Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та розподіл майна подружжя, посилаючись, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 24 вересня 2011 року, мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. З березня місяця 2020 року шлюбні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та ведення домашнього господарства, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім`я їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. За час перебування у шлюбі за спільні кошти вони придбали автомобіль автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був оформлений на відповідача. В добровільному порядку відповідач відмовляється вирішити питання про поділ майна. Просила шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з нею, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття,визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль «CHEVROLET AVEO», стягнути з неї на користь [PERSON] на відшкодування вартості Ѕ ч. зазначеного автомобіля відповідача на її користь Ѕ частину його вартості та судові витрати. Одночасно з позовом подала заяву про забезпечення позову, де просила суд накласти арешт на транспортний засіб «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , [INFO] , оскільки вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити виконання рішення суду неможливим. Позивач [PERSON] та її представник за угодою адвокат Пінчук Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та уточнюючи їх, просили стягнути з позивача на користь [PERSON] вартість Ѕ ч. автомобіля в сумі 53 000 грн. відповідно до звіту про оцінку майна №76 від 04 червня 2020 року та залишити без розгляду заяву про забезпечення позову. Представник відповідача [PERSON] за угодою адвокат Дашко М.В. позов визнав, пояснив, що відповідач згоден на розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення з нього аліментів, визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя, стягнення з позивача на його користь Ѕ частини його вартості та стягнення з нього судових витрат. В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 вересня 2011 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 865, мають доньку [PERSON] , [INFO] . З березня місяця 2020 року сторони не підтримують шлюбні відносини із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та ведення домашнього господарства, що призвело до втрати почуттів поваги та любові, проживають окремо, і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час ніхто з них не приймав мір для поновлення сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, та інтересам їх дитини, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] » та визначити місце проживання дитини з нею. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів , наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім`єю не проживає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому необхідно стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що сторони за час перебування у шлюбі придбали автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, зазначений автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 106 000 грн. згідно звіту про оцінку майна №76 від 04 червня 2020 року, є спільною сумісною власністю сторін і їх частки рівні згідно до ч.1 ст.70 СК України, тобто по Ѕ ч. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Позивач просить стягнути з неї на користь відповідача Ѕ ч. вартості зазначеного автомобіля в сумі 53 000 грн., проти чого не заперечує відповідач. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на викладене, суд позов задовольняє. Щодо заяви про забезпечення позову, суд зазначає таке. Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщопозивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач до початку розгляду справи по суті подала заяву про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду, суд залишає її без розгляду. Оскільки позов задоволено, в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн., що підтверджено документально та судовий збір в сумі 840, 80 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved