Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя,\~обґрунтовуючи \~свої вимоги\~тим,\~що з\~12.05.2005\~року перебувала\~з відповідачем\~у зареєстрованому\~шлюбу,\~який було\~розірвано рішенням\~Первомайського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області 09.03.2016року.\~За час\~перебування у\~шлюбі,\~ними було\~придбано житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] ,\~який зареєстровано\~на ім`я\~відповідача.\~Від шлюбу\~з відповідачем\~вони мають\~двох неповнолітніх\~дітей:\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] \~та доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~З часу\~припиненя шлюбних\~відносин,\~діти проживаютьразом\~із нею\~та перебувають\~на її\~повному матеріальному\~утриманні,\~тоді як\~відповідач грошових\~коштів на\~утримання дітей\~не надає,\~станом на\~01.06.2020\~року має\~заборгованість зі\~сплати аліментів,\~в розмірі\~98131\~грн.,\~за що\~притягувався до\~адміністративної відповідальності\~за ст.\~183-1\~КУпАП. Посилаючись на те, що зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, угоди щодо добровільного поділу майна між ними не досягнуто та те, що неповнолітні діти проживають із нею та знаходяться на її повному утриманні, просила на підставі частин другої та третьої статті 70 СК України, відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 3/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] . В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Гаврилюк Т.А. не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у якій позов підтримали в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не подав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заяву представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів,суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 13.05.2005 сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 126 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 11,15). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.06.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9). Після розірвання шлюбу діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному матеріальному утриманню виключно позивачки, що підтверджується позовною заявою, ксерокопією рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.06.2014 року, ксерокопією розрахунку зі сплати аліментів відповідно до якого, станом на 01.06.2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 98131,25 грн. (а.с.2,3,10,16). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, а саме 13.01.2006 року, подружжям придбано житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується ксерокопією договору купівлі- продажу від 13.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колесніченко Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 74, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11371804 від 09.03.2006 року (а.с.17,19). Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Судом встановлено,\~що за\~рішенням суду\~з відповідача\~на користь\~позивачки були\~стягнути аліменти\~на утримання\~неповнолітніх дітей,\~в розмірі\~500\~грн.\~на місяць\~на кожну\~дитину,\~проте відповідач\~участі у\~матеріальному забезпеченні\~дітей не\~приймає,\~аліменти позивачці\~не сплачує, станом на 01.06.2020 року має заборгованість зі сплати аліментів, в розмірі 98131 грн., за що притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП. Відповідачем суду не надано доказів протилежного, а саме доказів того, що він виконує свій обов`язок по утриманню дітей. Таким чином, суд вважає, що істотними обставинами, які є підставою для відступлення суду від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні спору по поділ спільного майна подружжя, є факт проживання двох неповнолітніх дітей із позивачкою [PERSON] та їх повне перебування на її утриманні. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~є обґрунтованими\~та підтвердженими\~належними доказами,\~а тому\~підлягають задоволенню\~в повному\~обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved