Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка була придбана під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати поважною причину пропуску строку позовної давності. Вказує, що 9.06.2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO]. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у них не склалися, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2013 року шлюб був розірваний. У період шлюбу, а саме 29.05.2002 року ними була придбана на підставі договору купівлі-продажу, двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: Донецька область, [ADDRESS], вартістю 11 425 гр. Договір купівлі-продажу, за її згодою, укладався її чоловіком [PERSON], який згодом і зареєстрував вказану квартиру в Артемівському БТІ на своє ім'я. На час розірвання шлюбу, будь яких спорів стосовно експлуатації спільної сумісної квартири між ними не було. Однак, як їй стало відомо від знайомих, що [PERSON] висловлював свої думки стосовно продажу вказаної квартири. На її численні прохання зустрітися та обговорити добровільний поділ майна, відповідач відповів відмовою та на даний час ігнорує пропозиції зустрітися. Крім того, відповідач створює їй перешкоди у користуванні квартирою, незважаючи на наявність у неї права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Домовленості стосовно визначення часток спільної сумісної власності подружжя між ними не було, шлюбний договір не укладався. У зв'язку з тим, що вони не досягли угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позивач змушена захищати свої права в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставі тих доказів, які зазначила у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Cудом достовірно встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.04.2016 року за № 00016592641, [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON] 9.06.2001 року, актовий запис № 164, після реєстрації шлюбу «[PERSON]» змінила прізвище на «[PERSON]», рішенням Артемівського міськрайонного суду від 20.03.2013 року шлюб розірваний (а.с.7). Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду від 20.03.2013 року, шлюб, зареєстрований 9.06.2001 року Відділом РАГС Артемівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 164 між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], був розірваний (а.с.5). Згідно біржового контракту № 094-Н (договір купівлі-продажу) від 29.03.2002 року [PERSON] придбав двокімнатну квартиру, загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею 28,6 кв. м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Бахмут (на той час м. Артемівськ), [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» за № 05-03/2205/17, станом на 31.12.2012 року, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Артемівською філією Донецької товарної біржі від 29.03.2002 року (а.с.54). Технічний паспорт на вказану квартиру, що знаходиться у власності, оформлений на [PERSON].(а.с.64-65). Згідно довідки про склад сім'ї від 15.12.2016 року, виданої ТОВ «ТБК «Схід» у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON]- власник, [PERSON] - жінка, [PERSON] - син (а.с.32). Ринкова вартість ? частини двокімнатної квартири, загальною площею 43,6 кв. м., житловою площею 28,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] на момент оцінки (14.11.2016 року) складає 34 088 гр. без ПДВ, а ринкова вартість всього об'єкту оцінки складає 68 176 гр. без ПДВ (а.с.14-26 - звіт та висновок про оцінку майна). Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач зазначає, що домовленості стосовно визначення часток спільної сумісної власності подружжя між нею та відповідачем не було, шлюбний договір ними не укладався. На теперішній час вони не досягли угоди про добровільний поділ майна. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2002 року [PERSON] придбав двокімнатну квартиру, загальною площею 43,6 кв. м, житловою площею 28,6 кв. м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Бахмут (на той час м. Артемівськ), [ADDRESS], саме в той період, коли сторони знаходились у шлюбі. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Судом достовірно встановлено, що сторонами, як подружжям, в період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS], яка відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст. 63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дня прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 100 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Відповідно до правової позиції, що висловлена за результатами розгляду справи № 6-258цс15 від 23.09.2015 року, Верховний Суд України зазначив, що, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, її сестра [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 2001 року. Також їй відомо, що квартиру за адресою: [ADDRESS] її сестра разом з чоловіком придбали сумісно, більшу частку сплатила позивач - [PERSON] Літом в 2015 році сестра виїздила до Краснодарського краю на заробітки, повернулась в 2016 році. В спірній квартирі вона не проживає, але комунальні послуги сплачує. Позивач в судовому засіданні вказала, що вони не мали з відповідачем майнового спору щодо поділу спірної квартири, вони домовилися, що квартира перейде їх дитині, а тому не зверталася до суду з позовом про поділ майна подружжя. Однак, у вересні 2016 року, коли повернулася із заробітків з Краснодарського краю Російської Федерації, вона дізналася, що відповідач має намір продати спірну квартиру, в зв'язку з чим і звернулася до суду з цим позовом. Цього факту не спростовано відповідачем та не надано доказів, які б спростовували вказані обставини. В зв'язку з цим суд вважає, що строк позовні давності позивачем не пропущений. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та в порядку поділу майна подружжя визнає за кожним із них право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Outcome: approved