Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12 червня 2004 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зловживання чоловіком спиртними напоями, ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння; вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства шість років, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залищивши їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки вона з чоловіком близько шести років разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, в зв`язку з чим подальше збереження шлюбу неможливе. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України) та засобами мобільного телефонного зв`язку, вказаними позивачкою у заяві, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та телефонограмою, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав; надіслав заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 12 червня 2004 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконкомом Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області за актовим записом №2. Ві даного шлюбу сторони є батьками двох спільних малолітніх дітей дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Близько шести років сторони разом не проживають, ведуть окреме господарство, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved