Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 30 березня 2019 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 800 доларів США та 10200 грн. Підтвердженням укладення між нею та [PERSON] договору позики є власноручно написана ним розписка, в якій він зобов`язується повернути їй гроші до 01 липня 2019 року. Відповідач досі не повернув суму боргу, вона зверталася до [PERSON] з листом з вимогою виконати умови договору, однак відповідач не реагує на вимогу. Просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 29549,60 грн. витрати по сплаті судового збору. У судове засідання позивачка не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає, просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими [PERSON] , будучи позикодавцем, передала [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у розмірі 800 доларів США та 10200 грн. На підтвердження отримання 30 березня 2019 року грошових коштів та зобов`язання їх повернення [PERSON] надав [PERSON] розписку, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти у повному розмірі у строк до 01 липня 2019 року, що засвідчено підписом боржника /арк. справи 7/. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами 30 березня 2019 року був укладений договір позики на суму 800 доларів США та 10200 грн. У матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення боргу за договором позики від 30 березня 2019 року. Враховуючи, що оригінал договору позики знаходиться у позичальника, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки боргу. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачкою за розпискою становить 800 доларів США та 10200 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 08 листопада 2019 року еквівалентно 29808 грн. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 29549,6 грн. заборгованості слід задовольнити. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобов`язання за ним відповідачем не виконано. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, у встановлений договором строк позика повернута не була, а тому позов про примусове стягнення суми позики підлягає задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved