Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання виселеним особам іншого житла. 21.07.2014 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання виселеним особам іншого житла (т.1 а.с.110). В уточненій позовній заяві позивач вказує, що 19.04.2013 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №847, вона придбала квартиру №74 в будинку №44а, що знаходиться по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжі. В цей же день право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Від сусідів вона дізналася, що в її квартирі до теперішнього часу незаконно проживають сторонні особи відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в звязку з чим в свою квартиру вона потрапити не може. 14.03.2014 року на адресу відповідачів, оскільки вони самоправно зайняли вказане житлове приміщення, нею було направлено листа з проханням висилитися з квартири не пізніше 18.03.2014 року. Проте, відповідачі проігнорували зазначену вимогу та в установлений строк квартиру не звільнили. За таких обставин відповідачі перешкоджають їй у користуванні власністю, так як незаконно проживають у наладженій їй квартирі і не допускають її до неї, в звязку з чим вона не має можливості в повній мірі володіти своєю власністю в розумінні ст.317 ЦК України. Відповідачі в даній квартирі проживають без відповідних правових підстав, а відтак є такими, що самоправно зайняли вказане жиле приміщення. На підставі викладеного, у відповідності до вимог ст.ст. 317,319,321,391 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК України, [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні власністю квартирою №74 розташованої в будинку №44а по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжя шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з належним їм майном, домашніми тваринами без надання виселеним особам іншого житла. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON], позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала. В судовому засіданні пояснила, що вона правомірно мешкає у квартирі 74 розташованої в будинку №44а по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжя. Законних підстав для її виселення не має. Вважає позовні вимоги необґрунтованими і недоведеними. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], приймаючи участь в судовому засіданні яке відбулося 24.09.2015 року, позов не визнали. Заперечення мотивували тим, що у цій квартирі не мешкають і їхній речей у цій квартирі не має. Просили в задоволенню позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в квартирі 74 розташованої в будинку №44а по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжя з 1988 року разом зі своїм чоловіком [PERSON], який помер 10.01.2010 року, що підтверджується актом складеним 29.11.2011 року працівниками КП „ВРЕЖО №2 та виданою на підставі цього акту довідкою КП „ВРЕЖО №2 від 30.11.2011 року №3107 (т.1 а.с.221,222). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2012 року, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності на квартиру №74 розташованої в будинку №44а по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжя в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 10.01.2010 року (т.1 а.с.45). 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] придбала у власність квартиру №74 розташованої в будинку №44а по вул. Героїв Сталінграду в м. Запоріжжя. В цей же день право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.4,6). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства. Статтею 9 ЖК України\~встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням\~інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст.109 ЖК України,\~\~виселення\~\~із\~\~займаного\~\~жилого приміщення допускається\~\~з підстав, установлених законом.\~\~ Відповідно до\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями\~ст.156 ЖК України\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з вимогами\~ст.157 ЖК України\~членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до положень ст.116\~ЖК України\~якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Позивач в обґрунтування позову посилається на вимоги ч.3 ст.116 ЖК України, відповідно до якої осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено жодних фактичних і правових підстав, визначених\~ст.116 ЖК України, для виселення відповідачів. Окрім того, позивачем не наданого жодного доказу того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мешкають у спірній квартирі. Позивачем також не надано доказів, які б свідчили про чинення відповідачами перешкод позивачу у користуванні ним своєю власністю.

Outcome: dismissed