Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку . В ході розгляду справи в суді позивачка позовні вимоги уточнила, надавши заяву про розгляд справи без її участі, та остаточно прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини заробітку ( доходу ) відповідача для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у вказаному позивачкою розмірі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі , який розірвано 16.07.2007 р. ( а.с. 2 ). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.3) , яка проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідачем під час розгляду справи в суді доказів про надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки надано не було. Встановлено , що відповідач має на утриманні неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я , матеріальний , сімейний стан відповідача, вважає, що [PERSON] в змозі надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітків (доходів) відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 640 грн. Керуючий ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України , ст.ст. 10,11,60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved