Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.11.2014 року вона уклала шлюб із [PERSON] , який було зареєстровано цього ж дня у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського РУЮ у Вінницькій області, актовий запис №98. Відповідач [INFO] усиновив доньку позивачки [PERSON] , [INFO] і був записаний її батьком, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Джулинської сільської ради. З 2015 року і до теперішнього часу відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надавав і не надає, до суду про стягнення аліментів позивачка не зверталась. Відповідач на даний час перебуває під вартою у Вінницькому СІЗО в зв`язку з підозрою у вчиненні злочину. Таким чином, [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, не цікавиться життям доньки, не спілкується з нею та не відвідує її, не надає будь-якої матеріальної допомоги на її матеріальне забезпечення. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій підтримала позов в повному обсязі, просила їх задоволити з наведених у позовній заяві підстав, справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Представником служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації Пустовіт І.В. надано суду висновок служби про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , проти задоволення позовних вимог заперечень не заявлено. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Бершадського районного суду від 03.08.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Та з даного часу сторони сімейне життя фактично припинили. Відповідно до довідки Бершадської міської ради №1215 від 18.06.2018 неповнолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає з позивачкою. Дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні та піклуванні позивачки. Даний факт встановлено в судовому засіданні та він не заперечується сторонами. Зазначені обставини, а також те, що відповідач не приймає участі у житті доньки, її вихованні та утриманні, стало причиною того, що Бершадською РДА 17.06.2020 року було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. За змістом ч.ч.1-3 ст 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року визначено, що особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України). Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, жодним чином не проявляє інтересу щодо життя, навчання та розвитку своєї доньки, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, як і не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене та

Outcome: approved