Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Городищенського району, Черкаської області, треті особи: відділ Держгеокадастру у Городищенському районі Черкаської області, Городищенська районна державна адміністрація, [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 07.07.2015 року, в с. Вязівок, Городищенського району, Черкаської області помер її батько [PERSON] На момент смерті останнього, з ним проживав його син [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 1,66 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120382500:02:001:1158, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради та на яку він, у відділі Держгеокадастру у Городищенському районі, Черкаської області, отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧР № 038804. Вказаний Державний акт на даний час втрачено, про що нею подано оголошення до газети «Вісник Городищини», яке опубліковане у № 14 від 01.04.2016 року. Заповіту [PERSON] не залишив. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом також є син [PERSON] та донька [PERSON] Разом з тим, [PERSON] відмовився від спадщини після батька, а [PERSON] до нотаріуса не зверталася, заяву про прийняття спадщини не подавала і на день смерті батька, з ним не проживала, отже є такою, що спадщину не прийняла. 02.04.2016 року вона звернулася до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори [PERSON], щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що залишилася після батька, проте нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності [PERSON] на земельну ділянку. Враховуючи викладене, звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,66 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120382500:02:001:1158, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, Городищенського району, Черкаської області, в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 07.07.2015 року у с. Вязівок, Городищенського району, Черкаської області, актовий запис № 24, та яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧР № 038804, який н даний час втрачено. В свою чергу, [PERSON], як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що в 2014 році вона перемістилася з окупованої території до будинку своєї матері по вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області. На той час з її матірю [PERSON] проживав її хворий батько [PERSON], з яким вони раніше перебували у зареєстрованому шлюбі. Із зазначеного часу вони стали проживати разом в будинку її матері до дня смерті батька, тобто до 07.07.2015 року. Правовстановлюючі документи на своє майно її батько за життя передав їй, тому до нотаріуса у шестимісячний строк вона не зверталася, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину. Поховання батька [PERSON] здійснила їхня матір. ЇЇ сестра звернулася до нотаріуса без правовстановлюючого документа на спадкове майно, посилаючись на його втрату. Твердження позивача про втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, - є неправдоподібним. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видана її сестрі, датована 02.04.2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку, проте, причина відмови лише відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. В ході судового розгляду даної цивільної справи, вона також звернулася до державного нотаріуса щодо узаконення спадкового майна, проте постановою від 22.06.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропущення встановленого законом строку для прийняття спадщини. Отже, у них із сестрою виник спір щодо права на спадкове майно, а також законності довідки органу місцевого самоврядування про її спільне проживання із батьком на час його смерті по вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області, оскільки його державна реєстрація місця проживання була здійснена у с. Вязівок, Городищенського району, Черкаської області. Враховуючи викладене, просила встановити факт проживання її на момент смерті 07.07.2015 року [PERSON] за адресою: вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області. Під час розгляду справи, [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог та, посилаючись на обставини, викладені у своїй позовній заяві, просила встановити факт спільного проживання її зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини (07.07.2015 року) за адресою: вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Щодо вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON], заперечували. Представник відповідача [PERSON] сільської ради при вирішенні спору за обома позовами, поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Городищенському районі Черкаської області в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява, у якій він просить справу слухати у його відсутність, проти задоволення позовів не заперечував. Представник третьої особи Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області при вирішенні позовних вимог за обома позовами, поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Після подання третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] позовної заяви про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, в судові засідання не з'являвся, причини неявки не повідомляв. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову [PERSON] Свої позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем підтримали в повному обсязі. Суд, вислухавши представників позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] сільської ради Городищенського району, Черкаської області, представника третьої особи Городищенської РДА Черкаської області, третю особу [PERSON] та третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] і її представника, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засідання, вважає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї норми передбачені способи захисту прав та інтересів, зокрема, визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 07.07.2015 року, у с. Вязівок, Городищенського району, Черкаської області, помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-СР № 263514, повторно виданого 11.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 24. Після [PERSON] відкрилась спадщина, у яку увійшла земельна ділянка, площею 1,66 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120382500:02:001:1158, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 038804. Спадкоємцями після [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спорідненість яких була встановлена в судовому засіданні та підтверджується наявними доказами у справі. Так, син [PERSON], у встановлений законом термін для прийняття спадщини, від неї відмовився (копія відповідної заяви знаходиться у матеріалах справи); дочка [PERSON] заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін до нотаріуса не подала; дочка [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом термін подала, проте в отриманні свідоцтва про спадщину за законом останній було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно (земельну ділянку), про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2016 року, яка знаходиться у матеріалах справи. [PERSON] подала оголошення про втрату Державного акту на право власності на земельну ділянку (пай) серії ІІІ ЧР № 038804, виданого на імя [PERSON], у газету «Вісник Городищини», яке було опубліковано у № 14 вказаної газети від 01.04.2016 року. Позивач [PERSON], посилаючись на те, що вона є єдиним спадкоємцем, яка спадщину прийняла, та на те, що вказаний вище Державний акт на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві її батькові [PERSON], втрачено, просила визнати, у звязку з цим, саме за нею право власності на земельну ділянку, площею 1,66 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120382500:02:001:1158, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради. В судовому засіданні встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) серії ІІІ ЧР № 038804, виданий на імя [PERSON], не втрачений, а знаходиться у іншого спадкоємця [PERSON] Як пояснила сама [PERSON], її батько [PERSON] ще за життя передав їй правовстановлюючі документи на своє майно, а оскільки вона до дня смерті проживала з батьком та своєю матірю бувшою дружиною батька по вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області, тому всі документи залишились у неї. Вона, у встановлений законом термін, не звернуся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки проживаючи на момент смерті батька разом з ним та маючи на руках відповідні правовстановлюючі документи на його майно, вважала себе такою, що прийняла спадщину. Проте, коли звернулася до нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що вона в установлений законом термін спадщину після померлого батька не прийняла (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.06.2017 року). Тому, просила встановити факт спільного проживання її з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини (07.07.2015 року) за адресою: вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області. Відповідно до п. 23 Постанови ПВС України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] був зареєстрованим та жителем [INFO]. Згідно пояснень, свідків [PERSON] та [PERSON], самих сторін та здобутих письмових доказів, [PERSON], протягом останніх чотирьох років проживав: за місцем своєї реєстрації, де йому допомагала дочка [PERSON]; у будинку сина [PERSON] та по вул. Рафінадна, 5/1 у м. Городище, Черкаської області, де його доглядала його дочка [PERSON] Незадовго до смерті, [PERSON] відвезли у його будинок по вул. Привітна, 1, с. Вязівок, Городищенського району, Черкаської області, де він проживав певний час, проте, у звязку із хворобою, дочка [PERSON] та син [PERSON] відвезли його до Городищенського РТМО, де, за їхньою згодою, [PERSON] 11.06.2015 року прооперували, а після операції, 23.06.2015 року його забрала дочка [PERSON] до свого місця проживання [INFO], де він 07.07.2015 року помер. Таким чином, як вбачається з вище викладеного, [PERSON], маючи зареєстроване місце проживання, протягом останніх років життя, проживав в різних місцях, в тому числі і в належному йому будинку у с. Вязівок, Городищенського району, Черкаської області. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання особи є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Місцем перебування, згідно вказаного Закону, є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Згідно п. 1 [PERSON] ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації. Враховуючи те, що [PERSON] був зареєстрований [INFO] та проживав за вказаною адресою, та те, що [PERSON] має реєстрацію та постійно, після переміщення з тимчасово окупованої території України (району проведення антитерористичної операції), проживала за адресою [INFO], де і зареєстроване її місце проживання (довідка від 20.11.2014 року № [NUMBER]), а також те, що в судовому засіданні твердження останньої щодо її постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, були спростовані іншими здобутими доказами, суд приходить до висновку, що її вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають. Щодо вимог [PERSON], то як зазначено у п. 3.1 [PERSON] ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. [PERSON], як перешкоду в оформленні своїх спадкових справ, спочатку зазначала втрату правовстановлюючого документу на спадкове майно (Державного акту на право приватної власності на землю), а після того, як, під час розгляду справи в суді, було встановлено, що оригінал Державного акту знаходиться у її сестри [PERSON], посилалась на те, що остання не надає їй вказаний документ, в звязку з чим чинить їй перешкоди у прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови ПВС України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» та ч. 1 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Таким чином, за наявності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та можливості витребування його нотаріусом, позивач [PERSON] може безперешкодно оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, а тому її позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та до задоволення не підлягають. У звязку з відмовою сторонам у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed