Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є власником квартири [ADDRESS] (Жовтнева) у місті Вільногірськ Дніпропетровської області. За вказаною адресою зареєстровані вона та її сина - [PERSON]. З 1987 року її син, [PERSON], проживає в іншому місці, а саме на території Російської Федерації, де саме, їй не відомо, так як в останній час вона з ним не спілкувалася та сімейні стосунки не підтримувала. Відповідач не проживає в [INFO] (Жовтнева) в місті Вільногірськ Дніпропетровської області, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих його речей в квартирі не має і, взагалі, квартирою він не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона змушена сплачувати все самостійно. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинила, він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад один рік без поважних причин. Її син не проживає з нею та не допомагає їй вести господарство, а його прописка в квартирі не дозволяє їй розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 31 будинку № 11 по вулиці ім. Ю.М. Устенка (Жовтнева) у місті Вільногірськ Дніпропетровської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку у даній квартирі. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити, додатково пояснила, що останній раз син приїжджав в гості в 2015 році, фактично він живе в Росії, де має двох дітей і дружину. Вона змушена самостійно сплачувати комунальні послуги, не може оформили субсидію, квартира приватизована, вона є єдиним власником, проживає сама. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], просить справу розглядати у його відсутність (а.с. 45). Третя особа Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, свого представника в судове засідання не направили, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову. (а.с. 21) Вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, свідок [PERSON] суду показав, що позивачка по справі є його рідною тіткою, її син [PERSON], який доводиться йому двоюрідним братом, в 1987 році поїхав жити в м.Дніпро, потім переїхав до м. Москва. На даний час тітка потребує стороннього догляду, оскільки зовсім осліпла, а він живе в м.Камянське, змушений кожен тиждень з дружиною приїжджати до тітки, бо вона не може самостійно приготувати собі їжу, помитися, навіть самостійно зачинити двері, потребує постійного стороннього догляду. На даний час тітка має намір продати квартиру, щоб була можливість забрати тітку в Камянське, купити там житло і доглядати її там. Більше тітку ніхто не хоче доглядати. Проживає вона сама, вони привозять харчі, прибирають квартиру і повертаються додому. Відповідач з 1987 року в квартирі фактично не проживає, приїжджав до матері 2 роки тому, оскільки у нього виникла потреба в прописці, це йому було необхідно для отримання документів про надання дозволу на тимчасове проживання на території Російської Федерації, мати його прописала, але фактично в квартирі позивачки відповідач не проживає і з вказаного часу до матері не приїжджав. З відповідачем спілкувався особисто по телефону, але він дав зрозуміти, що не має змоги забрати матір до себе. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1986 року проживає в будинку по сусідству з позивачкою, її син [PERSON] з 1987 року в квартирі не живе. Чоловік позивачки помер, вона всі комунальні послуги оплачує сама. Сина позивачка виписала через суд, але роки три назад він зявився, попросив позивачку його прописати, бо це йому треба для отримання громадянства в Росії, вона його прописала, він поїхав в Росію і більше не приїжджав. Опікується позивачкою племінник. Факт перебування у приватній власності позивачки [PERSON] квартири [ADDRESS] (Жовтнева) в м.Вільногірську, підтверджується копією свідоцтва про власності на житло від 09.07.2013 року (а.с. 6) Згідно копії технічного паспорту станом на 29.05.2014 року, квартира [ADDRESS], розташована на 4 поверсі 4-х поверхового будинку та складається із 2-х житлових кімнат, загальна площа квартири 44 кв.м. (а.с. 8-9) Факт реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], підтверджується довідкою № 9793, що видана 22.08.2017 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 10) та інформацією наданою відділом адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області згідно якої, [PERSON], [INFO] з 15.09.2015 року значиться зареєстрованим [INFO] (Жовтнева) [ADDRESS] в м.Вільногірську Дніпропетровської області (а.с. 16) Факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS], підтверджується актом від 16.08.2017 року № 881, що складений депутатом Вільногірської міської ради [PERSON], відповідно до якого проведено обстеження родини [PERSON] та встановлено, що в квартирі [ADDRESS] також зареєстрований [PERSON], [INFO], однак фактично проживає лише [PERSON], [PERSON] не проживає в квартирі з 1987 року (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ч.ч. 1, 4 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 09.07.2013 року, яке видано виконавчим комітетом Вільногірської міської ради, є власником квартири [ADDRESS] (Жовтнева) у м.Вільногірську Дніпропетровської області, в якій з 15.09.2015 року зареєстрований [PERSON], який є рідним сином позивачки, який фактично не проживає і не користується вказаним житлом з моменту реєстрації, тобто більше року, а наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі створює перешкоди позивачці у користуванні належним їй житлом, позовні вимоги відповідачем визнано у повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці, що відповідно, є підставою для зняття його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Разом з тим, відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Тобто вказаним законом функції з реєстрації місця проживання громадян делеговані органам місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, вимоги позивачки про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки виходячи з аналізу вищевказаних норм, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому наявність рішення суду, яким особу визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з вказаного обліку уповноваженим органом місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 , 406 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial