Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивач посилається на те, що є власником житлового будинку, розташовано за адресою: [ADDRESS] . На даний час в її будинку зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак останні біля трьох років не проживають за місцем реєстрації. Добровільно знятися з реєстрації з вказаного будинку відповідачі відмовляються, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, попередньо звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідкові листи з підписами відповідачів. Будь-яких заяв від відповідачів до суду не надходило. У відповідності до ст. 223 ЦПК України неявка учасника справи у судове засідання, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин суд, враховуючи належне повідомлення відповідачів про день, час та місце розгляду справи, які не з`явилися до суду без поважних причин, не подали відзив, вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221225038 від 21.08.2020 року, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 5). З довідки Сінненської сільської ради Балтського району Одеської області № 225 від 21.09.2020 року вбачається, що у будинку, розташованому по [ADDRESS] , що належить [PERSON] зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але останні за місцем реєстрації не проживають з 2017 року. (а.с. 8) Суд, констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з реалізацією права на володіння, користування та розпорядження спірним майном, вирішуючи які, суд виходить з того, що стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, яким являється позивач, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої ст.. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст.. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] дійсно не проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved