Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Посилається на те, що 2 березня 2006 року вона вступила в шлюб з відповідачем - [PERSON] , який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області за актовим записом №267. В шлюбі у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2010 року у цивільній справі №2-6754/2010 шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідач не надає дитині матеріальної допомоги, не забезпечує виконання своїх обов`язків щодо її утримання. Самостійно вона не має можливості забезпечити дитині належні умови для проживання, фізичного і духовного розвитку, оскільки розмір її заробітку. Враховуючи відсутність постійного місця роботи, необхідність витрачання коштів і на власне утримання, не надає можливості здійснювати належне утримання дитини та забезпечити її гармонійний розвиток. Вказує, що її матеріально-побутові умови проживання характеризуються тим, що вона не має постійного місця роботи та власного транспортного засобу та житла, проживає у будинку батьків. Також вказує, що у відповідача відсутні аліментні зобов`язання щодо інших дітей. Посилаючись на положення ст.ст. 180-182, 184 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. 31.03.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини він визнає. Разом з цим заперечує вимоги в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати не підтверджені документально, зокрема до позову не додано детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як і не міститься розрахунку часу, витраченого для надання відповідних послуг. Просить суд, відмовити в позові [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини в частині стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак на розгляд справи забезпечила явку свого представника. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч. 1 ст.223 та п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, якщо з`явилися їх представники, суд розглянув справу за відсутності сторін. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник позивачки, адвокат Рішко П.М. в судовому засіданні посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Вимоги щодо стягнення з відповідача понесених позивачкою у розмірі 2500 грн. витрат на правову допомогу, також підтримав. Посилаючись на те, що на стадії пред`явлення позову не міг надати детального розрахунку суми гонорару, оскільки на той час ще не всі юридичні послуги були надані позивачці, а тому надання такого розрахунку було передчасним. Зазначив, що у зв`язку з цим разом з позовом було подано лише попередній розрахунок таких витрат. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який 2.03.2006 року було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області за актовим записом №267 (а.с.4). Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухваленим 16.09.2010 року у справі №2-6754/2010, позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду згідно проставленої в ньому відмітки вступило в законну силу (а.с. 4). Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач, а мати позивачка (а.с.5). Неповнолітня дочка перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини та актом обстеження матеріально побутових умов виданого виконкомом Тячівської міської об`єднаної територіальної громади 21.01.2021 року за №033/16 (а.с. 7). Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з неповнолітньою дитиною і ця обставина у відзиві відповідачем не оспорюється. Належну матеріальну допомогу на її утримання відповідач не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком і запис про народження дитини не вчинявся на підставі ст. 135 СК України, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки на користь позивачки, з якою проживає дитина. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. В судовому засіданні було встановлено, що у надісланому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач скористався правом на часткове визнання позову та визнав його вимоги в частині стягнення з нього аліментів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 2395 гривня, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня дитина сторін донька [PERSON] [INFO] на час розгляду справи судом досягла чотирнадцятирічного віку (а.с.5). Таким чином, позиції сторін під час розгляду справи щодо позовних вимог позивачки, що визнані відповідачем, в частині присудження на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн. відповідають вимогам Закону, а тому суд позовні вимоги в цій частині визнає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору. Разом з цим з цим на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved