Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути [PERSON] додаткові витрати для реабілітації дитини-інваліда [PERSON] , [INFO] у сумі 3000 грн., в місяць на постійній основі. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 21 серпня 2004 року сторони перебувають в шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , в квітня 2017 року дочці [PERSON] було проведено операцію, згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 17 травня 2017 року існуюче захворювання та патологічний стан відповідають розділу 6, п. 2, п.п. 2.12 «Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 18 років», даний висновок дійсний до 01 червня 2022 року , все майнове забезпечення яких здійснюється виключно позивачем. Жодної матеріальної допомоги з буку відповідача не надходило. При цьому, позивач несе значні додаткові витрати на дітей, стягнення яких є предметом даного позову. 19 грудня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2004 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При цьому, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз`яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. До особливих обставин з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тому не можуть стягнуті з одного з батьків як додаткові витрати кошти, витрачені на одяг і взуття для дитини, страхування життя і здоров`я дитини, її харчування, відвідуванням кінотеатру, цирку, придбання літератури, на екскурсійні поїздки тощо, тому такі витрати не можуть бути стягнуті як додаткові витрати на дитину, оскільки такими в розумінні закону не являються. Згідно медичної документації, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному обліку з лютого 2017 року з діагнозом: Аневризмальна кісткова кіста шийки правої стегнової кістки, патологічний перелом шийки правого стегна. Coxa vara dextra. (МКХ - 10) . Згідно Індивідуальної програми реабілітації № 53/2017, КНП «ЦПМСД №2 Дніпровського району м. Києва» [PERSON] потребує реабілітаційних заходів, а саме: профілактичні заходи догляд 2р/рік; санаторно-курортне лікування 1р. на 2р. протягом року; медичне спостереження ортопеда 2р./рік. (а.с.16-18) Відповідно виписки з історії хвороби лікувальні і трудові рекомендації [PERSON] : «Д» - нагляд ортопедом-травматологом в поліклініці за місцем проживання; імобілізація гіпсовою пов`язкою терміном на один місяць; строгий ліжковий режим; для ЛКК за місцем проживання: наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу 6, п. 2, п.п. 2.12 шифу захворювання М85 переліку медичних показань дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Суд критично відноситься до доказів, наданих позивачем, про додаткові витрати, понесені на ліки, оскільки з копій товарних чеків, не вбачається їх цільове призначення, тобто не можливо встановити, що кошти були витрачені саме в якості додаткових витрат на доньку [PERSON] . Дослідивши медичну документацію, що стосується стану здоров`я [PERSON] , [INFO] , суд вбачає, що захворювання носить постійний (тривалий) характер, дитина потребує постійного лікування та реабілітації, з урахуванням за своїм змістом вказані витрати є додатковими, викликані особливими обставинами - хворобою та реабілітацією дитини, обґрунтованими, та такими, що відповідають індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда. Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов`язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат на їх розвиток та лікування, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, на лікування та реабілітацію [PERSON] в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до 01 червня 2022 року (тобто до проведення переосвідуваннядитини з урахуванням Висновку лікарсько-консультативної комісії №25/17 (І,ІІ) від 17 травня 2017 року) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до 01 червня 2022 року (тобто до закінчення дії медичного Висновку лікарсько-консультативної комісії №25/17 (І,ІІ) від 17 травня 2017 року) в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial