Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Слов»янської міської Ради Донецької області, з участю третьої особи Приватного нотаріуса Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 08 липня 1971року у Слов'янському міськкомунгоспі було зареєстровано договір №84 укладений між Відділом комунального господарства виконкому Слов'янської міської ради та [PERSON] про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на земельній ділянці загальною площею 600м2 за адресою м. Слов'янськ Донецької області, вул. Українська,3а. Будівництво вищезазначеного будинку було завершено в 1976році, але реєстрацію його в установленому порядку власником [PERSON] здійснено не було 29 вересня 1994року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після смерті свого чоловіка [PERSON] 04 січня 2013року вона прийняла спадщину після померлого. По закінченню шестимісячного терміну для прийняття спадщини встановленого ст.1270 ЦК України, вона, як спадкоємець за законом (будь які інші спадкоємці відсутні) , звернулась з заявою до приватного нотаріуса [PERSON]І про видачу Свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок . [PERSON] №371\\02-31 від 27.05.2015р. було відмовлено у вчиненні вищезазначеної нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю реєстрації прав власності на зазначене домоволодіння. Відповідно запису у домовій книзі та паспорті вона була зареєстрована та проживає у вищезазначеному будинку з 21 липня 1998року по теперішній час. 24 червня 2015 року на її замовлення Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено Технічний [NUMBER] на домоволодіння розташоване за адресою м. Слов'янськ Донецької області, вул. Українська,3а ,яке складається з наступних складових літер:А1 - житловий будинок, а погріб. 20 липня 2015 року на її замовлення Приватним підприємством «Спектр-7» було виготовлено технічний огляд та оцінку №7-012/15-ТО на домоволодіння розташоване за адресою м. Слов'янськ Донецької області, вул. Українська,3а, згідно якого будинок знаходиться в задовільному стані. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння розташоване за адресою: м. Слов'янськ, Донецької області, вул. Українська,3а , яке складається з наступних складових літер: «А1» житловий будинок - загальна площа 67,8 кв.м, житлова площа 38,9 кв.м ; «а» погріб. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 07 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 33 ). Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 27 серпня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. ( а.с. 29 ). Третя особа Приватний нотаріус Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області - [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 31 серпня 2015 року Приватний нотаріус [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі. ( а.с. 31 ). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні 08 липня 1971року у Слов'янському міськкомунгоспі було зареєстровано договір №84 укладений між Відділом комунального господарства виконкому Слов'янської міської ради та [PERSON] про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на земельній ділянці загальною площею 600м2 за адресою м. Слов'янськ Донецької області, вул. Українська,3а ( а.с.4- 5). Будівництво вищезазначеного будинку було завершено в 1976 році, але реєстрацію його в установленому порядку власником [PERSON] здійснено не було 29 вересня 1994року між позивачем - [PERSON]»ю Олександрівною та [PERSON] було зареєстровано шлюб ( а.с.6). 04 січня 2013 року [PERSON] помер ( а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами № 3а по вулиці Українській в м. Слов»янську. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка, постійно мешкала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем [PERSON] в домоволодінні №3а по вулиці Українській в місті Слов»янську Донецької області та вважається такою, що прийняла спадщину ( а.с. 8, 19-20). Вказані обставини в судовому засіданні належними доказами не спростовані. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до п. 23 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 1 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння у звязку з не наданням нею нотаріусу правовстановлюючих документів на право приватної власності на домоволодіння на імя спадкодавця, про що нотаріусом було викладено у [PERSON] від 27 травня 2015 року ( а.с. 10). Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і розясненням, наданим у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що передбачало обовязкову реєстрацію цих прав, розяснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця). Виходячи з вище викладеного позивач [PERSON] фактично отримала у власність у порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке розташоване у місті Словянську, по вулиці Українській № 3а, але право власності на домоволодіння не визнається відповідачем, що є правовою підставою для звернення до суду відповідно до ст. 392 ЦК України. Власник домоволодіння може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння домоволодінням. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно - домоволодіння здійснюється ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання прав. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України домоволодіння є об»єктом нерухомого майна. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 [PERSON] № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - домоволодіння є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на предявлення позову про визнання за нею права власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: Донецька обл.. м. Слов'янськ, вул. Українська № 3а, як на майно, отримане нею у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка- Хорунжого [PERSON] , який помер 04 січня 2013 року У відповідності до п.2 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом. Таким чином, виникла ситуація, коли позивач [PERSON] фактично успадкувала нерухоме майно, а саме : домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташоване за адресою: Донецька обл.. м. Слов'янськ, вул. Українська №3а, після смерті свого чоловіка, однак позбавлена можливості оформити спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на нерухоме майно. Без документів, які б посвідчували право власності чоловіка позивача на вищевказане домоволодіння, право власності позивача не визнається. Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)». Згідно до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1387/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» «Відповідно до статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв»язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення ( Постанова Верховного суду України від 13 червня 2012 року №6-54цс-12). Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку, що чоловік позивача [PERSON] за життя правомірно фактично набув право власності на нерухоме майно: домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: Донецька обл. м. Слов'янськ, вул. Українська №3а, і тому за його спадкоємцем - позивачем по справі, слід визнати право власності на спадкове майно, вищевказане домоволодіння, як на майно отримане в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved