонами в справі. Гараж, яким користується [PERSON], розташований в дворі будинку за згаданою адресою, що також не заперечувалося в судовому засіданні сторонами. [PERSON] та [PERSON] є користувачами двору загального користування за вказаною адресою. Перевіряючи твердження позивача про те, що гараж, яким користується [PERSON], належить до самочинного будівництва, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 22 серпня 2011 року комісією у складі заступника селищного голови по виконавчій роботі Сторчак В.В., депутата селищної ради Кобець С.Є. та помічника епідеміолога Козелецької СЕС Шкурко А.О. складено акт, відповідно до якого комісія, провівши обстеження двору загального користування будинку по [ADDRESS] та гаражу [PERSON], мешканця кв. [NUMBER], встановила, що металевий гараж марки «Жданов» встановив [PERSON] в 1983 році /а.с. 38/. Зі змісту листа за підписом начальника Відділу Держкомзему у Бобровицькому районі від 09 вересня 2011 року вих. № 02-05-1/801 вбачається, що гр. [PERSON] по [ADDRESS] встановив металевий гараж площею 0,0024 га та на момент перевірки правовстановлюючі документи на встановлення гаражу відсутні /а.с. 41/. Аналогічну за змістом відповідь надано на звернення гр. [PERSON] за підписом першого заступника начальника Головного управління Держкомзему у Чернігівській області від 20 вересня 2011 року за вих. № 02/6212 /а.с. 42/. 08 жовтня 2013 року комісія в складі секретаря Козелецької селищної ради Адаменко С.В., архітектора КП «АППВБ» Орішко С.В., землевпорядника селищної ради Стрілець О.Г., провівши обстеження встановленого гаражу [PERSON] у дворі загального користування по [ADDRESS] встановила, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS] та встановив металевий гараж на блоковий фундамент в 1983 році, без надання дозволу на відведення земельної ділянки з 1983 по 2013 роки; металевий гараж був придбаний батьком [PERSON] 29 листопада 1983 року /а.с. 73/. Відповідно до відповіді, отриманої з Козелецької селищної ради від 20 травня 2014 року № 3-12/150, дозвіл на відведення земельної ділянки та дозвіл на будівництво на ній гаражу по [ADDRESS] [PERSON] не видавався /а.с. 128/. Відповідно до висновку № С-29 судової будівельно-технічної експертизи від 20 березня 2014 року при обстеженні експертом металевого гаражу, що знаходиться по [ADDRESS] у дворі двоповерхового житлового будинку та перебуває у користуванні [PERSON], встановлено, що будівля гаражу має наступні технічні характеристики: фундаменти - бетонні, стіни - металеві, перекриття - залізобетонне, ворота - металеві; розміри гаражу: ширина - 3,30 м., довжина - 6,50 м.; площа забудови - 21,45 кв.м., будівельний об'єм - 41 куб.м. В підсумках висновку зазначено: 1. Металевий гараж, що ймовірно збудований [PERSON] у дворі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], та розміщений на фундаменті, виготовленому з залізобетонних блоків, являє собою об'єкт нерухомого майна. 2. Металевий гараж, що ймовірно збудований [PERSON] у дворі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] є об'єктом самочинного будівництва /а.с. 63-67/. В судовому засіданні 29 травня 2014 року експерту [PERSON], яка проводила дослідження, були поставлені запитання для роз'яснення вище згаданого висновку. Експерт пояснила, що у висновку маються неточності, а саме: на арк. 3 висновку в тій частині, де визначена технічна характеристика «перекриття - залізобетонне» має бути вказано «перекриття - залізне», а у підсумках висновку на арк. 6 замість фрази «залізобетонних блоків» слід читати «бетонних блоків», що узгоджується з технічними характеристиками, викладеними на арк. 3 висновку. Експерт [PERSON] додатково повідомила, що допущені нею неточності не впливають на суть прийнятого рішення щодо статусу гаражу як об'єкта нерухомого майна. Крім того, на посилання відповідача про те, що він не був повідомлений про час та місце проведення експертизи, надала заперечення, оскільки [PERSON] в телефонному режимі нею особисто повідомлявся про проведення експертизи та надав свою згоду на проведення експертного дослідження, тобто, огляд гаражу, за його відсутності. Таким чином, на підставі наведеного, суд дійшов висновку, що гараж будівельним об'ємом 41 куб.м., площею забудови 21,45 кв.м., який розташований в дворі будинку [ADDRESS], та яким користується [PERSON] є об'єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України, оскільки компетентними органами дозвіл на відведення земельної ділянки для будівництва гаражу та дозвільної документації на будівництво не видавалися. Розглядаючи позов про знесення самочинного будівництва або перебудову на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України, суд має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення самочинного будівництва. Таким чином, аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 367 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу чи особи, права якої порушені, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови. В судовому засіданні [PERSON] категорично заперечував проти перебудови гаражу. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Позивач зверталася до компетентних органів щодо розгляду питання про незаконне встановлення гаражу, проте питання не знаходило свого позитивного вирішення /відповіді - а.с. 37, 39, 43-47/. Щодо розгляду питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності в матеріалах справи міститься лист за підписом заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 27 червня 2012 року за вих. № П-44/83/01-10. Відповідно до вказаного листа «Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області вважає, що підстав для розгляду питання про притягнення власників господарських будівель та гаражів у дворі загального користування по [ADDRESS] до відповідальності, відсутні, оскільки штрафні санкції за самовільне будівництво, застосовуються до забудовників в тому разі, коли будинок або споруда побудовані після 14.10.1994р., тобто з часу прийняття Закону України «Про внесення змін і доповнень до Кодексу України про адміністративні правопорушення» (ст. 58 Конституції України)» /а.с. 48/. Таким чином, позивач вживала заходів для спонукання відповідача до добровільного вирішення спору. Оцінюючи показання свідка [PERSON] про те, що гараж поставлений на землю, а не на фундамент, суд вважає, що в 1983 році гараж міг бути поставлений не на фундамент. Проте враховуючи висновок № С-29 судової будівельно-технічної експертизи від 20 березня 2014 року, суд встановив, що гараж знаходиться на фундаментних блоках. До свідчень [PERSON] стосовно того, що відповідач орендує гараж, суд відноситься критично, так як в судовому засіданні відповідач ухилився від надання суду не лише документів, пов'язаних з орендою гаражу, а навіть назвати ім'я особи у якої він цей гараж орендує, тобто, суд ставить під сумнів факт оренди спірного гаражу відповідачем в невідомої йому самому особи, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Факт користування гаражем [PERSON] ще з 1983 року, тобто з моменту його встановлення, а не лише після смерті батька шляхом взяття в найм у невідомої особи, підтверджуються показаннями свідка [PERSON], який за адресою, де знаходиться гараж, проживає понад 40 років, актами комісії, зміст якихйище, а також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відмовляється добровільно усунути перешкоди в користуванні двором загального користування позивачу, категорично висловився проти можливості перебудови гаражу, позивач неодноразово звертався до відповідних органів для врегулювання питання в позасудовому порядку, питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності було предметом розгляду компетентних органів. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК) - п. 5. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК (п. 17). Отже, позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено титульним власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Позивач в судовому засіданні стверджувала, що порушення її прав полягає в неможливості використовувати прибудинкову територію за призначенням, зокрема, побудувати дитячий майданчик через наявність на цій території самовільно побудованого гаражу. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] є належним позивачем у вказаній справі, а доводи відповідача щодо статусу [PERSON] як неналежного позивача, оскільки вона не є ані власником, а ні користувачем земельної ділянки, на якій розміщений гараж /а.с. 16-17/, спростовані вище наведеними положеннями діючого законодавства та фактичними обставинами справи, встановленими в судовому засіданні. Посилання відповідача [PERSON] на те, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися норми ст. 376 ЦК України, яка діє з 1 січня 2004 року, оскільки гараж був встановлений в 1983 році, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства з наступних підстав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини щодо встановлення гаражу без відповідної дозвільної документації виникли до набрання чинності ЦК України, але продовжують існувати і після набрання ним чинності, до правовідносин, які виникли щодо встановлення спірного гаражу підлягають застосуванню положення ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту ч. 3 згаданої статті визначає відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. б). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач довела суду факт користування з 1983 року спірним гаражем [PERSON] навіть за умови того, що товарний чек виписаний на ім'я його батька /а.с. 93/. Натомість позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що він вказаний гараж орендує, сплачує за оренду платежі та користується ним, маючи на те документи дозвільного характеру. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що єдиним можливим способом захисту прав позивача наразі є зобов'язання [PERSON] в судовому порядку знести за власний рахунок зведений без дозвільних документів гараж в дворі загального користування будинку [ADDRESS] (гараж має розміри: ширина - 3,30 м., довжина - 6,50 м., площа забудови 21,45 кв.м., будівельний об'єм 41 куб. м.), та відновити стан земельної ділянки, тим самим усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved