Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. До вересня 2015 року вона з відповідачем [PERSON] проживали разом, вели сумісний побут та виховували їхнього сина за місцем його реєстрації. Однак, починаючи з 15 вересня 2015 року, їх стосунки з [PERSON] погіршились і проживання разом стало неможливим, тому вирішили проживати окремо. Оскільки в місті Черкаси свого житла вона не мала, а відповідач ніяким чином не допомагав їй, як у вихованні сина, так і в матеріальному положенні, вона вимушена була переїхати жити до своїх батьків у село Софіївка, Черкаського району, Черкаської області, де проживала до січня 2017 року. З того часу, як вони перестали разом проживати з відповідачем, вона неодноразово телефонувала йому та повідомляла про свій душевний та тяжкий матеріальний стан, про необхідність сплачувати значні для неї грошові кошти, які необхідні для утримання їх спільної дитини. Проте, [PERSON] проявив байдужість до неї та свого сина, а лише зазвичай наголошував, що не має постійної роботи та грошей. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. За сумісного проживання з відповідачем, вже через 1 рік та 6 місяців після народження їхнього сина, вона була змушена достроково повернутися з відпуски по догляду за дитиною на своє постійне місце роботи в комунальний заклад «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» Черкаської обласної ради на посаду сестри медичної стаціонару, за адресою: м. Черкаси, вул. Пилипенка,4, (довідка з місця роботи додається). Разом з тим, зазначає, що і в даний час вона працює за вказаним місцем роботи, однак прибутку, який би міг забезпечити її проживання з сином не достатньо. З урахуванням того, що вартість проїзду з місця її проживання до місця її роботи становить 32 грн в один кінець, а кількість її робочих днів в місяць становить близько 8, з яких 6 - це добові роботи, решта денні, тому її щомісячні витрати на це становлять загальну суму 512 грн. Одночасно, слід зазначити, що компенсація зазначених коштів роботодавцем не передбачена, (табель робочого часу та квитки на підтвердження вартості проїзду додаються). Крім цього, звертає увагу суду на те, що відповідач жодного разу не поцікавився життям та станом здоровя щодо свого малолітнього сина, хоча йому відомо, що він потребує лікування та постійних коштів на ліки, оскільки знаходиться на диспансерному обліку у лікаря ЗГТСМ з приводу захворювання j-06,9; Д-50 (довідка лікаря додається). Середньомісячні витрати на ліки, з урахуванням росту цін, складають близько 300-350 гривень. Однак, і зазначений факт [PERSON] не зворушує та не спонукає на надання будь-якої допомоги. Тому всі витрати на придбання ліків, постійного обстеження та нагляду за дитиною, вона змушена здійснювати сама. Як зазначалося вище, з сином вона проживала у своїх батьків, але з часом місця для розвитку дитини стало мало, та умови для проживання стали незручними. З урахуванням зазначеного, їй було запропоновано взяти участь у державній програмі «Власний дім» від державного підприємства «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Враховуючи умови проживання її з сином та те, що вказана угода містила вигідні кредитні умови, нею було укладено договір кредитування з ДП «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» від 14 жовтня 2016 року № 537 предметом якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 1998 року № 1597 «Про затвердження правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі», із змінами і доповненнями виступає довгостроковий кредит строком на 15 років для придбання житлового будинку та надвірних споруд у с. Софіївка, Черкаського району, Черкаської області по вулиці Шевченка, 71 в сумі 100 000, 00 гривень (копія договору додається). Зазначений факт був відомий відповідачу, оскільки для здійснення вказаних дій необхідна була згода подружжя. Однак, навіть при цьому ним не було запропоновано допомоги та будь-яких інших дій для полегшення труднощів, шо виникли у неї з їх неповнолітньою дитиною. Відповідно до строкового зобовязання, розрахованого станом на 14 жовтня 2016 року, вона, як позичальник, зобовязана сплачувати щоквартально частину боргу. Так, наприклад протягом 2017 року сума її кредитних зобовязаннь становить 9666,68 грн. тобто 805,56 грн. щомісячно (копія строкового зобов 'язання додасться). Зазначає, що в будинку, за адресою: вул. Шевченка, 71, с. Софіївка, Черкаського району, Черкаської області, який вона отримала відповідно до договору кредитування, проживає лише вона зі своєю неповнолітньою дитиною. На підтвердження цього, довідка про склад сімї додається. Всі витрати на перелічене вище, вона здійснює сама зі своєї заробітної плати, яка в середньому становить 3000,00 грн. в місяць (з урахуванням відрахувань), та незначної матеріальної допомоги її батьків, чого звичайно недостатньо для належного та необхідного забезпечення та утримання неповнолітньої дитини так і її особисто проживання. На скільки їй відомо, відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого субєкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити. Разом з тим, за неофіційною інформацією [PERSON] працює «промисловим альпіністом» та виконує будівельні роботи на території міста Черкас та Черкаської області, за що отримує винагороду, однак постійно стверджує, що постійної роботи немає та коштів від вказаних вище робіт не отримує. Крім цього, зауважує, що відповідач на обліку, як у Черкаському міському центрі зайнятості, так і в Черкаському обласному центрі зайнятості не перебуває. Тому стає незрозумілим, за які кошти він взагалі проживає та утримує себе. Одночасно, звертає увагу суду, що з інформації, яка розміщена на сайтах роботодавців (www.robota.ua, www.work.ua та інші) середня заробітна плата «промислового альпініста» становить близько 7000,00 грн. Згідно сайту www.ck.ukrstat.gov.ua/source/arch/2017/zp_vіd_1_ 1612.pdf, (офіційний сайт Головного управління статистики у Черкаській області), середня заробітна плата у сфері будівництва по м. Черкаси за період з січня 2016 року по грудень 2016 року становить 3 236,00 гривень. Відповідач відмовляється надавати в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. Її коштів недостатньо для утримання дитини, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Свої доводи обгрунтував тим, що він не працює і не має можливості надавати такі кошти. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачка [PERSON] звернулася до суду вважаючи, що відповідач [PERSON] не виконує в добровільному порядку свого обовязку, як батько дитини, чим порушує її інтереси і право на отримання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому інтереси дитини підлягають до судового захисту у відповідності до вимог ст.181 СК України, так як домовленості між сторонами про способи виконання батьками обовязку утримувати дитину не досягнуто. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 90 від 22.02.2017 року Софіївської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. До вересня 2015 року позивачка з відповідачем [PERSON] проживали разом, вели сумісний побут та виховували їхнього сина за місцем його реєстрації. Починаючи з 15 вересня 2015 року, їх стосунки з [PERSON] погіршились і проживання разом стало неможливим, тому вирішили проживати окремо. Оскільки в місті Черкаси свого житла вона не мала, а відповідач ніяким чином не допомагав їй, як у вихованні сина, так і в матеріальному положенні, вона вимушена була переїхати жити до своїх батьків у село Софіївка, Черкаського району, Черкаської області, де проживала до січня 2017 року. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Згідно довідки № 285 від 23.02.2017 року виданою комунальним закладом «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини», Черкаської обласної ради, [PERSON] працює в зазначеному закладі на посаді сестри медичної стаціонару з 01.11.2010 року по теперішній час. Однак прибутку, який би міг забезпечити її проживання з сином недостатньо. Згідно з доданими квитками на підтвердження вартості проїзду, вартість проїзду з місця проживання позивачки до місця її роботи становить 32 грн в один кінець, а згідно табелю робочого часу - кількість її робочих днів в місяць становить близько 8, з яких 6 - це добові роботи, решта денні, тому її щомісячні витрати на це становлять загальну суму 512 грн. Компенсація зазначених коштів роботодавцем не передбачена. Малолітній син потребує лікування та постійних коштів на ліки, оскільки знаходиться на диспансерному обліку у лікаря ЗГТСМ з приводу захворювання j-06,9; Д-50 згідно довідки № 2 від 22.02.2017 року, виданою комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Софіївка. Середньомісячні витрати на ліки, з урахуванням росту цін, складають близько 300-350 гривень. Всі витрати на придбання ліків, постійного обстеження та нагляду за дитиною, позивачка змушена здійснювати сама. Як зазначалося вище, з сином вона проживала у своїх батьків, але з часом місця для розвитку дитини стало мало, та умови для проживання стали незручними. З урахуванням зазначеного, їй було запропоновано взяти участь у державній програмі «Власний дім» від державного підприємства «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Враховуючи умови проживання її з сином та те, що вказана угода містила вигідні кредитні умови, нею було укладено договір кредитування з ДП «Черкаський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» від 14 жовтня 2016 року № 537 предметом якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 1998 року № 1597 «Про затвердження правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі», із змінами і доповненнями виступає довгостроковий кредит строком на 15 років для придбання житлового будинку та надвірних споруд у с. Софіївка, Черкаського району, Черкаської області по вулиці Шевченка, 71 в сумі 100 000, 00 гривень (копія договору додається). Зазначений факт був відомий відповідачу, оскільки для здійснення вказаних дій необхідна була згода подружжя. Відповідно до строкового зобовязання, розрахованого станом на 14 жовтня 2016 року, вона, як позичальник, зобовязана сплачувати щоквартально частину боргу. Так, наприклад протягом 2017 року сума її кредитних зобовязаннь становить 9666,68 грн. тобто 805,56 грн. щомісячно. Всі витрати на перелічене вище, позивачка здійснює сама зі своєї заробітної плати, яка в середньому становить 3000,00 грн. в місяць (з урахуванням відрахувань), та незначної матеріальної допомоги її батьків. Відповідач [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1, 3 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд, на підставі ст. 182 СК України, враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Верховний суд України, в пунктах 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 розяснив, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Таким чином, до обставин, які надають суду повноваження визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. За неофіційною інформацією [PERSON] працює «промисловим альпіністом» та виконує будівельні роботи на території міста Черкас та Черкаської області, за що отримує винагороду. З інформації, яка розміщена на сайтах роботодавців (www.robota.ua, www.work.ua та інші) середня заробітна плата «промислового альпініста» становить близько 7000,00 грн. Згідно сайту www.ck.ukrstat.gov.ua/source/arch/2017/zp_vіd_1_ 1612.pdf, (офіційний сайт Головного управління статистики у Черкаській області), середня заробітна плата у сфері будівництва по м. Черкаси за період з січня 2016 року по грудень 2016 року становить 3 236,00 гривень. Суд, оцінивши наявні у справі докази, на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення \~ \~ \~ \~ З урахуванням наведеного, суд вважає, що аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 28 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів. При подачі позовної заяви до суду, позивачка [PERSON] була звільнена від оплати судового збору у розмірі 640 грн., тому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, дані витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved