Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу с відповідачем. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 18.09.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Вугледарським відділом РАЦС Донецької області, актовий запис 94. Відповідно до рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 05.10.2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], 2005 року народження. Просить суд визнати майно, придбане нею та відповідачем за час шлюбу, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], та автомобіль марки Рено моделі «Трафік», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач просить суд розділити зазначене майно таким чином: виділити позивачу у власність ? частки домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], без визначення частки в натурі та ? частки автомобіля марки Рено моделі «Трафік», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому в обгрунтування своїх заперечень проти позову вказав, що просить суд позов задовольнити частково, а саме - виділити відповідачу автомобіль марки Рено моделі «Трафік», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; та виділити позивачу торговий павільйон, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В частині позовних вимог, щодо визнання спільною сумісною власністю домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], просить суд відмовити, оскільки вказане домоволодіння є його особистою власністю. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. У зв'язку з наведеним суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК Україниухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до листа Територіального сервісного центру №1445 Регіонального сервісного центру у Донецькій області МВС України №31/5-1445-4аз від 22.03.2018 року 10.08.2013 року у ЦНППВАЗ м. Мар'їнка вантажний автомобіль Renault Trafic, 2006 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], VIN: [NUMBER], було зареєстровано за відповідачем, видані номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER]. Відповідно до договору дарування жилого будинку 22.09.2004 року [PERSON] подарував, а відповідач прийняв у дар житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до цього договору оцінка будинку становить 16828 грн. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, позивач та відповідач уклали шлюб. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку №417827 відповідачу видано цей акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Згідно із рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 05.10.2017 року справа №237/2709/17 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Тобто належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно із ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У розумінні ст. 183 ЦК України спірне майно - вантажний автомобіль Renault Trafic, 2006 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], VIN: [NUMBER], було зареєстровано за відповідачем, державний реєстраційний номер [NUMBER], а також житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є неподільними речами, які не можна поділити без втрати їх цільового призначення. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивач у своїх позовних вимогах не висловила згоду на грошову компенсацію вартості її частки. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заперечення відповідача, викладені ним у відзиві, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не долучено до відзиву жодного належного доказу на обгрунтування свої заперечень. Одночасно, суд не знаходить підстав для розгляду вимоги відповідача щодо виділення відповідачу вантажного автомобіля Renault Trafic, 2006 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], VIN: [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]; та виділення позивачу торговий павільйон, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідачем не заявлено зустрічного позову відповідно до вимог 193-194 ЦПК України. Частиною першою ст. 259 ЦПК України передбачено, що суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду Згідно із п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved