Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2014 року, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано 27.07.2016 року. Рішенням Гуляйпільського районного суду з відповідача на її користь на утримання доньки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття. За весь час, з моменту винесення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь, відповідач жодного разу не здійснив виплати аліментів на утримання дитини. Загальна заборгованість по аліментам з 06.07.2015 року по 03.11.2016 року складає 15213,32 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості наданими Бердянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.05.2016 року № 17088 та від 03.11.2016 року № 38397. Станом на теперішній час ця сума продовжує збільшуватись, відповідач взагалі не допомагає і не прикладає зусиль у вихованні своєї доньки. Відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.01.2016 року у справі № 315/997/15-ц, її було зобов'язано забезпечити вільний доступ [PERSON] та представнику Гуляйпільського районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді до приміщень за місцем її проживання для забезпечення участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], а саме: періодичних побаченнях та спілкуванні з малолітньою донькою, за місцем її проживання, за попередньою з нею домовленістю в її присутності та представника Гуляйпільського районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за умови надання [PERSON] перед побаченням з донькою довідки медичного закладу про те, що він пройшов щорічне обстеження на туберкульоз і стан його здоров'я не загрожує здоров'ю його малолітньої доньки при безпосередньому контакті з останньою. Однак, відповідач жодного разу, починаючи з дати винесення рішення Гуляйпільським районним судом Запорізької області, а сааме, з 29.01.2016 року по 20.12.2016 року не звертався до Гуляйпільського районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з метою проведення зустрічей з донькою - [PERSON], [INFO]. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка та її представник - адвокат Жук А.М. (довіреність від 16.03.2017р.) - до початку розгляду справи надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та не заперечували проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області - в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляд справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради - Аліпова І.А. (довіреність №01-002/40 від 03.01.2017р.) - до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також додала висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 08.12.2015р. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 30.06.2015р. (а.с.6). Рішенням Гуляйпільського районного суду від 24.12.2015 року (справа №315/905/15-ц) між [PERSON] та [PERSON] встановлений режим окремого проживання до 08 червня 2016 року. В рішенні суду зазначено, що з березня 2015 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Наміру відновити подружні відносини та проживати спільно з [PERSON], [PERSON] не має. 27.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.07.2016р. (а.с.12). Також рішенням Гуляйпільського районного суду від 29.01.2016 (справа №315/997/15-ц) [PERSON] визначений спосіб участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], а саме: періодичні побачення та спілкування з малолітньою донькою за місцем проживання її матері, за попередньою з нею домовленістю в присутності [PERSON] та представника Гуляйпільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, за умови надання [PERSON] перед побаченням з донькою довідки медичного закладу про те, що він пройшов щорічне обстеження на туберкульоз і стан його здоров'я не загрожує здоров'ю його малолітньої доньки при безпосередньому контакті з останньою. Зобов'язано [PERSON] забезпечити вільний доступ [PERSON] та представнику Гуляйпільеького районного Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді до приміщень за місцем її проживання для забезпечення участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] (а.с.10-11). Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08.10.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2015р. до досягнення дитиною повноліття. Згідно листів Гуляйпільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 05.10.2016 №392, від 04.01.2017р. №03, від 19.10.2017р. №456, встановлено, що з 18.02.2016 по 17.10.2017 повідомлень та звернень від гр. [PERSON] щодо залучення представника Центру при зустрічах з малолітньою, дитиною [PERSON], [INFO], як третьої сторони, згідно рішення суду від 29.01.2016 №315/997/15-ц, н/п№2/315/19/6, не надходило (а.с. 8,9,81). Розрахунком заборгованості боржника, наданим Бердянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби від 03.11.2016 №38397 зазначено, що борг [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.10.2016 складає 15213,32 грн (а.с.15,16). Згідно довідки про склад сім'ї №6611 від 27.10.2016р. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та до складу сім'ї входять: син - [PERSON], донька - [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з акту обстежень умов проживання від 17.01.2017 за вищевказаною адресою, де проживає малолітня [PERSON], в родині створені належні санітарно-гігієнічні умови для повноцінного утримання та виховання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.18). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області як орган опіки та піклування надав висновок №01-7594/47 від 01.12.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки він свідомо усунувся від виконання обов'язків по відношенню до дитини, не піклується про її виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, фактично батько існує лише за документами. Зазначений висновок повністю узгоджуєються з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 640,00 грн. (квитанція від 21.03.2017р. - а.с.27). На підставі викладеного та

Outcome: approved