Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позову, позивачка [PERSON]посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 06.02.2010 р. було розірвано ВРАЦС Антрацитівського МУЮ Луганської області. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивачка [PERSON] бажає повезти дитину на відпочинок за кордон, також позивачці необхідно виїжджати на територію підконтрольну України, що також потребує дозволу батька дитини, однак не може отримати згоду на такі поїздки у відповідача, на підставі чого вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON]не з'явилася, надала заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Третя особа орган опіки та піклування Старобільської РДА у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника та просить прийняти рішення на розсуд суду. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. 27 липня 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи й вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню, за слідуючими підставами: За свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9) батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України « Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред'явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що відповідач [PERSON] батько неповнолітньої [PERSON], [INFO], ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини не приймає, можливо надати його матері позивачці [PERSON] - дозвіл на вивіз дитини [PERSON] за межі України без згоди батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved