Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, вказавши, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року у них народилася донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач вихованням, утриманням, навчанням дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, з дитиною не проживає. Зазначає, що дитина знаходиться на повному утриманні позивача. У зв'язку з цим позивач була вимушена звернутися до суду про позбавлення батьківських прав. В судове засідання позивач не з'явилася, однак в матеріалах справи міститься заява в якій позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві та просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява в якій просить справу слухати у його відсутності, проти позову не заперечив. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно належним чином. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.03.2007 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Стаття 150 СК України встановлює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 180 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проте відповідач не виконує жодних із своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON]. Так, відповідач з 2010 року спільно з позивачем та донькою [PERSON] не проживає, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону батьківства» батьки несуть відповідальність, зокрема, за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України, до яких відносяться, коли один з батьків не вчинив або вчинив наступні дії: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків за незалежних від неї причин. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських прав має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved