Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2013 року відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не підтримує його матеріально, не цікавиться життям та здоров'ям, будь-якої іншої участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, що негативно впливає на нього. Відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, які були стягнуті за судовим рішенням, через що чого утворилась заборгованість станом на 14 червня 2017 року в розмірі 31046 гривень 75 копійок. Розпорядженням Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 26 червня 2014 року № 173 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини відповідно до якого встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] Також зазначила, що зі слів матері [PERSON] її син [PERSON] не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, а тому, звернулася до суду та просила позбавити [PERSON] батьківських прав. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення, яке вручене [PERSON] 09 лютого 2018 року. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Смілянської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позов підтримав та просив справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). З листа відділу державної реєстрації актів цивільного тстану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області № 987/8-2-4-4 від 28 травня 2014 року , вбачається, що відомості про батька [PERSON] зареєстровані на підставі ст. 126 СК України і внесені на підставі заяви про визнання батьківства від 29 вересня 2011 року (а.с. 7). Розпорядженням Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 26 червня 2014 року № 173 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини відповідно до якого встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 8). З розрахунку державного виконавця Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції вбачається, що відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 2/703/2027/13 від 29 листопада 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення ним повноліття, починаючи з 01 листопада 2013 року. Розмір заборгованості по аліментах станом на 01 червня 2017 року становить 31046 гривень 75 копійок (а.с. 10). Згідно довідки ОСББ «Згода» від 26 липня 2017 року № 90 в [ADDRESS], [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої. Пунктом15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 вищевказаної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено та вбачається з наведених вище доказів, що батько не виконує свої батьківські обов'язки відносно малолітньої дитини, життям дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та розвитку. Суд також враховує, при винесенні рішення, висновок комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставинах (а.с. 8). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved