Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділення частки будинку та земельної ділянки в натурі, в подальшому змінивши предмет позову, згідно чого просила встановлення порядку користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання вчити дії, зазначивши, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], що належало померлому [PERSON] Відповідачі фактично самі користуються будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою, позивач не може досягти згоди щодо виділення їй належної частини майна, не вживає належних заходів щодо утримання та ремонту спільного майна, в силу чого, враховуючи зміну предмету позову (а.с. 144), позивач просить суд встановити порядок користування будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], виділити позивачу в користування жилу кімнату під індексом 1-4 площею 12,6 кв. м., всі підсобні приміщення залишити в спільному користуванні, вселити позивача в кімнату під індексом 1-4 площею 12,6 кв. м., в будинку [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS], шляхом надання ключів від усіх замків в будинку. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, обгрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позовній заяві, додатково зазначивши,що відповідачі є особами одної статті, а тому можуть проживати в одній окремій кімнаті, в силу чого не має перешкод у вселення позивача в кімнату 1-4, площею 12,6 кв.м., просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши, що згідно висновку експерта виділити 1/3 частку, належну позивачу, неможливо, відповідачі проживають в різних кімнатах, посилались на обставини наявності в позивача іншої власності, в силу чого вважають,що позивач не може бути вселений до двох чоловіків, а тому необхідно обирати інший спосіб захисту, просили в позові відмовити. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2011 року, виданого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1443, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 частки спадкового майна після смерті [PERSON], яке складається з цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. (а. с. 6). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] зазначає, що власниками даного будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON] з правом власності кожного на 1/3 частку відповідного майна, яке складається в тому числі із кімнати «1-3», житловою площею 18, кв.м., кімнати «1-4», житловою площею 12,6 кв.м. (а.с. 7-10). Згідно п. 7 рішення виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих № 188 від 03.03.1972 року було вирішено відвести земельну ділянку [PERSON] в кварталі [ADDRESS] (а.с. 11-12). Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 03.04.2012 року № 33702328 та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.07.2011 року № 27571189, [PERSON] є власником 1/3 частки будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2011 року № 2-1443, спадкодавець [PERSON] ( а. с. 13, 14). Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 133-136/14-21, наданого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Вінницьке відділення від 30.07.2014 року, зазначено, що виділити 1/3 частку з об'єктів нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS], належних [PERSON], з врахуванням можливого технічного переобладнання приміщень житлового будинку в ізольовану квартиру з окремим входом, без порушення вимог ДБН В.2.2-15-2005, не визнається за можливе. Також не визнається за можливе надати варіанти порядку користування земельною ділянкою площею 600 м. кв., розташованої по [ADDRESS], відповідно до 1/3 частки на житловий будинок, належної [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2011 року. Ринкова вартість 1/3 частки нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] належної [PERSON], в цінах сформованих станом на час проведення дослідження, становить 124666 грн. (а.с. 114-124). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст ч.1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Норма ст. 319 ЦК України прописує, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст. 356 ЦК України зазначає - власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільною часткової власності. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи співвласниками без визначення їх часток у натурі домоволодіння [ADDRESS], мають рівні права щодо такого майна та забезпечуються рівними умовами здійснення своїх прав, в тому числі щодо права спільного володіння та користування відповідним майном, незалежно від волі інших осіб, при цьому суду не надано жодного доказу наявності підстав, передбачених законом, щодо позбавлення чи обмеження їх прав власності. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 155 Житлового кодексу України прописує, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ч.2, ч.3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином позивач, як співвласник жилого приміщення, не може бути обмежений у праві користування таким приміщенням, тим більше позбавлений права користування відповідним приміщенням шляхом проживання у ньому. Разом з тим, вимога позивача про встановлення порядку користування відповідним будинком, виділивши позивачу в користування кімнату1-4, житловою площею 12,6 кв.м. - не підлягає задоволенню, оскільки житлова площа такої кімнати перевищує розмір частки позивача на житлову площу, яка в даному житловому будинку згідно технічного паспорта становить 30,6 кв.м., тобто кожний співвласник має право лише на 10,2 кв.м. житлової площі, а тому виділивши позивачу в користування кімнату із житловою площею 12,6 кв.м., об'єктивно будуть порушені права інших співвласників на користування житловою площею будинку, на що вони також мають право. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS], шляхом надання ключів від усіх замків в будинку, оскільки дані правовідносини без вселення позивача до такого майна - не настали в часі, а відтак, не можуть врегульовуватись судом, так як не вселившись у відповідне майно та відновивши своє право користування, у позивача відсутні достатні правові підстави посилатись на обставини наявності перешкод в користуванні таким майном, у зв'язку з відсутністю ключів від замків будинку. За даних обставин, враховуючи, що позивач має достатньо правових підстав для користування домоволодінням [ADDRESS], оскільки є співвласником такого майна, беручи до уваги наявність перешкод у здійсненні позивачем свого права власності, складовою якого є право користування майном, в тому числі права проживання, оскільки дане майно є житлом, в силу чого суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як співвласника житлового приміщення, а саме: вселення в кімнату 1-4, відповідає змісту порушеного права власності позивача щодо користування таким майном, при цьому вселення в кімнату 1-4, яка має меншу житлову площу, а ніж кімната 1-3, також є найменш обтяжливим способом користування своїми правами відносно інших співвласників, в силу чого суд вважає, що позовні вимоги в частині вселення в кімнату 1-4, житловою площею 12,6 кв.м., що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] - є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо компенсації судових витрат, то суд враховує надані позивачем докази сплати судового збору, який при зміненому предметі позову, що вказує на немайновий характер позовної заяви, і оплачується в розмірі 243 грн. 60 коп., акт виконаних робіт № 10 від 14.10.2014 щодо наданих юридичних послуг представника позивача, де зазначається про надання представником позивача консультацій, складання представником позивача позовної заяви, та участь представника у судових засіданнях, що також підтверджується матеріалами справи, а саме: 16.07.2014 року (а.с. 108 - 110), 23.09.2014 року (а.с. 145-150) та 14.10.2014 року, що з огляду на норму ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» вказує на понесені позивачем витрати за оплату правової допомоги в розмірі 2000 грн. 00 коп., в силу чого суд вважає, що позивач поніс судові витрати в загальному розмірі 2043 грн. 60 коп., які підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які становлять 1/3 від розміру заявлених позовних вимог і визначаються на рівні 747 грн. 87 коп., при цьому судові витрати, понесені позивачем за оплату призначеної експертизи - компенсації не підлягають,оскільки позивач забезпечував відповідні докази в площині первинного предмету позову, який згодом змінив, в силу чого відповідні докази залишились поза межами предмету доказування, а відтак не повинні компенсовуватись відповідачами. На підставі викладеного та

Outcome: partial