Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визначити частку померлого- [PERSON] у праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] у розмірі 1/2 частини, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] отриману на підставі договору довічного утримання, розірвати договір Довічного утримання (догляду), посвідчений 16.03.2009 року Приватним Нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 211, зобов`язавши нотаріуса повернути правовстановлюючи документи та зняти заборону відчуження. В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що їїбатькам- [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . 16.03.2009 року між нею та її батьками був укладений договір Довічного утримання (догляду). Вищевказаний договір був посвідчений Приватним Нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 211. При оформленні договору довічного утримання, нотаріусом частки відчужувачів не були виділені. [INFO] помер батько позивачки- [PERSON] , обов`язки по відношенню до якого [PERSON] були виконані у повному обсязі. Після смерті батька, вона продовжує доглядати [PERSON] , але у зв`язку з тим, що на даний час у неї суттєво змінилися обставини життя, вона бажає розірвати Договір Довічного утримання. Проти розірвання договору довічного утримання [PERSON] - також не заперечує. Тому позивач та [PERSON] звернулися до нотаріуса, але у розірванні договору довічного утримання у добровільному порядку нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. їй було відмовлено, а Східним межрегіональним управлінням юстиції, їй було запропоновано за для вирішення свого питання, звернутися до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Відповідач до початку судового засідання направила до суду нотаріально посвідчену заяву заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У призначене судове засідання 22.01.21 року сторони по справі не з`явились, від позивача, відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем через канцелярію суду 10.12.2020 року надана заява про уточнення позовних вимог, де просить суд визначити частку померлого- [PERSON] у праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] у розмірі 1/2 частини, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] отриману на підставі договору довічного утримання, розірвати договір Довічного утримання (догляду), посвідчений 16.03.2009 року Приватним Нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 211. Ухвалою Червонозаводського районнного суду м. Харкова від 22.01.2021 року відмовлено у прийнятті позовної заяви (уточненої) [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Наталія Віталіївна, про виділення часток, визнання права власності та розірвання договору довічного утримання та повернуто її позивачу. Враховуючи те, що у призначене судове засідання 22.01.21 року сторони по справі не з`явились, від позивача, відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, захисту майнових прав та інтересів, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом справи за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріли справи встановив наступне. Судом встановлено, що 16.03.2009 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір Довічного утримання (догляду). Вищевказаний договір було посвідчено Приватним Нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. зареєстрований в реєстрі за № 211. ( а.с. 7). Відповідно до п.1.2 вищезазначеного договору відчужувачі передають у власність набувача належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , а набувач зобов`язується забезпечувати кожного з відчужувачів утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Відповідно до п.1.3 вищезазначена квартира належить відчужувачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським Центром приватизації державного житлового фонду 18 березня 1999 року, реєстраційний номер № 9-99-169567, Свідоцтво про право власності на житло, було видане згідно розпорядження від 18 березня 1999 року № [NUMBER] . Згідно п.2 договору [PERSON] зобов`язувалася здійснювати утримання (догляд) відчуджувачів забезпечувати їх грошовою сумою у розмірі 500 грн, щоденним трирозовим харчуванням, одягом, доглядом, побутовими послугами, лікувальними засобами, необхідною допомогою, а також набувач зобов`язаний був поховати відчуджувачів у випадку їх смерті. Відповідно до п.2.4 у разі смерті одного з відчужувачів договір щодо нього припиняється, обсяг зобов`язань набувача, які пов`язані з витрачанням коштів, відповідно зменшується, інші зобов`язання залишаються незмінними. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер один з відчуджувачів- [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.05.2013 року серія [NUMBER] . Відповідно до посвідчення на поховання № [NUMBER] , рахунку-замовлення № 000999- [PERSON] здійснила поховання відчуджувача- [PERSON] , а згідно рахунку-замовлення № 000999- здійснила оплату ритуальних послуг. Позивач звертаючись з позовом до [PERSON] просить суд визначити частку померлого- [PERSON] у праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] у розмірі 1/2 частини, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] отриману на підставі договору довічного утримання, розірвати договір Довічного утримання (догляду), посвідчений 16.03.2009 року Приватним Нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 211, зобов`язавши нотаріуса повернути правовстановлюючи документи та зняти заборону відчуження. Підставою для звернення позивача до суду стала неможливість оформлення права власності на частину квартири після смерті одного з відчуджувачів - [PERSON] та неможливість розірвання договору довічного утримання у добровільному порядку з другим відчуджувачем - [PERSON] . Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, суд приходить до висновку про визначення рівними частки подружжя, та визначити частку померлого - [PERSON] у праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] у розмірі 1/2 частини. Відповідно до п.2.4 у разі смерті одного з відчужувачів договір щодо нього припиняється, обсяг зобов`язань набувача, які пов`язані з витрачанням коштів, відповідно зменшується, інші зобов`язання залишаються незмінними. Частиною 2 статті 755 ЦК України зазначено, що Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 31.05.2013 року [PERSON] помер [INFO] . Разом з тим, з матеріалів справи, а саме п.8.2 вищезазначеного договору договір довічного утримання ( догляду ) від 16.03.2009 року припиняється зі смертю обох відчужувачів, тобто [PERSON] та [PERSON] . Крім того, звертаючись до суду з позовом позивач просить суд розірвати договір довічного утримання від 16.03.2009 року, зобов`язавши нотаріуса повернути правовстановлюючі документи та зняти заборону відчуження. Частиною 1 ст.744ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст.745ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст.748ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача встановлені нормами ст.ст. 749-751 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Відповідач у нотаріально посвідченої заяві визнав позов про розірвання догвору довічного утримання. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання слід задовольнити, у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Стосовно інших заявлених позовних вимог слід значити наступне. За приписами ч.1 ст.756ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на тримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Пунктом 8.1 вищезазначеного договору цей договір довічного утримння ( догляду) може бути розірваний за рішення суду: -На вимогу відчужувачів чи одного з них у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків; -На вимогу набувача. Пунктом 8.3 у разі розірвання договору у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувачі набувають право власності на майно яке було ними передане, і мають право вимагати його повернення. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину квартиру не підлягає задоволенню, оскільки .8.2 вищезазначеного договору договір довічного утримання ( догляду ) від 16.03.2009 року припиняється зі смертю обох відчужувачів, тобто [PERSON] та [PERSON] . Позовна вимога про зобов`язання нотаріуса повернути правоустановлюючи документи та зняти заборону відчуження не підлягає, оскільки вказана заборона була накладена приватним нотаріусом з метою забезпечення виконання умов договору до повного виконання, припинення чи розірвання договору довічного утримання від 16.03.2009 року. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial