Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з його матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 30 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, під час перебування у шлюбі у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.02.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 146. Шлюб із Відповідачем у справі було розірвано згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Донецька про розірвання шлюбу від 18.02.2014 року, та рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.01.2019 року з відповідача по справі стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). Позивач вказує, що 03 грудня 2016 року вона одружилася зі своїм теперішнім чоловіком [PERSON] , після чого вона разом зі своїм сином [PERSON] почала проживати однією родиною з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Будинок в якому позивач на даний момент проживає зі своєю дитиною є власністю її чоловіка [PERSON] , загальна площа якого 70,6 кв.м, житлова площа 42,2 кв.м, який є більшим ніж та квартира, де вони проживали до цього і це поліпшує житлові умови, у яких проживає дитина. 26.09.2019 року позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її сина, гр. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі пункту 11 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року п. 26, - відсутність письмової згоди чи особистої присутності батька. Однак місце перебування відповідача у справі позивачу невідоме, тож через відсутність можливості отримати згоду від [PERSON] , вона не може здійснити перереєстрацію сина і це, насамперед, шкодить інтересам дитини. Отже позивач вимушена звернутися до суду із вказаною заявою в якій ставить питання про визначення місця проживання сина разом з нею, оскільки можливість отримати згоду від батька дитини відсутня у зв`язку з тим що місце його перебування невідоме, участі у вихованні та догляді за дитиною він не приймає, її фізичним, духовним та моральним вихованням не займається. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надала заяву з проханням справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення ухвалити на розсуд суду, максимально враховуючи інтереси малолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого: Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились у шлюбних відносинах під час яких у сторін по справі народилася дитина син - [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначено відповідача у справі [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 14.01.2019 року з відповідача по справі стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) (а.с.13,14). 03 грудня 2016 року позивач у справі одружилася зі своїм теперішнім чоловіком [PERSON] (а.с.8), після чого вона разом зі своїм сином [PERSON] почала проживати однією родиною з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Акту № 248 про фактичне місце проживання (а.с.9). Отже, мати та батько малолітнього [PERSON] проживають окремо, та дитина проживає разом з матір`ю та її чоловіком, у зв`язку з чим, з метою реєстрації місця проживання її сина [PERSON] , разом з нею, тобто за адресою: [ADDRESS] , позивач звернулася до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її сина, однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі пункту 11 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року п. 26, - відсутність письмової згоди чи особистої присутності батька (а.с. 6). У зв`язку з тим, що місце перебування відповідача у справі позивачу невідоме, вона не може отримати від нього письмову згоду щодо місця проживання сина. З огляду на це суд зазначає таке: Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєї матір`ю. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок є власністю чоловіка позивача, гр. [PERSON] та належить йому на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.12.2016року, зареєстрованого за № 1059 (а.с.10-11), що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 05.12.2016 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ходаріна О.С. (а.с.12). Отже, будинок має загальну площу 70,6 кв.м, та житлову площу 42,2 кв.м, що дозволяє суду дійти висновку що за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Батько дитини - [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак будь-який зв`язок позивача з ним втрачено, місце його перебування їй невідоме, відповідач жодної участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним та духовним станом не цікавиться. Отже, через відсутність можливості отримати згоду від відповідача, позивач позбавлена можливості здійснити перереєстрацію місця проживання дитини. Підстав, передбачених ч. 2 ст.161 СК України, які могли б бути перешкодою для передачі дитини для проживання з матір`ю, судом не встановлено. У відповідності до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як убачається з листа, наданого на адресу суду представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, надати висновок комісії органу опіки та піклування стосовно питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] неможливо, оскільки з`ясувати думку батька дитини [PERSON] , провести з ним бесіду, отримати необхідні документи не виявляється можливим через те, що відповідач у справі зареєстрований на тимчасово непідконтрольній території України. Враховуючи наведене, суд погоджується із доводом представника третьої особи про неможливість подання зазначеного висновку, оскільки дійсно, у зв`язку із відсутністю зв`язку з батьком дитини та неможливістю з`ясування його думки, отримання будь-яких документів, орган опіки і піклування позбавлений можливості у порядку ст. 19 СК України подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні цього спору суд виходить перш за все з інтересів дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Враховуючи значну тривалість часу проживання малолітньої дитини [PERSON] у родині своєї матері, а також звертаючи увагу на те, що відповідач жодної участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним та духовним станом не цікавиться, суд вважає, що доцільним для інтересів дитини буде проживання її у родині матері. Крім того, байдужість батька дитини, яка полягає у самоусуненні від своїх батьківських обов`язків, суд розцінює як відсутність абсолютного інтересу батька взагалі у визначенні будь-якого місця проживання дитини. Отже, суд доходить висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] відповідає та захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У зв`язку з тим, що позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., та позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача вказаної суми судового збору на користь позивача. Окрім того, місце проживання відповідача по справі зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Оскільки місце проживання відповідача по справі зареєстровано на тимчасово окупованій території, він не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього рішення суд вважає необхідним повідомити відповідача [PERSON] шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду. На підставі викладеного, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, ст.ст.160 161 СК України,

Outcome: approved