Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 8 у буд. 64, що знаходиться за адресою: смт. Малинівка, Чугуївського району Харківської області, територія Малинівської селищної ради, зона №1, комплекс будівель та споруд №2. В обґрунтування позову позивач зазначала, що зареєстрована та проживає в квартирі №8 у буд. 64 за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, територія Малинівської селищної ради, зона № 1, комплекс будівель та споруд № 2. Окрім неї в зазначеній квартирі зареєстрований, однак фактично з 2007 року не проживає, відповідач [PERSON], в звязку з чим, останній має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подавши заяву в якій зазначала про підтримання позовних вимог та просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 54 газети «Слобідський край» від 08 липня 2017 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, відповідач не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі №8 у буд. 64 за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, територія Малинівської селищної ради, зона № 1, комплекс будівель та споруд № 2, що підтверджується довідкою Малинівської селищної ради № 02-39/1348 від 05.05.2017р. (а.с. 7). У зазначеній квартирі разом з позивачемзареєстрований її онук [PERSON], однак останній з 2007 року там не проживає. Факт не проживання відповідача у квартирі, де мешкає позивач, підтверджується письмовими поясненнями судів позивача: [PERSON], яка мешкає у квартирі № 12 того ж будинку, та [PERSON], яка мешкає у квартирі № 9 того ж будинку (а.с. 5, 6). Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6-ти місяців. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач є членом сімї позивача, яка є наймачем квартири, та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад встановлений строк не проживає в квартирі, що є підставою для визнання його таким що втратив право користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи, що позивач сплатила лише половину судового збору та просила суд у звязку з тяжким матеріальним становищем звільнити від сплати судового збору у повному обсязі, судовий збір у розмірі сплаченому позивачем підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а у недоплаченому розмірі в дохід держави.

Outcome: approved