Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 85,3 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що її батько [PERSON] з 2004 року і до дня смерті - [INFO] відкрито, безперервно володів вищезазначеним будинком, в свою чергу позивач володіла разом з батьком спірним майном в період з 2005 року по [INFO] і після смерті батька продовжує відкрито добросовісно володіти спірним майно. Позивач, посилаючись на ст.344 ЦК України просить визнати за нею право власності на спірний будинок за набувальною давністю, вказуючи, що строк відкритого добросовісного володіння нею спірним майном становить 14 років з 2004 по 2018 рік. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 січня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача - адвокат Дайнеко І.А. в судовому засіданні 19.03.2019 позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судовому засіданні 19.03.2019 позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Після оголошеної перерви в судове засідання 01.04.2019 учасники судового процесу не з»явилися, через канцелярію суду представник позивача та представник відповідача надали заяви про продовження розгляду справи у їх відсутність. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 01.04.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, матеріли архівної справи №748/992/18 (провадження №2/748/467/18), суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 316 ЦК передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК). В свою чергу, згідно із частиною першою статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, виходячи із змісту статті 344 ЦК необхідними умовами для визнання права власності за набувальною давністю, є: - наявність законного об»єкту володіння, який не є власністю володільця; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність. У відносинах щодо набуття права власності за набувальною давністю необхідно виходити з того, що: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Аналогічну правову позицію в подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30 січня 2018 року у справі № 199/9523/15ц. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], і знаходиться в матеріалах архівної справи №748/992/18 (провадження №2/748/467/18). Позивач [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження на а.с.51-52, переклад якого зроблено з грузинської мови на українську, є донькою [PERSON]. Відповідно до листа Чернігівської районної державної нотаріальної контори № 298/01-16 від 25.01.2019 та Інформаційної довідки №54876276 від 25.01.2019, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не відкривалась (а.с. 90-91). Копією довідки Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 245 від 06 квітня 2018 року підтверджується факт проживання [PERSON] у період з 2004 року по 2012 рік без реєстрації у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 40). Копія довідки Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 44, підтверджує факт проживання без реєстрації у спірному будинку позивача [PERSON] станом на день видачі довідки - на 27 січня 2015 року(а.с. 39). В той же час, Довжицька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, у своєму листі від 08.01.2019 №02-08/16 на запит суду повідомила, що [PERSON] з 2005 року і по даний час періодично проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с.82). З довідки виконкому Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 148 від 26 лютого 2019 року, виданої на підставі погосподарської книги №4 за 1991-1995р.р. , встановлено, що господарство по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON], який помер [INFO] ( а.с.94). В подальшому, як свідчить лист Довжицької сільської ради від 08.01.2019 №02-08/16 (а.с.82), дане господарство в погосподарських книгах ні за ким не зареєстровано, і у них на обліку як безхазяйне не перебуває. [PERSON] з 2004 року по [INFO] постійно проживав за даною адресою без реєстрації. Інформації про те, на підставі яких умов/угод він вселився в даний будинок та чи надавався йому на це дозвіл, сільська рада не володіє. Згідно копії довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» № 1052 від 18 червня 2018 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано. (а.с. 38). Довідка виконкому Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 26.02.2019 ( а.с.95) свідчить, що земельний податок на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не нараховувався, в зв»язку з відсутністю власника домогосподарства. Згідно довідки ПАТ «Чернігівобленерго» від 18.02.2019 №57/320, за адресою: [ADDRESS] був відкритий особовий рахунок [NUMBER]. У зв»язку із заборгованістю за спожиту електроенергію в 2012 році даний будинок було відключено від електропостачання. У 2013 році заборгованість була сплачена. З заявою про підключення до електропостачання чи укладення нового договору на користування електричною енергією до ВП Чернігівський РЕМ ПАТ « Чернігівобленерго» споживач не звертався ( а.с.93). На обґрунтування здійснення позивачем оплати за спожиту електроенергію по спірному будинку, представник позивача посилався на копії квитанцій, що знаходяться на а.с.32-33,36. Проте, у квитанціях від 24.10.2012 на а.с.32-33 платником зазначено [PERSON], у квитанції від 07.06.2013 на а.с.36 - [PERSON] Додані до позову копії заяв від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с.41-48), на думку суду, не є допустимими доказами на підтвердження викладених в позові обставин. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв»язку із чим та виходячи зі змісту статті 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно статей 12, 81 ЦПК повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). При цьому, хоча і відповідач має зустрічний обов»язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень, тягар доказування позивача існує завжди, в свою чергу відповідач обирає варіант захисту від активного заперечення до повного мовчання. Із вказаних положень Закону прослідковується правило про те, що «хто стверджує, той і доводить». Оцінюючи надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено безперервність володіння майном протягом 10 років, як того вимагає положення ст. 344 ЦК України. Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, з урахуванням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, якщо вказане визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed