Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати договір дарування нежитлової будівлі аптеки, що розташована в с. Рихальське по вул. Мигловця, 2-а, Ємільчинського району, Житомирської області, від 19.06.2018 року та зареєстрований в реєстрі за №746, - недійсним та скасувати його, стягнути з відповідача судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 20.07.2002 року зареєструвала з відповідачем шлюб, який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.10.2018 року розірвано. Перед розірванням шлюбу виникло питання про поділ майна і сторони вирішили, що позивачка подарує нежитлову будівлю аптеку, яка розташована в с. Рихальське по вул. Мигловця, 2-а, Ємільчинського району, відповідачу, а останній купить їй квартиру. 19.06.2018 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір дарування нежитлової будівлі аптеки, що розташована в с. Рихальське по вул. Мигловця, 2-а, Ємільчинського району, та зареєстрований в реєстрі за №746, згідно якого позивачка передала аптеку у власність [PERSON] безоплатно, однак після укладення договору дарування була фактичним управлінцем даної аптеки. Позивачка зазначила, що відповідач своє зобовязання не виконав, квартири їй не надав та вважає, що обставини укладення договору дарування та правовідносини, які виникли, свідчать про те, що правочин є удаваним, таким, що приховує інший, який дійсно мав місце, а саме поділ майна за взаємною згодою. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. 15.02.2019 року по даній справі відкрито провадження та розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, про що надали заяву та зазначили, що інші докази на підтвердження заявлених вимог відсутні. Позивачка пояснила, що приміщення придбали у 2011 році для продажі ліків під аптеку і вона працювала провізором. Приміщення розміщено в сільській місцевості і дохід був невеликим. 07.05.2018 року вирішила розірвати шлюб із відповідачем і запропонувала останньому все майно, а він в обмін повинен був придбати для неї квартиру. У червні 2018 року вона здійснила договір дарування нежитлової будівлі аптеки, розташованої в с. Рихальськ відповідачу і розуміла, що вчиняє договір дарування. З 01.08.2018 року влаштувалася на роботу в м. Новоград-Волинський, оскільки не могла жити за гроші, які виручала в аптеці с. Рихальськ. \~ \~ \~ \~Відповідач надав заяву, що позов не визнає. В судовому засіданні пояснив, що позивачка 19.06.2018 року вчинила договір дарування нежитлового приміщення, при цьому сама добровільно запропонувала вчинити договір дарування, зазначивши, що роби з нею, що хочеш. До та під час вчинення договору дарування він ніяким чином не впливав на позивачку і вона розуміла що вчиняє. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, додані до позовної заяви, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. З рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.10.2018 року слідує, що сторони 20.07.2002 року зареєстрували шлюб, який розірвано 23.10.2018 року. Відповідно до договору дарування нежитлової будівлі аптеки від 19.06.2018 року [PERSON] передала нежитлову будівлю аптеку, розташовану в с. Рихальське по вул. Мигловця, 2-а, Ємільчинського району, Житомирської області, [PERSON] безоплатно. Зі змісту даного договору слідує, що нежитлова будівля аптека належить дарувальнику [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] 14.10.2011 року за реєстром №1703; декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровано в інспекціях ДАБК у Житомирській області 06.06.2013 року; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 19.06.2018 року належить нежитлова будівля аптека, що розташована в с. Рихальське по вул. Мигловця, 2-а, Ємільчинського району, Житомирської області. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони в момент ввчинення правочину договору дарування, додержалися вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, договір за своїм змістом не суперечить вимогам закону, позивачка була обізнана і розуміла, що вчиняє договір дарування і суд вважає, що помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення та суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування, укладеного сторонами 19.06.2018 року, недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed