Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що в період з 13 вересня 2003 року по 20 квітня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вінницького міського суду від 20.04.2015р. шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утримані. Як зазначено в позовній заяві, відповідач, як батько, зобовязаний брати участь у витратах на утримання їхніх спільних, проте добровільно свої обов'язки він виконувати не бажає. Позивач не має змоги самостійно та у повному обсязі забезпечувати елементарні потреби їхніх дітей, оскільки не має для цього достатніх коштів. Відповідач працевлаштований та отримує регулярний дохід, в силу чого позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач [PERSON], в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2015р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Попільнянського районного управляння юстиції Житомирської області 13 вересня 2003 року, актовий запис за № 36. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ТП № 156998, виданого 09 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управляння юстиції Житомирської області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-АМ № 213467, виданого 02 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управляння юстиції Вінницької області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту № 829 від 22.05.2015р., [PERSON] участі у вихованні і утриманні дітей [PERSON] та [PERSON] не бере, та за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 32/10, не проживає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч. 2 ст. 183 СК України). Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Крім того суд враховує, що відповідач фізично здоровою людиною працездатного віку, має постійну роботу і стабільний заробіток, інших утриманців не має, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Разом з тим, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною - [PERSON], повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved