Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 17 597,62 грн. боргу за розпискою, а саме: 15\~546,00 грн. позики, 1 760,29 грн. процентів, 291,33 грн. трьох процентів річних від простроченої суми, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 15 лютого 2016 року [PERSON] позичив у неї 600,00 дол. США та зобовязався їх повернути до 27 лютого 2016 року, однак свої зобовязання не виконав, боргу не повернув. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення [PERSON], дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Так, відповідно до розписки від 17 квітня 2016 року [PERSON] 15 лютого 2016 року позичив у [PERSON] 600,00 дол. США та зобовязався їх повернути до 27 лютого 2016 року. У вказаний термін [PERSON] кошти не повернув, що підтверджується датою складання розписки. Як зазначено у висновку ВСУ щодо застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, викладеним у постанові від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Суд вважає також встановленою обставину неповернення боргу за розпискою станом на дату ухвалення рішення у справі, оскільки жодних заперечень проти позову [PERSON] суду не надав. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, викладеним у постанові від 02 вересня 2015 року № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 192, 533 ЦК України, викладеним у постанові від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає, що [PERSON] правильно розрахувала відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США станом на 30.09.2016 суму позики - 15\~546,00 грн., процентів - 1 760,29 грн., трьох процентів річних від простроченої суми - 291,33 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] Суд відмовляє у задоволенні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5\~000,00 грн. у звязку з тим, що ні чинним законодавством, ні розпискою не передбачено право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням позики. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує [PERSON] з [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору.

Outcome: partial