Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на проживання та користування квартирою № 14, по вул. Металургів 17 в м. Кіровограді. В обґрунтування вимог зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 13.02.2014 року вона є власником квартири [ADDRESS] м. Кіровограда. Відповідач не була членом її сім»ї та ніколи не проживала з нею в даній квартирі, не сплачувала комунальні платежі, не отримувала кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в квартирі не має. А також відповідач перебувала у місцях позбавлення волі та вживає наркотичні засоби. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Посилаються на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилаються на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» №49 (3227) від 03 грудня 2015 року, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Причини неявки суду невідомі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 482, [PERSON] є власником квартири № 14 в м. Кіровограді, смт. Нове, на вул. Металургів в буд. № 17 /а.с. 9-10/. В квартирі з 28.02.2014 р. зареєстрована [PERSON]. З відповіді Надержинщинської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 65) від 14.03.2016 р. за № 6/1189 вбачається, що [PERSON], [INFO], засуджена 29.03.2013 р. Ленінським райсудом м. Кіровограда за ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнена з установи 10.06.2014 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.05.2014 року на підставі ст. 4 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року. На даний час [PERSON] покарання в установі не відбуває (а.с.75). Відповідно до акту від 12.08.2015 року, підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчено начальником КП «Комунальник 96» [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з грудня 2014 року (а.с.6). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 14 по вул. Металургів № 17, м. Кіровоград.

Outcome: approved