Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], приватного акціонерного товариства Страхове товариство Гарантія в якому зазначає, що 28 грудня 2011 року, приблизно о 10 год. 30 хв., вона їхала на велосипеді до своїх батьків. Закінчуючи проїзд через міст річки Остер в смт Козелець, почула як позаду сильно гальмує автомобіль. Далі був сильний удар, велосипед вибило з-під неї та викинуло на дорогу, в результаті чого вона втратила свідомість. Далі позивача забрала швидка до лікарні. В неї були сильні болі у голові, у хребті, нозі та правій сідниці та гематоми, її нудило. Позивач була госпіталізована в травматологічне відділення. Наслідки ДТП, згідно висновку судмедекспертизи «середнього ступеня тяжкості», а саме «Консолідований перелом 1-го поперекового хребта, ЗУМТ струс головного мозку та гематоми». Після даної події здоров'я [PERSON] погіршилось, вона була змушена проходити лікування в 2014 році. Тому остання звернулась до відповідачів з вимогами щодо стягнення (в першу чергу зі страхової компанії, у випадку недостатності коштів в звязку із встановленим лімітом різницю з [PERSON]Ф.) витрат на лікування в сумі 4710 грн. 56 коп., витрат на необхідний догляд за потерпілим (за позивачем) за січень-березень 2012 року (3 міс. х 1073 грн. середня заробітна плата на той час) 3219 грн. та обстеження МРТ 650 грн. /а.с. 15-17/. В судовому засіданні 07 квітня 2016 року представником позивача подана заява про збільшення позовних вимог з проханням стягнути зі страхової компанії витрат на лікування ще на суму 442,55 грн. /а.с. 104/. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Враховуючи те, що після звернення під час судового розгляду до страхової компанії позивачу було частково сплачено кошти, позивач та її представник просили стягнути з відповідача різницю між виплаченими коштами та тими, на які надані чеки, а також різницю в сумі 43,75 грн., яка була утримана в звязку з перерахуванням коштів страховою компанією на її рахунок. В судових засіданнях позивач необхідність стягнення з відповідачів суми в розмірі 3\~219,00 грн. спочатку обґрунтовувала понесенням її чоловіком витрат по догляду за нею, потім як витрати, які несла її родина на проїзд до лікарні (на таксі), на купівлю продуктів харчування, оскільки вона коштів не мала можливості заробляти, так як тривалий час перебувала на лікуванні. Доказів понесення нею витрат та проїзд та закупівлю продуктів харчування наразі надати не має можливості, так як не знала, що їх потрібно зберігати. Щодо відшкодування витрат на проведення МРТ, позивач пояснила, що єдиний документ, який був наданий за проведення даного виду обстеження це довідка про його вартість. Відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечував посилаючись на те, що після ДТП ним потерпілій було відшкодовано збитки. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову /а.с. 38-43/, в яких висловлене прохання про врахування строку позовної давності. В судовому засіданні 22 березня 2016 року відповідач [PERSON] повідомив суду, що таке формулювання щодо строків позовної давності слід сприймати як заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Страхове товариство Гарантія (далі ПрАТ Страхове товариство Гарантія) [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що страховою компанією частково сплачені кошти, враховуючи чеки, які були надані позивачем та можливість прочитання їх змісту. Частина чеків, в тому числі ті, на які представник позивача посилається в заяві про збільшення розміру позовних вимог, позивачем були надані при поданні заяви про виплату страхового відшкодування, проте такі чеки були надані в копіях і прочитати їх зміст не видалося можливим. Саме тому страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування по тим чекам, зміст яких можна було прочитати. [PERSON] повідомив суду, що кошти не були сплачені за чеками на суму 232,00 грн., 175,00 грн. /а.с. 20/, так як чек на суму 232,00 грн. неможливо було прочитати, а з чека на суму 175,00 грн. неможливо було встановити, які анальгетичні засоби за ним купувалися. При цьому, представник страхової компанії повідомив суду, що чеки на суму 94,35 грн., 397,15 грн. також були надані страховій компанії, проте їх взагалі неможливо було прочитати, що відображено акті щодо перевірки документів, що підтверджують витрати по відшкодуванню пошкодженого обєкта /а.с. 102/. Щодо виплати різниці в сумі 43,75 грн., яка була утримана з позивача в звязку з перерахуванням коштів, представник страхової компанії просив не стягувати вказану суму, так як страхова компанія перерахувала на вказаний позивачем рахунок суму в розмірі 4\~373,99 грн. і будь-яких утримань в сумі 43,75 грн. страховою компанією здійснено не було. Представник страхової компанії просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на проведення МРТ та інших витрат в сумі 3\~219,00 грн. в звязку з безпідставністю заявлення цих вимог. Представником ПрАТ Страхове товариство Гарантія також подано заперечення проти позову /а.с. 67-70/. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача [PERSON], представника ПрАТ Страхове товариство Гарантія [PERSON], обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2012 року, який набрав законної сили 26 лютого 2013 року в частині визнання особи винною та кваліфікації вчиненого нею злочину (вирок скасований лише в частині цивільного позову), [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки водій [PERSON] 28 грудня 2011 року здійснив зіткнення із велосипедом «Ардіс» під керуванням [PERSON], в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; комплексного перелому тіла ЛІ (перелом поперекового хребця), синця та садна на правій сідниці /а.с. 80-82/. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відносно [PERSON], є доведеним. Відповідно до полісу № АА/6701043 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] в період, до якого належить страховий випадок, була застрахована ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» /а.с. 89/. Франшиза за вказаним полісом становить 800,00 грн., її розмір був врахований при винесенні рішення апеляційним судом Чернігівської області від 19 липня 2013 року /а.с. 52/. Судом встановлено, що правовідносин, які виникли між сторонами, регулюються: ст. 22 ЦК України, відповідно до якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі; ст. 1166 ЦК України, відповідно до змісту якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ст. 1187 ЦК України, відповідно до вимог якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ст. 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням); ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників; п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено правило, згідно якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Позивач в судовому засіданні пояснила, що нею чеків надано на більшу суму, ніж вона просить стягнути з відповідачів. В суму 4\~710,56 грн. (яку вона першопочатково просила стягнути) входять чеки на суму 660,00 грн., 232,00 грн., 175,00 грн. /зі стор. 20/ та на загальну суму 3\~643,56 грн. /зі стор. 23/. В заяві про збільшення позовних вимог її представником вказані чеки зі стор. 20 на суму 94,35 грн. та на суму 307,05 грн. і 41,15 грн. з чеку від 17 листопада 2014 року. Інші чеки, які містяться в справі і копії яких вона подавала до страхової компанії, нею при визначенні витрат, які підлягають відшкодуванню, не враховувалися. Як вбачається з платіжного доручення № 4067 від 01 квітня 2016 року страховою компанією на рахунок [PERSON] були перераховані кошти в сумі 4\~374,99 грн. як страхове відшкодування /а.с. 99/. З листа-розрахунку страхової виплати вбачається, які чеки були взяті до уваги при розрахунку відшкодування страховою компанією /а.с. 101/. На підтвердження вартості витрат, понесених на лікування, позивачем надано чеки на придбання лікарських засобів /а.с. 20, 23/, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2254, яка знаходилася на лікуванні у Козелецькій центральній районній лікарні в період з 17 листопада по 16 грудня 2014 року та з 15 грудня по 25 грудня 2015 року, в якій відображена інформація про те, яку медикаментозну терапію отримувала хвора /а.с. 18, 19, 21, 22/. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], лікар Козелецької центральної районної лікарні, повідомив суду, що [PERSON] дійсно проходила лікування в лікарні в звязку з перенесеною свого часу травмою після ДТП. Відповідно до її діагнозу їй призначалося лікування, в тому числі анальгетичні засоби. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачем були понесені витрати в розмірі 5\~153,11 грн. на лікування (чеки на суму 660,00 грн., 232,00 грн., 175,00 грн., чек на суму 397,15 грн., з якого позивач просила стягнути лише витрати в сумі 307,05 грн., понесених на закупівлю препарату актовегін, та в сумі 41,15 грн. на придбання розчину хлориду натрію для крапельниць, а також чеки зі стор. 23 на суму 3\~643,56 грн.). З урахуванням того, що відповідачем страховою компанією була виплачена сума в розмірі 4\~374,99 грн., зі страхової компанії на користь [PERSON] підлягає стягненню сума в розмірі 778,12 грн. (5\~153,11 грн. 4\~374,99 грн.), враховуючи той факт, що ліміт відповідальності [PERSON] не вичерпався, розмір франшизи був врахований судом раніше при вирішенні питання про стягнення витрат, понесених до 2014 року, а додаткове стягнення страховою компанією суми в розмірі 43,75 грн. не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. В заяві про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути витрати в розмірі 94,35 грн. за придбання препарату трифас. З урахуванням того, що на чеці, який наданий на підтвердження вказаної суми, не вбачається можливими побачити дату, коли такий препарат придбавався, відповідно, не вбачається можливим і віднести витрати, які ним визначені, до витрат, понесених позивачем в період, за який заявлено позов, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, оскільки позивачем після добровільної сплати страховою компанією коштів не було подано заяву про зменшення позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в решті суми, яку позивач просила стягнути. Щодо відшкодування витрат в розмірі 3\~219,00 грн. та 650,00 грн. (витрати на МРТ), суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи міститься довідка за підписом директора ТОВ «Компанія Фінікс ЛТД» ВІДІ поліклініка [PERSON], відповідно до якої вартість обстеження на МРТ головного мозку в 2014 році складає 650 грн. Проте позивачем суду не надано жодних доказів щодо виконаних нею дій по обстеженню та відповідно оплаті даної медичної послуги. Лист несе загальний характер щодо ціни послуги по виконанню обстеження на МРТ і не є доказом сплати послуг за виконане МРТ. Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити. Так само суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення витрат в розмірі 3\~219,00 грн., так як суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру зазначених витрат. В судовому засіданні 22 березня та 07 квітня 2016 року представник позивача посилався на те, що дані витрати розраховані як шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Проте суд враховує, що як підстава позову вимога про відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, не заявлялася, і позивач з вимогою про виплату такого відшкодування ні до судового розгляду, ні під час судового розгляду, до страхової компанії не звертався. Стосовно заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що у будь-якому разі позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію /п. 3 ч. 1 ст. 286 ЦК України/. Крім того, витрати на лікування позивачем понесені в 2014 та 2015 роках. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог /ч. 3 наведеної статті/. З урахуванням того, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню зі страхової компанії пропорційно до задоволеної частини вимог (9\~022,11 грн. /загальна сума заявлених вимог/; задоволено на суму 778,12 грн.; судовий збір у пропорційному відношенні становить 47,53 грн.).

Outcome: partial