Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Молочанської міської ради Запорізької області, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власницею житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу від 28.09.2011 року та копією витягу з Державного реєстру правочинів від 28.09.2011 року. Разом з позивачкою в будинку зареєстровані [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], яка є колишньою дружиною її онука. З 15.05.2016 року і до теперішнього часу за місцем реєстрації відповідачка з дітьми не проживає та їх особистих речей в будинку не має. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачка з дітьми не бажає, вона покинула онука позивачки та виїхала на постійне місце проживання за межі країни, у зв'язку з чим позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, оформити субсидію, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судовому засіданні пояснила що відповідачка [PERSON] є дружиною її сина, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі та прописана разом з своїми дітьми будинку позивачки. Близько двох років назад [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері, а в подальшому виїхала на проживання за межі України. Просить позов задовольнити в повному обсязі Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власницею житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 28.09.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 334 та копією витягу з Державного реєстру правочинів від 28.09.2011 року. Відповідно до довідки квартального комітету № 11 від 06 червня 2018 року за адресою: [ADDRESS] позивачка проживає одна. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він являється сусідом позивачки. Відповідачку [PERSON] та її дітей він бачив близько двох років назад в будинку по [ADDRESS]. З того часу, відповідачі за вказаною адресою не проживають. Факт реєстрації відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Молочанської міської ради від 11.07.2018 року № 178, 179, 180. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. [PERSON] являється повнолітньою особою, договір найму житла між позивачкою та відповідачкою не укладався. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що малолітні відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності їх у спірному приміщенні понад один рік є поважними. При цьому, суд відзначає, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сім'ї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] та її неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право на користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати про порушення прав малолітніх [PERSON], [PERSON] в разі зняття їх з реєстрації, так як вони вже тривалий час проживають за межами країни, що підтверджується показами свідка. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати на підставі ч. 6 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved