Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача зняти арешт з усього належного їй нерухомого майна, який накладено в межах виконавчого провадження Дзержинським (Шевченківським) відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 1296/5 від 29.07.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11487307, судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , нежитлових приміщень 1-го поверху №12-1:-12-9 загальною площею 101,9 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір продажу вказаного майна, а саме нежитлового приміщення, їй стало відомо про накладення арешту на все її майно. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна № 196910336 від 20.01.2020 року, на все належне нерухоме майно накладено арешт в межах суми 352,79 грн. Дзержинським (Шевченківським) відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 1296/5 від 29.07.2011 року. 20.10.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про надання інформації на підставі чого відкрито виконавче провадження № 11487901 від 10.08.2011 року та про зняття арешту з усього належного нерухомого майна, але отримала відмову з підстав, що станом на 30.01.2020 року відсутні відкриті виконавчі провадження у відношенні неї, а тому роз`яснено право на звернення до суду. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги залишили на розсуд суду. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] та нежитлових приміщень 1-го поверху № 12-1-:-12-9 літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна № 196910336 від 20.01.2020 року, на все належне нерухоме майно накладено арешт в межах суми 352,79 грн. Дзержинським (Шевченківським) відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 1296/5 від 29.07.2011 року. Відповідач своїм листом від 30.10.2020 року у відповідь на запит [PERSON] вказав про те, що станом на 30.01.2020 року не перебувають відкриті виконавчі провадження за якими боржником є позивач у справі у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач позбавлена можливості реалізувати право власності в частині продажу останнього через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч . 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved