Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] . в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2014 вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню дитину -сина [PERSON],[INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим , вони не змогли створити нормальних стосунків , внаслідок постійних суперечок вони втратили почуття любові взаєморозуміння та поваги один до одного , що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства . Близько року вони з відповідачем мешкають окремо .Примирення з відповідачем неможливе. Відповідач не надає систематичної матеріальної допомоги на утримання сина , хоча працює і може надавати таку допомогу. Позивач просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище «Пилипенко», та стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день та час проведення судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач також у судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17.10.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2176 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину- сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5). Шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться, близько року сторони мешкають окремо. Дитина після розірвання шлюбу, залишається з матір'ю. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На даний час, неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою КП «Новозаводське» від 20.11.2015 (а.с. 8). Відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.ІХ.1991року та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, а також враховуючи, що позивач в силу закону також зобов'язана утримувати сина та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2016 в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покласти на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved