Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. За цією адресою зареєстровані відповідачі, які там не проживають. Позивач зазначає, що з вересня 1995 року в цьому будинку відповідачі не проживають, їх речей та належного їм майна там немає, але в зв'язку з тим, що вони зареєстровані в будинку позивача, вона позбавлена права вільно розпоряджатися належним їй на праві особистої власності будинком. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору дарування житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 31 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1802, даруватель - [PERSON] подарував, а обдарована - [PERSON] прийняла в дар належний дарувателю на праві власності жилий будинок [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 30 грудня 2004 року комунальним підприємством «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро», житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 31 липня 2003 року. Згідно копії домової книги, [PERSON] 10 листопада 1990 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії домової книги, [PERSON] 19 листопада 2010 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 14 травня 2015 року, виданого депутатом сільської ради с. Вишнівка Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але з вересня 1995 року не проживають за зазначеною адресою. Однак, до теперішнього часу відповідачі з житлового будинку [ADDRESS] не виписалися. Таким чином, судом було встановлено, що відповідачі не проживають в належному позивачу житловому будинку з вересня 1995 року, тобто, понад шість місяців, без поважних причин, їх речей в будинку немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаному будинку відповідачі не пред'являли. Вказані обставини порушують права позивача як власника будинку. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS].

Outcome: approved