Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою №147 в будинку №42 по вул.Ген. Бочарова в м.Одесі, посилаючись на те, що позивач є власником вказаної квартири, а відповідач, будучи лише зареєстрованим в ній, не проживає з 1993 року, і не вчиняв ніяких дій, які б свідчили про намір користуватися приміщенням, речей його також в квартирі немає. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю та призводить до додаткових витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Сторони у судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява позивачки про підтримання позовних вимог, згода на заочний розгляд справи і розгляд справи у її відсутності. Оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін та наявна згода позивачки на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 15.07.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Зазначена квартира належала дарителю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Одеської міської ради 28.04.2004 р. №031147, та зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі №46 к, на сторінці №82, за №299, р.№6156865. 23 липня 2013 р., у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №1031, внаслідок чого дружина змінила прізвище з «Гошуренко» на «Волчанова» (а.с.6). З 1976 року відповідач, як колишній власник квартири був зареєстрований за вказаною адресою (а.с.7). Не проживання відповідача в квартирі підтверджується письмовим актом про непроживання від 09.07.2015 р., підписаним сусідами [PERSON]А, [PERSON]А, [PERSON], підписи яких завірено начальником «ЖКС «Ленінський-26» [PERSON] (а.с.8), у якому зазначається, що [PERSON] з 1993 року не проживав в [INFO]., та відміткою працівника поштового звязку про непроживання на довідці про доставку курєром поштової кореспонденції - судового виклику. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у вказаній квартирі та втратив своє право на користування житлом.

Outcome: approved