Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею - [PERSON] та [PERSON] , укладений 22.11.2014 р., актовий запис №4 та стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя с.Іванівка Перемишлянського району Львівської області, аліменти на її користь на утримання: доньки [PERSON] , [INFO] в твердій фіксованій сумі - 1500 грн. щомісячно на дитину, починаючи з дня подання заяви та до досягнення нею повноліття. Свої вимоги обгрунтовують тим, що під час подружнього життя між нею та відповідачем часто виникали непорозуміння та сварки через різнобічність та несумісність характерів. Зазначає, що відповідач має відмінні погляди на спільне життя, наносить образи, піднімає руку на неї, тим самим створив ненормальні умови для спільного проживання. Стверджує, що відповідач, як батько зобов`язаний належним чином забезпечувати матеріально дитину, оскільки їй одній важко її утримувати, забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та проживання. Звертає увагу, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, але їздить на заробітки закордон. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд даної справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (судових повісток), про причини неявки суд не повідомив, тому, зі згоди позивача, на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.03.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований - 22.11.2014 р., про що складено відповідний актовий запис за № 4. Шлюб було зареєстровано Виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження: серії [NUMBER] від 26.06.2015 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є непорозуміння та сварки через різнобічність та несумісність характерів. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Окрім цього, в судовому зсіданні було також встановлено, що належної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дітей, їхні потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дітей, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, обов`язок обох батьків утримувати дітей, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Суд також задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved