Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом [PERSON] , про відновлення меж земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що після виділення [PERSON] земельної ділянки по сусідству з належною ій земельною ділянкою, відповідач самовільно захопив частину її землі, користується нею без дозволу власника та всупереч її правам та інтересам. Крім того, орієнтовно в липні-серпні 2020 року [PERSON] разом з іншими членами своєї сім`ї зруйнував належну [PERSON] теплицю, знищив плівку, пошкодив топку, труби для опалювання теплиці, чим завдали позивачці матеріальної шкоди близько 60000 гривень. Внаслідок неправомірних дій з боку [PERSON] , позивачці завдано також моральну шкоду яку [PERSON] , оцінює в розмірі 20000 гривень. Моральна шкода завдана позивачці полягає в тому, що у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, вона та її сім`я вимушені були приймати додаткові зусилля для організації свого життя, з часу спричинення порушення її прав володіння особистим майном потребувала додаткового лікування і догляду, у неї погіршився загальний стан здоров`я. Крім цього, [PERSON] , є інвалідом дитинства 3 групи. Оскільки звернення до сільської ради виявились безрезультатними, змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду 16.11.2020 року. 20.11.2020 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху. 08.12.2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] , у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовну заяву позивачки не визнає в повному обсязі, оскільки позовні вимоги [PERSON] недоведені. Також вказував, що йому передано у власність земельну ділянку за рахунок земель запасу, при цьому спільної межі його ділянка та ділянка [PERSON] не мають, оскільки їх розділяє дорога. 04.03.2021 року було подано письмове клопотання адвоката Карпач О.М., про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, а також задоволено клопотання адвоката Карпач О.М., про долучення доказів до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник заперечили проти позову з мотивів, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового засідання та показання свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини. Судом встановлено, що згідно відомостей про державну реєстрацію земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, власником земельної ділянки з кадастровим номером 5620881200:06:053:0767, площею 0.25 га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд є [PERSON] , що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 253821. Земельна ділянка з кадастровим номером 5620881200:06:053:0808, площею 0.2500 га., яка розташована по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства перебуває у власності [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.05.2020 року №208653997, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №№3-5607447352020 від 13.02.2020 року, рішенням Більськовільекої сільської ради від 18.02.2020 року №1599, проектом землеустрою на вказану земельну ділянку. Вказані земельні ділянки не мають спільної межі, оскільки кожна з них межує із землями загального користування - дорогою, що підтверджується не тільки письмовими доказами - Державним актом, матеріалами проекту відведення земельної ділянки [PERSON] , в яких відображена дорога між двома земельними ділянками, довжиною 119,93 м, матеріалами кадастрової зйомки, але й показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в своїх показаннях підтвердили, що між присадибною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою, яка виділена у власність [PERSON] , проходить дорога загального користування. З урахуванням викладеного, доводи [PERSON] про те, що вона не погоджувала проектної документації при розробці проекту відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , і внаслідок цього порушена спільна для їх ділянок межа, спростовуються, оскільки погодження меж земельних ділянок здійснюється їх власниками або користувачами. Оскільки для ділянки [PERSON] таким суміжним власником є сільська рада, її представник погодив межі ділянки [PERSON] при її відведенні, що підтверджується відповідними актами, які містяться в матеріалах проекту відведення. Як вбачається зі ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім передбачених законом випадків звільнення від доказування. В той же час, [PERSON] не надала суду доказів жодної із обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Так, судом встановлено, що [PERSON] надано у власність земельну ділянку за рахунок вільних земель запасу Більськовільської сільської ради, при цьому виділена відповідачу земельна ділянка не межує із земельною ділянкою [PERSON] . Будь-яких доказів, які б свідчили, що [PERSON] виділялась земля за рахунок земельної ділянки позивачки, або що мало місце самовільне захоплення її земель, суду не надано. Крім того, суд приймає до уваги, що межа земельної ділянки [PERSON] , про відновлення якої вона просить суд, неодноразово встановлювалась і закріплювалась на місцевості межовими знаками, що підтверджується письмовими доказами - листом Більськовільської сільської ради №204 від 20.05.2020 року, а також показаннями свідка [PERSON] заявила позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди в сумі 60000 грн, яка спричинена їй пошкодженням теплиці. Разом з тим, суду не надано жодних доказів, які б свідчили, що в її власності перебувала теплиця, а також доказів місця її розташування, розміру, технічних характеристик, вартості. Також жодним чином ні в позові, ні під час судового розгляду позивачем не обґрунтовано і не доведено розмір матеріальної шкоди, про стягнення якої просить [PERSON] . Як вбачається зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Разом з тим, [PERSON] не підтвердила факту руйнування її теплиці [PERSON] або будь-якими іншими особами, і її доводи в цій частині нічим не підтверджені. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що на земельній ділянці [PERSON] знаходилась теплиця, збудована її братом, в якій він вирощував городину. Після смерті брата теплиця декілька років не використовувалась за цільовим призначенням. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що на земельній ділянці [PERSON] знаходився дерев`яний каркас теплиці, споруда перебувала в занедбаному стані, не використовувалась за цільовим призначенням. Декілька років тому, можливо в 2018 році, восени, коли вони копали картоплю на городах, каркас впав під вітром, ніхто його не руйнував і не зносив. Названі пояснення, на думку суду, не можуть бути доказом заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 60000 грн, а будь-яких інших доказів позивач суду не надала. Аналогічно, в жодний спосіб не обґрунтовано і не доведено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди. Так, у відповідності до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З ч.2 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Разом з тим, в даному спорі відсутні підстави для застосування ч.2 ст.1167 ЦК України, і при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди підлягають доведенню як факт протиправних дій (рішення, бездіяльності), яким заподіяно шкоду, так і вина особи, яка таку шкоду заподіяла. Разом з тим, позивач вказує у своїй позовній заяві про наявність факту завдання моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, пошкодженням майна. Однак, ні факт пошкодження майна, ні вина [PERSON] в таких діях, ні сам розмір завданої моральної шкоди не підтверджено, і будь-яких доказів по жодній із описаних обставин суду не надано. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підтверджуються жодними доказами, у зв`язку з чим підстави для задоволення її позову відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved