Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 22 липня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилися двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось внаслідок різних поглядів на вирішення звичайних життєвих проблем, в зв'язку з чим в сім'ї часто виникали непорозуміння, які призвели до того, що між подружжям не залишилося ніяких почуттів. Протягом більше ніж десять років сторони разом не проживають, сумісне господарство не ведуть, фактично шлюбні стосунки між ними припинені, у відповідача є інша сім'я. Позивачка вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, втрачено почуття любові та поваги, що суперечить її інтересам. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, на розірвання шлюбу згоден. Позовні вимоги щодо витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору відповідач визнав частково, а саме, не проти стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 1140 гривень, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 640,00 гривень. Суд, дослідивши письмові документи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 22 липня 1995 року позивачка та відповідач уклали шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Котовської міської Ради народних депутатів Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 197. Від даного шлюбу у сторін народилися двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом десяти років сторони шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведеться. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між позивачкою та відповідачем, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачкою було змінене дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка просить після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Згідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцемзнаходження, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1140,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved