Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про його позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 05 червня 2007 року між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. З моменту припинення між ними шлюбних відносин, тобто з червня 2007 року й по сьогодення відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, матеріально не забезпечує. Після їх розлучення донька жодного разу не спілкувалася з батьком та взагалі його не пам'ятає. В лютому 2018 року вона уклала шлюб із іншим чоловіком та донька вважає його своїм батьком, оскільки про біологічного батька нічого не знає. Відповідач взагалі не цікавиться життям доньки, йому навіть невідомо де вона навчається. На свята доньку ніколи не поздоровляє, не дзвонить та не навідує. Отже викладене свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України та наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Представник третьої особи управління - служби у справах дітей при органі опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі ради в судовому засіданні заперечень щодо заявлених вимог не мала, вважала позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 171 СК України в судовому засіданні було з'ясовано думку неповнолітньої [PERSON], яка наполягала на позбавленні її батька батьківських прав щодо неї. Також, зазначила, що свого батька фактично не знає. Востаннє бачила його на вулиці близько п'яти років тому. Зараз, якби його побачила, то мабуть вже не впізнала. Скільки вона себе пам'ятає, то батько ніколи не цікавився її життям, не приймав ніякої участі в її вихованні та фінансовому забезпеченні. Заслухав доводи учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 13 вересня 2003 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб (а.с.8) Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 30 липня 2009 року (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER], шлюб між сторонами розірвано 05 червня 2007 року (а.с.10). Рішенням суду від 13 травня 2005 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки - [PERSON], у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 квітня 2004 року до досягнення дитиною повноліття. Як зазначила позивач у судовому засіданні до примусового виконання вищезазначене рішення суду вона не звертала, а у добровільному порядку відповідач його не виконує, аліментів на утримання доньки не сплачує. Також, як встановлено судом неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Дитині за місцем проживання створені всі належні умови, а саме: вона має окрему кімнату, необхідні меблі, комп'ютер, книги. Забезпечена одягом та взуттям за віком та сезонами, шкільними приладами. З довідки Комунального закладу освіти навчально-виховне об'єднання №136 «Класична гімназія ім. Кирила і Мефодія - початкова школа-дошкільний навчальний заклад - валеологічний центр» Дніпровської міської ради» №345 від 15.06.2018 року вбачається, що дитина [PERSON] навчається у цьому закладі та є ученицею 4(8)-А класу. Вихованням доньки займається лише мати: відвідує школу, батьківські збори, спілкується з класним керівником. Батько дитини школу не відвідує, успіхами дитини у навчанні не цікавиться, з класним керівником не спілкується (а.с.14). Крім того, [PERSON] навчається в Міському комунальному закладі культури «Дніпровська дитяча музична школа №18» Управління культури департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради. Вихованням доньки займається лише мати: відвідує школу,концерти,батьківські збори. Батько дитини за весь час навчання успіхами дитини не цікавився та навчальний заклад не відвідував.(а.с.15). Ці обставини, окрім письмових доказів, підтвердили і свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що їх з позивачем родини дружать на протязі 20-ти років. Після народження [PERSON], відповідач перестав цікавитися життям доньки. Сам, він вже багато років не бачив відповідача. Як йому відомо, відповідач ніякої уваги та інтересу до доньки не проявляє. Скоріш за все відповідач має іншу родину, тому донька відійшла на другий план. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їх з позивачем родини дружать. Скільки вони спілкуються, вона жодного разу не бачила, щоб відповідач привітав доньку з якимось святом. Ніякої участі в житті дитини відповідач не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач має нову родину та другу дитину. В своєму висновку № 2-17/1652 від 15.11.2018 року орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпрі ради, вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, сукупний аналіз наданих доказів та встановлених у судовому засіданні обставин справи свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки з огляду на те, що він не піклується про фізичний стан, здоров'я та духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям та успіхами у навчальних закладах. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку та матеріально забезпечувати, піклуватися про її фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Фактично викладене вище свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та ураховуючи виключно інтереси дитини, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]. При цьому, не потребує вирішенню питання щодо стягнення з відповідача аліментів на дитину відповідно до вимог ч.3 ст.166 СК України, оскільки раніше суд своїм рішенням вже стягнув з відповідача аліменти. Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved