Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 17 травня 2019 року вона зареєструвала на себе будинок за адресою: [ADDRESS] . Під час проведення реєстрації права власності на вищевказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вона виявила, що з 27.04.2012 року в будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який не перебуває з нею в родинних відносинах. Відповідач [PERSON] фактично у неї жодного дня не проживав, а був лише зареєстрований, оскільки проживав з сім`єю за іншою адресою в с.Балашово та згодом виїхав на заробітки до м.Генічеська. В добровільному порядку відповідач зняти свою реєстрацію за вказаною адресою відмовляється. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та просила його задовольнити, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся завчасно в установленому законом прядку (а.с.35-36), відзив на позов не подавав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, зі згоди позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2019 року та технічним паспортом на житловий будинок (а.с.6, 8-12). З довідок Іванівської селищної ради Херсонської області №179 та №180 від 28.05.2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , з 27.04.2012 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але з 2012 року за вказаною адресою не проживає (а.с.7, 16). Свідки [PERSON] (син позивача) та [PERSON] (невістка позивача), в суді показали, що [PERSON] дійсно був зареєстрований в будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач, проте фактично за даною адресою жодного дня не проживав, його власних речей в будинку немає. [PERSON] мешкав з сім`єю в с.Балашово, проте по іншій вулиці та згодом виїхав до м.Генічеськ, де проживає останні роки. Родинних відносин з відповідачем не мають. В досудовому порядку пропонували відповідачу приїхати до Іванівського району та зняти свою реєстрацію за вказаною адресою, проте останній відмовився. Крім того, судом за зареєстрованою адресою відповідача: [ADDRESS] направлялися поштові повідомлення про виклик його у судове засідання, проте, до суду повернулися конверти з відміткою про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає (а.с.26-25, 35-36). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року роз`яснено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу Української РСР, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки, а саме згідно ст. 71 ЖК УРСР таким строком є 6 місяців. Відповідно до обставин, встановлених в судовому засіданні, відповідач декілька років в даному будинку не проживає, але до теперішнього часу залишається зареєстрованим у будинку, чим обмежує позивача в повній мірі здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт непроживання відповідача у зазначеному будинку доведений.

Outcome: approved