Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 11 жовтня 2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 132. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Вони не ведуть спільного господарства, більше року проживають окремо, а фактичні шлюбні відносини припинено. Сім`я існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам іх неповнолітніх дітей, примирення між сторонами не можливе. Також зазначає, що діти на даний час проживають з нею і перебувають на її утриманні. З моменту припинення між ними шлюбних відносин, відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання їх дітей, однак коштів, які надавалися відповідачем, не вистачає для утримання дітей, вихованням не займається. Добровільно дійти згоди з відповідачем, з приводу способу виконання ним свого обов'язку щодо утримання спільних дітей не вдалося, оскільки відповідач працює та отримує мінливий дохід, а тому просить, розірвати шлюб укладений 11 жовтня 2003 року між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Свалявського районного управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис № 132, та стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми. В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, не з'явились. Позивач [PERSON] подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи і винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення та розписки на ім'я [PERSON],ніяких заяв чи клопотань, щодо розгляду справи суду не надав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Із свідоцтва про одруження, [NUMBER] від 11 жовтня 2003 року, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 жовтня 2003 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадського стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 132. Як встановлено з копії свідоцтва про народження, сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво по народження [NUMBER] від 10.08.2004 року) та неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] (свідоцтво по народження [NUMBER] від 25.05.2010 року). Відповідно до довідки № 529 від 20.03.2018 року виданої виконавчим комітетом Драчинської сільської ради Свалявського району, Закарпатської області, [PERSON], [INFO] разом з неповнолітніми дітьми сином - [PERSON], [INFO], дочкою - [PERSON], [INFO] та чоловіком [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Статтею 24 СК України установлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення. Даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Разом з тим, у ч. 2 ст.51 Конституції України закріплено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти стягуються на корись того із батьків, з ким проживає дитина. Матеріалами справи встановлено, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, а неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем окремо від відповідача та перебувають на її утриманні. За відсутності доказів протилежного та заперечень з боку відповідача, з обґрунтувань позовних вимог, встановлено, що відповідач офіційно не працює, та не має інших утриманців, будь-яких домовленостей щодо розміру аліментів, на даний час, між сторонами не досягнуто, а тому у позивача [PERSON] виникло право на звернення з даним позовом до суду. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК УКраїни, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, за відсутності обґрунтованих заперечень та доказів протилежного, суд доходить висновку, що розмір аліментів, який заявлений позивачем, буде достатнім та розумним для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у сумі по 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина - [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття з подальшою індексацією відповідно до закону. З аналізу норм ч.ч. 1-3, 6 ст. 141 ЦПК України слідує, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При чому, якщо позов задоволено частково, сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки рішенням суду, позов задоволено, а тому слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. - за позовну вимогу про стягнення аліментів, та стягнути на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved