Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням (квартирою). Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй та її батьку - [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] , частка кожного з них становить - 1/2. У вказаній квартирі зареєстровані: вона, її малолітній син - [PERSON] , [INFO] , та відповідач. Дане житло має загальну площу 44,9 кв.м, житлову площу - 27,0 кв.м, складається з двох житлових кімнат площею 13,6 кв.м та 13,4 кв.м, кухні площею 3,2 кв.м, ванної кімнати, вбиральні (сполученої) площею 3,6 кв.м, коридору площею 9,0 +1,7 кв.м, передпокою, інших приміщень та обладнане балконом (терасою) площею - 0,4 кв.м. Після оформлення права спільної часткової власності на вказану квартиру, вони домовились про порядок користування нею, а саме: їй у користування залишилась кімната площею 13,4 кв.м, а відповідачу - кімната площею 13,6 кв.м, однак останнім часом [PERSON] ігнорує погоджений ними порядок користування належною їм квартирою та її права в користуванні житлом, що призводить до конфліктів. Просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 13,4 кв.м, а відповідачу - в користування ізольовану житлову кімнату площею 13,6 кв.м; в спільному користуванні співвласників залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню (сполучену), коридор, передпокій, балкон (терасу), інші приміщення. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, але надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи правові позиції сторін, оцінивши докази, суд прийшов до наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожному із них на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копією довідки Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнськ, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. № 11, 12, 13). Дане помешкання має загальну площу 44,9 кв.м, житлову площу - 27,0 кв.м, складається з двох житлових кімнат площею 13,6 кв.м. та 13,4 кв.м, кухні площею 3,2 кв.м, ванної кімнати, вбиральні (сполученої) площею 3,6 кв.м, коридору площею 9,0 +1,7 кв.м, передпокою, інших приміщень та обладнане балконом (терасою) площею - 0,4 кв.м (а.с. № 15-17). У спірній квартирі зареєстровані та проживають позивач, відповідач та малолітній син позивача - [PERSON] , [INFO] (а. с. № 14). Як стверджує позивач, відповідач останнім часом ігнорує погоджений ними порядок користування належною їм квартирою та її права в користуванні житлом, що призводить до конфліктів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 639/2184/16-ц. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожному із них на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири. Позивач просить суд виділити їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 13,4 кв.м, а відповідачу - в користування ізольовану житлову кімнату площею 13,6 кв.м; в спільному користуванні співвласників залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню (сполучену), коридор, передпокій, балкон (терасу) інші приміщення. В свою чергу відповідач позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування позивачу ізольовану житлову кімнату площею 13,4 кв.м, а відповідачу - в користування ізольовану житлову кімнату площею 13,6 кв.м; кухню, ванну кімнату, вбиральню (сполучену), коридор, передпокій, балкон (терасу) інші приміщення залишити в спільному користуванні співвласників. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернені до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень (а. с. № 1). За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved