Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві покликається на ту обставину, що згідно договору дарування квартири їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], член сім»ї колишнього власника квартири. Однак він за даною адресою не проживає, його фактичне місце проживання невідоме. Це створює ряд незручностей позивачці, зокрема в оплаті комунальних послуг, а також порушує її права як власника житла. Добровільно знятись з реєстрації за цією адресою відповідач не бажає, а тому вона змушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 97 у будинку № 7 по вул. Сагайдачного у м. Володимир-Волинському Волинської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином двічі повідомленим про час та місце розгляду справи, для участі у розгляді справи повторно не з»явився, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не подав, а тому за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 97 у будинку № 7 у м. Володимирі-Волинському Волинської області, що стверджується копією договору дарування квартири від 23.02.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.02.2017 року. Як вбачається з повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області, копії будинкової книги, в належному позивачу на праві приватної власності будинку зареєстроване місце проживання також і відповідача по справі [PERSON] Також суд бере до уваги доводи представника позивача про те, що відповідач [PERSON] не є членом сім»ї власника квартири [PERSON] Враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні, проживає за іншим місцем проживання, не є членом сім»ї позивача, а тому позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід задовольнити. На підставі ст.88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, суд стягує в його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved