Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. В обгрунтування поданої позовної заяви вказувала на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання з відповідачем має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і тому дитину утримує вона сама. Відповідач працює на СТО «Банзай» і має постійний заробіток. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини усих видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги, посилалася на те, що відповідач працює по найму у приватних осіб та має нерегулярний дохід. Однак доньці надає матеріальну допомогу нерегулярно. В серпні 2014 року відповідач виїхав до Росії на заробітки і протягом року знаходячись там доньці не допомагав. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення донькою повнолітнього віку, а також стягнути на її користь аліменти за минулий час за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі 1 286 грн. прожиткового мінімуму на одну особу встановленого на цей період, а всього в розмірі 15 432 грн. При розгляді справи позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1 500 грн., а також стягнення аліментів за минулий час. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, однак не в такому розмірі, так як він не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи. Зможе сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в розмірі 436 грн. 50 коп. Крім цього, позивачка не довела того факту, що він перебував на заробітках в Росії та ухилявся від надання матеріальної допомоги доньки за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Як вбачається з довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс», неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір»ю - позивачкою [PERSON] (а.с.5). Позивачка [PERSON] працює в КЗ ТМО «Здоров»я дитини та жінки» з 02 січня 2013 року на посаді лікаря акушера-гінеколога 2 кат., розмір її середньомісячної заробітної плати складає 1 876 грн. 20 коп. Відповідач [PERSON] не працює, зареєстрований як безробітний в Маріупольському міському центрі зайнятості 14 грудня 2015 року (а.с.32). За період з 14 грудня 2015 року по теперішній час вакансії, які відповідають професійному досвіду та освіті [PERSON] до центру зайнятості не заявлялися, тому йому направлення на працевлаштування не видавалося. Неповнолітня [PERSON] перебуває на Д-обліку і потребує тривалого лікування (більше 6 місяців, а також динамічного спостереження, УЗД щомісячно, контроль гормонів крові щомісячно) (а.с.33-34), що за доводами позивачки потребує додаткових матеріальних затрат. За положеннями ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує часткове визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, вік дитини та пов'язані з цим витрати на її лікування, розвиток і навчання. Твердження відповідача про відсутність в нього доходів та можливість в зв'язку з цим сплачувати аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає надуманими і такими, що спрямовані на ухилення від обов'язку по утриманню його дитини, адже ним не надано жодних доказів, що за станом здоров'я чи з інших поважних причин він не може заробляти кошти, необхідні для забезпечення бодай мінімальних потреб доньки. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] інших дітей, непрацездатних дружини, батьків не має, аліменти за іншими виконавчими листами не сплачує. Тому суд враховуючи рівний обов»язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі визначивши їх в розмірі 700 грн. щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Доводи відповідача та його представника про те, що позивачкою було продано два автомобіля, які були придбані в період шлюбу і гроші від цього вона залишила собі суд не приймає до уваги, так як спір стосовно спільно нажитого майна підлягає вирішенню в окремому порядку. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії. У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Допитані при розгляді справи свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що є знайомими позивачки [PERSON] Після спільного проживання сторін, відповідач [PERSON] виїхав до Росії і припинив матеріально допомагати позивачці утримувати доньку, аліменти не сплачував. Зі слів позивачки вона просила його висилати гроші, однак він відмовлявся це робити. Також протягом 2014 року позивачка [PERSON] брала у них в борг гроші. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона неодноразово зверталась до відповідача про надання коштів на утримання дочки в період коли він знаходився в Росії, але останній ухилявся від цього. Однак вказані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, виходячи з наданих доказів по справі, а вимога позивачки про стягнення аліментів за минулий час за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі 1 286 грн. прожиткового мінімуму на одну особу встановленого на цей період, а всього в розмірі 15 432 грн. не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Більш того, як пояснив свідок [PERSON] суду, він працював разом з відповідачем в Росії в період з серпня 2014 року по серпень 2015 року. Йому відомо, що відповідач пересилав грошові кошти на утримання доньки [PERSON] періодично по мірі заробітку. Дослідивши надані позивачкою докази на підтвердження цієї вимоги, суд вважає, що [PERSON] не надала допустимих та достатніх доказів на обґрунтування своєї вимоги про стягнення аліментів за минулий час, зокрема того, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, обмежившись лише доведенням факту перебування відповідача [PERSON] в період з серпня 2014 року по серпень 2015 року на території Російської Федерації та тим, що в цей період вона дійсно брала в борг гроші у своїх знайомих. Оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для стягнення аліментів за минулий час, тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial