Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Хмельницького нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання її спільною власністю та поділ майна подружжя вказавши, що з 1992 року по 2009 рік вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З 1994 року по серпень 2012 року вони проживали у квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] 16 жовтня 1992 року за договором дарування отримав у власність квартиру [ADDRESS], яку 13 вересня 1994 року за договором міни обміняв на квартиру [ADDRESS]. 06 жовтня 1994 року [PERSON] та вона прописалися у квартирі [ADDRESS], а тому вона поселилася у вказану квартиру в якості члена сім»ї власника, як дружина. Після припинення подружніх відносин у 2009 році залишилася зареєстрованою та проживати у ці квартирі. Згідно ст.ст. 57,60 Сімейного кодексу України вона вважає, що квартира [ADDRESS], яка була придбана по договору міни на квартиру [ADDRESS] - 13 вересня 1994 року набута [PERSON] під час шлюбу з нею і є спільною сумісною власністю. У відповідності до п. 1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти між собою договір-продажу, міни, дарування, довічного утримання, застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визнання та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Однак відповідач реалізував вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 29 вересня 2013 року [PERSON], чим порушив право користування та розпорядженням майном належним на праві спільної сумісної власності і їй. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказавши, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу [PERSON] вона придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В ці квартирі на сьогоднішні день зареєстрована [PERSON], колишня дружина попереднього власника , яка не являється членом її сім»ї та в квартирі не проживає. Як з'ясувалося попередні власник - [PERSON] з 25.08.2009 року не перебуває у шлюбі з [PERSON], а в квартирі [ADDRESS], яка належала йому на праві особистої приватної власності, вона не проживає з 2005 року. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здісненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження майном. Зареєстрована на сьогоднішні день [PERSON] в її квартирі порушує її право власності, окрім того збільшується розмір її витрат по оплаті комунальних послуг. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали проти задоволення позову [PERSON] заперечують. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі. [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, свої позовні вимоги підтримали. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися направили до суду заяви про слухання справи у їх відсутність. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири не дійсним, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання її спільною власністю та поділ майна подружжя задоволенню не підлягає, позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] 16 жовтня 1992 року за договором дарування отримав у власність квартиру [ADDRESS], яку 13 вересня 1994 року за договором міни обміняв на квартиру [ADDRESS]. 29 грудня 1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано у 2009 році. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, оскільки [PERSON] став її власником в наслідок обміну квартири [ADDRESS] яка була його особистою власністю. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає, що одноособовий власник квартири мав право на продаж належної його квартири, а тому підстави для визнання недійсним договору купівлі -продажу квартири, скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її розподілу відсутні. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - Державна міграційна служба УМВС України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням суд враховує, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.. 383 ЦК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Оскільки [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], вона не є членом сім»ї власника тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання [ADDRESS] є правомірні. Згідно Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того за змістом ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV рішення суду про позбавлення [PERSON] права користування квартирою, що належить на праві власності [PERSON] є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі . Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved