Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , згідно якої прохала суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй - [PERSON] у користування: кімнату «3» загальною площею - 11,6 кв. м; кімнату «6» загальною площею - 9,5 кв. м та балкон І загальною площею - 1,1 кв. м. Відповідачу [PERSON] виділити в індивідуальне користування: кімнату «5» загальною площею - 17,0 кв. м та балкон II загальною площею - 1,1 кв. м. У спільне користування [PERSON] і [PERSON] виділити: коридор «1» загальною площею - 7,2 кв. м; коридор «2» загальною площею - 2,4 кв. м; санвузол «4» загальною площею - 4,9 кв. м; кухню «7» загальною площею - 9,5 кв. м, а всього - 24,0 кв. м. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору та витрат по оплаті професійної правничої допомоги. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності з відповідачем [PERSON] , який також є власником 1/2 частини цієї ж квартири, що підтверджується рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 січня 2020 року. Згідно з технічним паспортом на квартиру, спірна квартира є трьохкімнатною, житлова площа - 38.1 кв.м., у тому числі: №1- коридор -7,2; №2- коридор -2,4; №3 кімната - 11.6 кв, м.; №4 санвузол - 4,9 кв.м.; №5 кімната-17,0; №6 кімната-9,5; №7 кухня-9,5; І балкон - 1,1 кв.м.; II балкон - 1,1 кв.м. Загальна площа квартири - 64,3 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Відповідач [PERSON] повністю відмовляється приймати участь у витратах по оплаті комунальних послуг за квартиру, а на пропозицію укласти нотаріально посвідчений договір про порядок користування спільним майном відповідно до часток у праві спільної сумісної власності, відповідач категорично не погодився. Склалася заборгованість по оплаті комунальних послуг, а оскільки порядок користування квартирою не визначений, то вона, за таких обставин, не може сплачувати комунальні послуги, які їй надаються. За вказаних обставин прохає суд задовольнити її позов та встановити вищевказаний порядок користування квартирою, який запропонований згідно висновку експерта №579/580 від 21 грудня 2020 року. 28.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засіданні позивач та її представник адвокат Чернов С.І. не з`явилися, однак від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та прохають задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, відзив на позовну заяву чи будь-яких клопотань до суду не надав. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про день місце і час розгляду справи не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки за відсутності відзиву та з урахуванням заяви представника позивача, суд вирішив на підставі ст.ст.\~247, 280 ЦПК України,\~провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками по 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.01.2020 року, яке набрало законної сили 02.03.2020 року. З технічного паспорту, виготовленого 22.05.2020 року КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» (інвентаризаційна справа №2314) вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , складається з 3-х кімнат, житловою площею 38,1 кв.м, в тому числі: №1- коридор -7,2; №2- коридор -2,4; №3 кімната - 11.6 кв. м.; №4 санвузол - 4,9 кв.м.; №5 кімната-17,0; №6 кімната-9,5; №7 кухня-9,5; І балкон - 1,1 кв.м.; II балкон - 1,1 кв.м. Загальна площа квартири - 64,3 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Згідно довідки № 61/1838 від 25.05.2019 року, виданої КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» за даними технічної інвентаризації у квартирі за адресою: [ADDRESS] , за рахунок внутрішнього оздоблення стін, зменшена загальна площа квартири на 1,0 кв.м.. Загальна площа квартири складає 64,3 кв.м, житлова 38,1 кв.м. Згідно довідки наданої Крюківською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 173/01-27 від 15.01.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1\~ст.\~41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (ч.4\~ст. 41 Конституції України). Відповідно до\~ ст. 47 Конституції України, ч.3 ст.\~9\~Житлового кодексу\~України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Згідно з ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 155 Житлового кодексу, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року\~квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із змісту зазначених норм діючого законодавства та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що співвласник квартири має право ставити питання про її поділ в натурі, а у разі, якщо такий поділ є неможливим, звертатися до суду з позовом про встановлення порядку користування приміщеннями квартири. Судом було встановлено, що сторони добровільно між собою не змогли визначити порядок участі в утриманні квартири відповідно до належних їм часток у власності. Тож для усунення спорів між співвласниками необхідно встановити порядок користування спірною квартирою. Згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 579/580, виготовленого судовим експертом Полтавського відділення ННЦ «Інституту судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса» від 21.12.2020 року мається два варіанти порядку користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відступом від часток співвласників 1/2 та 1/2. Позивач вважає, що ідеальний варіант користування квартирою є 2 (другий варіант) за яким першому співвласнику на 1/2 частину пропонується виділити: кімнату «3» загальною площею -11,6 кв. м; кімнату «6» загальною площею - 9,5 кв. м та балкон І загальною площею - 1,1 кв. м. У спільне користування виділити: коридор «1» загальною площею 7,2 кв.м; коридор «2» загальною площею - 2,4 кв. м; санвузол «4» загальною площею - 4,9 кв. м; кухню «7» загальною площею - 9,5 кв. м, а всього - 24,0 кв. м. Усього першому співвласнику \~ \~ \~ \~пропонується \~ \~ \~ \~виділити приміщень у квартирі загальною площею 35,5 кв. м. Даному співвласнику виділяється загальної площі квартири 35,5 кв.м., що більше чим повинно бути на ідеальну частку на 3,35 кв. м. Другому співвласнику на 1/2 частину пропонується виділити наступні приміщення в індивідуальне користування: кімнату «5» загальною площею - 17,0 кв. м та балкон II загальною площею - 1,1 кв. м. У спільне користування виділити: коридор «1» загальною площею -7.2 кв. м; коридор «2» загальною площею - 2,4 кв. м; санвузол «4» загальною площею - 4,9 кв. м; кухню «7» загальною площею - 9,5 кв. м, а всього - 24,0 кв.м. Усього другому співвласнику пропонується \~ \~ \~ \~виділити приміщень у квартирі загальною площею 28,8 кв. м. Даному співвласнику пропонується виділити приміщень у квартирі загальною площею 28,8 кв.м., що менше чим повинно бути на ідеальну частку на 3,35 кв. м. Відповідно до другого варіанту виділу в натурі житлових та підсобних приміщень частки співвласників становлять: Першого співвласника - 11/20 (35,5/64,3); Другого співвласника - 9/20 (35,5/64,3). Для здійснення запропонованого варіанту порядку користування приміщеннями в квартирі проведення переобладнань не потрібне. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування кімнатами за другим варіантом, буде найбільш зручним для сторін та максимально відповідатиме їхнім часткам 11/20 до 9/20, зможе забезпечити їх ізольованими кімнатами та відповідатиме правам та законним інтересам. Крім того, суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою не змінює ідеальні частки співвласників у праві власності на квартиру, при цьому дає можливість сторонам вирішити питання щодо участі кожного в утриманні майна. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~п.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи. Згідно наданого адвокатом орієнтовного розрахунку сум судових витрат та акту здачі прийняття виконаних витрат, позивач по справі понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 4576,32 грн. та 915,26 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 875,60 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2021 між позивачем та адвокатом Черновим С.І. укладено договір про надання професійної правничої допомоги №7. За умовами п.1. вказаного договору адвокат надає юридичну допомогу з усіх питань правозастосування, що зачіпають права, свободи та охоронювані законом інтереси клієнта. Згідно останнього абзацу п.2 даного договору адвокат має право отримувати договірну плату за надання правової допомоги. В розрахунку сум судових витрат вказано, що вартість 1 години роботи адвоката становить 1000 грн. Розмір гонорару становить 8000 грн. до яких входить: -вивчення матеріалів справи - 30 хв. 500 грн.; -ознайомлення із практикою та застосуванням законодавства цієї категорії справ 1 год. - 1000 грн. -складення заяви про проведення судової будівельно-технічної експертизи 30 хв. 500 грн. -ксерокопія документів 30 хв. 500 грн.; -складення позовної заяви 2 год. 2000 грн.; -складення промови в судових дебатах 30 хв. 500 грн.; -представництво в суді 3 год. 3000 грн. Послуги адвоката позивач оплатив у повному обсязі, а саме у сумі 8000 грн., що підтверджується квитанцією №7 від 04.01.2021 року. Суд погоджується з приводу витрат зазначених у п.п. 1)2)3)4)5) однак, щодо п.6) та п.7) де зазначено 500 грн. за складення промови та 3000 грн. за представництво в суді, суд не знаходить їх підтвердження, оскільки письмової промови у судових дебатах до суду не подавалося, а фактична присутність адвоката була у 1 засіданні протягом часу не більше 30 хв. Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому з урахуванням встановлених та доведених обставин суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума 5000 грн., за фактично отримані послуги, яка і підлягає до стягненню. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 141 ЦК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~ у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; \~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача;\~ у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 908 грн., що був фактично сплачений згідно квитанції, витрати на проведення експертизи в сумі 4576,32 грн. та 915,26 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Outcome: partial