Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами 16 вересня 2010 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої позивач просить встановити з нею. Причиною розірвання шлюбу позивач вказала діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини припиненні, проживають окремо з березня 2020 року, спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище - [PERSON] . Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про підтримання та визнання позовних вимог, в яких просили розглядати справу за їх відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб, про що Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів 16.09.2010 зроблено відповідний актовий запис № 352, на підтвердження чого надане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8), яка, як зазначено у позові, проживає з матір`ю, що також підтверджується довідкою про ступінь участі батьків у вихованні дітей виданою КЖРЕП м. Чугуїв, № 867 від 28.10.2020, згідно якої неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] за даною адресою не проживає 8 місяців (а.с. 6) . Як вбачається зі змісту позову, сімейне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини припиненні, проживають окремо з березня 2020 року, спільного господарства не ведуть, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Щодо визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 24 Конституції України регламентовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позивач у позові зазначила, що малолітня дитина на даний час проживає разом з нею, відповідач проживає окремо. Оскільки від відповідача до суду не надійшли заперечення проти встановлення місця проживання малолітньої дитини з позивачем, а у заяві про визнання позову відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, то,враховуючи інтереси дитини, суд визначає місце проживання дитини з матір`ю. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач, яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище свого чоловіка, виявила бажання не відновлювати своє дошлюбне прізвище. Таким чином, є підстави для задоволення позову у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з подружжя та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а щодо визначення місця проживання дитини - заперечень від відповідача не надходило.

Outcome: approved