Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нежитлову будівлю, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. У 2015-2016 році за спільні її кошти та кошти її чоловіка було побудовано нежитлову будівлю, загальною площею 111,10 кв.м., що знаходиться за адресою м. Трускавець вул. Суховоля, 50. Позивач частково повернула кошти відповідачеві які він затратив для спільного будівництва нежитлової будівлі в м. Трускавець, 50 в сумі 100000 грн., станом на даний час залишок коштів які вона зобовязана повернути відповідачеві становить 100000 грн. Відповідач не визнає її право власності на нежитлову будівлю в м. Трускавець вул. Суховоля, 50, мотивуючи це тим, що він звернувся з заявою у Трускавецьку міську раду про передачу йому в користування земельну ділянку під будівництво спірної будівлі. Однак, станом на сьогоднішній день дана земельна ділянка передана їй в оренду, також, вони домовлялися з відповідачем перед будівництвом будівлі, що дане будівництво вони будуть узаконювати за позивачем. Позивач в позові зазначає, що дана нежитлова будівля не суперечить спільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Також, Трускавецька міська рада надала їй згоду на будівництво нежитлової будівлі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Крім цього, до суду поступила заява представника позивача, у відповідності до якої останній також просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, повністю визнає право власності позивача на спірне майно. Зазначив в заяві, що позивачка повністю відшкодувала їй кошти затрачені для будівництва. Сторони в судове засідання не з'явилися, тому у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. В період 2015-2016 року сторонами за спільні кошти самочинно було побудовано нежитлову будівлю, загальною площею 111,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Трускавець вул. Суховоля, 50. Дане будівництво нежитлової будівлі було здійснено на земельній ділянці, яка перебуває в оренді позивача [PERSON], підтвердженням чого є договір оренди землі від 25.11.2014 року, укладений між Трускавецькою міською радою, ТзОВ «Альтернатива-Інвест» та [PERSON] Згідно технічного паспорта на нежитлову будівлю виготовленого станом на 12.04.2016 року, загальна площа нежитлової будівлі становить 111,10 кв.м. Відповідач на момент предявлення позову позивачем не визнавав її право власності на нежитлову будівлю. Згідно ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до Постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Згідно п.8 Постанови №6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Як вже встановлено вище, позивач користується земельною ділянкою на якій проведено спірне будівництво на підставі договору оренди землі. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Зокрема, згідно із нормою частини 5 статті 376 ЦК України, яка регламентує порядок визнання права власності на майно, що виникло внаслідок самочинного будівництва, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Встановлено, що сторони дійсно без проектної та дозвільної документації здійснили будівництво вищезазначеної нежитлової будівлі, тобто здійснили самовільне будівництво. Існуюча будівля не порушує прав сусідніх будинковолодінь, а також не суперечить вимогам Державних будівельних норм України, та збудована в межах земельної ділянки, яка належить позивачці на праві приватної власності. Будівництво сторонами нежитлової будівлі не порушує також цільового призначення земельної ділянки, яка виділена для обслуговування нежитлового приміщення. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта, складеного ФОП [PERSON], за результатами проведення технічного обстеження обєкта: будівництво нежитлової торгівельної будівлі на вул Суховоля, 50 в м. Трускавець встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.2 цієї статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається за підставами, що незаборонені законом, зокрема із правочинів, ч. 2 цієї статті, передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що відповідач позов визнав, самочинне будівництво спірного нежитлового приміщення здійснено без порушення будівельних і технічних норм, а також те, що судом не здобуто доказів того, що таке будівництво суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб та що таким будівництвом порушені санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації приміщення, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, а вважає, що є достатньо підстав для задоволення такого і визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення.

Outcome: approved