Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про право на завершення приватизації земельної ділянки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 9 грудня 2014 року померла її мати [PERSON] в с. Оленівка, Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається: - з будинковолодіння №53 по вул. Соборна в с. Оленівка, Вінницького району; - на земельну частку (пай) площею 2.32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Поділля», що розташована на території с. Оленівка Вінницького району. Спадкоємцями першої черги є позивачка та [PERSON] відповідач по справі. Інших спадкоємців за законом і за заповітом не має. Згідно заповіту від 2 грудня 2014 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження на майно, яке їй належало згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 3 листопада 2014 року: земельна ділянка площею 2,32 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району та на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вулиці Соборна, будинок №53 Вінницького району заповіла [PERSON]. Цей заповіт посвідчено секретарем Оленівської сільської ради Вінницького району та зареєстровано в реєстрі №78. По наявним даним виконавчого комітету Оленівської сільради заповіт не змінено і не скасовано. Спадщину позивачка прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору у встановлений законом строк. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачка не має можливості, оскільки рішенням Вінницького районного суду від 3 листопада 2014 року визнано право на земельну частку (пай) та право власності на житловий будинок за [PERSON], але спадкодавця при житті не встигла зареєструвати право власності в державному реєстрі речових прав на нерухомого майна та їх обтяжень. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити. Відповідач по справі [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 09 грудня 2014 року померла спадкодавець [PERSON] в с. Оленівка Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 305729 від 11.12.2014 року (а.с. 9). Згідно заповіту від 2 грудня 2014 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження на майно, яке їй належало згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 3 листопада 2014 року: земельна ділянка площею 2,32 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району та на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вулиці Соборна, будинок №53 Вінницького району заповіла [PERSON]. Цей заповіт посвідчено секретарем Оленівської сільської ради Вінницького району та зареєстровано в реєстрі №78 (а.с.11). Факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON], як між дочкою та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки, згідно якого в графі «мати» вказано «Кондратюк Єфросинія Федулівна» (а.с.10) та в подальшому прізвище було змінено у звязку із укладенням шлюбу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб (а.с.10). Рішенням Вінницького районного суду від 3 листопада 2014 року визнано право на земельну частку (пай) та право власності на житловий будинок за [PERSON], але спадкодавця при житті не встигла зареєструвати право власності в державному реєстрі речових прав на нерухомого майна та їх обтяжень (а.с.14-15). Постановою № 788/02-31 від 27.04.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.12). Відповідно до звіту про оцінку майна № 98 від 11.05.2017 року, оціночна вартість житлового будинку спадкового складає 76\~649 грн. (а.с.16-35). За життя померла [PERSON] володіла, користувалася та розпоряджалася житловим будинком № 53 по вул. Соборній в с. Оленівка, Вінницького району Вінницької області, заборона чи арешт на даний будинок відсутні (а.с.43). Відповідно до довідки № 192 від 04.05.2017 року виданої виконавчим комітетом Оленівської сільської ради Вінницького району, гр. [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.44). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути\~\~визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved