Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що на її утриманні знаходяться їх з відповідачем неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07.10.2010 року, відповідачу присуджено до сплати аліменти на дітей в розмірі 600 грн. Однак, відповідач взагалі не виконує свої зобов`язання по утриманню дітей та його заборгованість по несплаті аліментів складає 100 501,00 грн. Просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей щомісяця в розмірі 1/3 частити від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 09 липня 2010 року по 31 березня 2020 року у розмірі 100 501,00 грн. Представник позивачки [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримував. Зазначав, що розрахунок неустойки по несплаті аліментів проводив виходячи із кількості прострочених днів станом на 01 травня 2020 року. В судове засідання призначене на 31 липня 2020 року не з`явився, подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник Гончарук В.В. під час розгляду справи позовні вимоги не визнали. Відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення позову, оскільки аліментні зобов`язання у відповідності до рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07.10.2010 року виконував. Всі ці роки (майже 10 років) у позивачки до нього не було претензій, оскільки він платив як аліменти так і суттєво додатково матеріально допомагав, а тому позивачка зверталась у виконавчу службу із заявою щоб надалі з нього не стягувати аліменти. Наведене підтверджується листом Першого ВДВС у м.Чернівці №40245 від 21.05.2020 року, де зазначено, що 22 червня 2017 року виконавче провадження №29939171 з виконання виконавчого листа №2-344 від 07.10.2010 року про стягнення з нього аліментів було закрито на підставі заяви позивачки про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Крім того, позивачка протягом багатьох років проживає в Греції і з`являється на території України лише раз на рік, а тому не проживає з разом з дітьми у розумінні ч.3 ст.181 СК України, у зв`язку з цим виникає питання чи може вона бути суб`єктом звернення до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів на її користь. Далі, як вбачається з інформації із сайту автоматизованої системи виконавчих проваджень, 26 лютого 2019 року позивачка звернулася до виконавчої служби із заявою про повторне відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів. Постановою державного виконавця від 26.02.2019 року було відкрито виконавче провадження №58483738 та в подальшому, незважаючи на існуючі відомості про закриття у 2017 році попереднього виконавчого провадження за заявою самого стягувача, виконавець протиправно на незаконно надає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де зазначається, що він є боржником починаючи з 2010 року. Наведене підтверджує те, що він став жертвою переслідувань з боку своєї колишньої дружини, яка не може наситити свої фінансові апетити та вводить в оману суд. Позивачка не довела належними та допустимими доказами того, що у нього існує заборгованість по сплаті аліментів, що у нього виникла заборгованість і що саме головне - не довела його вини у виникненні заборгованості. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що про повторне відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів він дізнався лише в травні 2020 року коли готував відзив на позовну заяву і отримав відповідні документи з виконавчої служби. Свідки [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, у судовому засіданні показали, що є сусідами відповідача [PERSON] , у нього є двоє неповнолітніх дітей. Відповідач здебільшого проживає за кордоном, але коли перебуває вдома діти часто бувають у нього, часом і проживають по декілька тижнів. Він хороший батько: виховує, доглядає та утримує своїх дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивачки. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07.10.2010 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 600 грн. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням положень чинного сімейного законодавства, що дають право одержувачу аліментів змінювати спосіб їх стягнення, а також того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати про неможливість сплати відповідачем аліментів у визначеному позивачкою розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), а саме щомісяця зі 600 грн. на двох дітей на 1/3 (одну третину) від заробітку (доходу) відповідача на двох дітей, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07.10.2010 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 600 грн. 26 лютого 2019 року позивачка звернулася до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] аліментів. Постановою державного виконавця від 26.02.2019 року було відкрито виконавче провадження №58483738 з виконання виконавчого листа №2-344 від 07.10.2010 року та в подальшому державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів - як вбачається з розрахунку заборгованості від 04 травня 2020 року, складеного державним виконавцем Першого ВДВС у м.Чернівці, станом на 01 травня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 100 501,00 грн. 04 коп. Дана сума заборгованості нарахована з липня 2010 року (з моменту звернення позивачки до суду у 2010 році) та станом на травень 2020 року і зазначено, що відповідачем жодного разу не проведено сплати щомісячних платежів в рахунок сплати аліментів. Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості, складає 1 338 290 грн. Разом з тим, визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не оспорює розміру нарахування пені, а в повному обсязі заперечує свій обовязок її сплати, вказуючи на відсутність з його боку вини за виникнення боргу по сплаті аліментів, суд не здійснює дій в частині перевірки правильності нарахування позивачем розміру пені. Разом з тим, оцінюючи доводи відповідача в частині його обов`язку сплати пені за прострочення сплати аліментів, а саме в частині наявності його вини, суд зазначає наступне. Зокрема, заперечуюючи право позивачки на нарахування пені на суму заборгованості по сплаті аліментів, відповідач вказував на те, що він виконував рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07.10.2010 року. Всі ці роки у позивачки до нього не було претензій, оскільки він платив як аліменти (виконавче провадження №29939171) так і суттєво додатково матеріально допомагав дітям, а тому позивачка зверталась у виконавчу службу із заявою щоб надалі з нього не стягувати аліменти. 22 червня 2017 року виконавче провадження про стягнення з нього аліментів було закрито на підставі заяви позивачки. Про повторне відкриття виконавчого провадження він не був обізнаний. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2019 року не отримував. Оцінюючи дані доводи на предмет їх достовірності та обґрунтованості, суд приходить до наступного. Так, відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Як встановлено судом, позивачка 26 лютого 2019 року не вперше звернулася до виконавчої служби із заявою про виконання виконавчого листа №2-344 від 07.10.2010 року. Виконавчий лист №2-344 від 07.10.2010 року вже перебував на виконанні Чернівецького міського відділу ДВС Головного Територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Так, згідно листа Чернівецького міського відділу ДВС Головного Територіального управління юстиції у Чернівецькій області №40245 від 21.05.2020 року, у них на виконанні перебувало виконавче провадження №29939171 з виконання виконавчого листа №2-344 від 07.10.2010 року Герцаївського районного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітнії дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн., починаючи з 09.07.2010 року і до досягнення дітьми повноліття; дане виконавче провадження було завершене 22.06.2017 року згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до Віддіду заяви стягувачки про повернення виконавчого документу без подальшого виконання; надати копії матеріалів виконавчого провадження неможливо, оскільки згідно протоколу та акту знищення документів від 19.02.2018 року завершене виконавче провадження знищено. Відповідач стверджує, що рішення суду про стягнення з нього аліментів у виконавчому провадженні №29939171 ним виконувалось - аліменти сплачувались. Позивачкою доказів на простування вказаного суду не надано - довідки державного виконавця про наявність заборгованості по аліментах станом на 22.06.2017 року (на дату завершення виконавчого провадження №29939171) позивачкою до суду не надано. Таким чином, суд доходить висновку, що заборгованість відповідача по аліментах з моменту звернення позивачки до суду у 2010 році і до завершення виконавчого провадження №29939171 в червні 2017 року, тобто за період липень 2010 року - червень 2017 року, не доведена. Разом з тим, суд вважає встановленим факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів за період липень 2017 року - березень 2020 року. Зазначений період складається із двох: до повторного відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача аліментів (постановою державного виконавця від 26.02.2019 року було відкрито виконавче провадження №58483738) і після такого, тобто: липень 2017 року - лютий 2019 року та березень 2019 року - березень 2020 року. Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період липень 2017 року - лютий 2019 року виникла не з його вини, оскільки така нарахована до відкриття виконавчого провадження. Оцінюючи доводи [PERSON] щодо його необізнаності про повторне відкриття виконавчого провадження та відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів після такого відкриття, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Судом було витребувано та досліджено в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження за №58483738 відносно боржника [PERSON] . В матеріалах виконавчого провадження наявний супровідний лист про направлення на адресу відповідача копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2019 року №6819 та фіскальний чек Укрпошти від 06.03.2019 року (відправлення за №5800503338926), однак у даних матеріалах відсутні дані про надіслання такої кореспонденції [PERSON] і отримання її останнім - за даними трекінгу Укрпошти дані про відправлення за номером №5800503338926 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. За таких обставин, суд оцінюючи доводи відповідача в частині не повідомлення його про відкриття виконавчого провадження, приходить до висновку що дані доводи є обгрунтованими та заслуговують на увагу. Як стверджує відповідач, лише в травня 2020 року, при підготовці відзиву на позовну заяву, йому стало відомо про повторне відкриття виконавчого провадження щодо нього. При цьому, позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження того, що [PERSON] знав про відновлення виконавчого провадження й умисно ухилявся від виконання рішення суду та саме з вини [PERSON] утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період березень 2019 року - березень 2020 року. За таких обставин, суд оцінюючи доводи сторін та надані докази приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період липень 2010 року - червень 2017 року не доведена, а заборгованість зі сплати аліментів за період липень 2017 року - березень 2020 року виникла не з його вини й відповідно позивачкою доказів на простування вказаного суду не надано, а тому вимоги позивачки про стягнення пені за дані періоди задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (за позовну вимогу про зміну способу стягненя аліментів). На підставі ст.ст.180-183, 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved