Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.06.2011 вона з відповідачем уклали шлюб, від якого мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалось. Спільне господарство не ведеться з 2013 року. З початку 2013 року вона з донькою не проживають з відповідачем, а мешкають разом з її батьками. Має намір створити нову сімю. Подальше сумісне життя і збереження сімї неможливе. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матірю. Примирення з відповідачем неможливе. З середини 2015 року відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сімю та на утримання доньки. Спір між ними щодо поділу майна відсутній. Просить розірвати шлюб, залишивши прізвище «Мамай», та стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня предявлення позову до суду, а також стягнути на її користь судові витрати. Позивач у судове засідання не зявилася, про день та час проведення судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, фактичні відносини припинені з серпня 2013 року (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання даної справи повідомлений (а.с. 23), про поважні причини неявки суду не відомо. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. \~ Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 30.06.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 817 (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] ( а.с. 9). Шлюбні відносини припинили своє з серпня 2013 року. Спільне господарство не ведеться. Спору з приводу розділу майна між сторонами не має. Дитина, після розірвання шлюбу, залишається з матірю. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На даний час, неповнолітнядитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою ЖЕК № 10 від 06.06.2016 (а.с. 10). Відповідно \~до положень \~статті \~180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 \~«Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.ІХ.1991року та положення «Декларації прав дитини» \~регламентують, \~що інтереси дитини необхідно \~забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути \~серед тих, хто \~першим одержує \~захист і допомогу. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, відсутність у платника інших аліментних зобовязань, а також враховуючи, що позивач в силу закону також зобовязана утримувати доньку та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2016 в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покласти на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved