Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що з 11 травня 2001 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них 10 серпня 2002 року народилася одна дитина: [PERSON]. Вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини і домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1300 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала із викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що проживає сам, ніде не працює, має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 700 гривень. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обовязок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обовязку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони з 11 травня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Під час шлюбу у них 10 серпня 2002 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а.с. 8). У ході розгляду справи встановлено, що сторони понад півроку проживають окремо, з 1 вересня 2018 року їхня дочка навчається на денній формі навчання у Вищому комунальному навчальному закладі «Володимир-Волинський педагогічний коледж ім. А.Ю.Кримського» і проживає у гуртожитку, а у вільні від навчання дні з позивачем. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, відповідач офіційно не працює, є здоровою працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, отримує нерегулярні, мінливі доходи, позивач не працює, постійного заробітку не має, отримуваних доходів їй не вистачає для належного й повноцінного забезпечення рівня життя, навчання та розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що відповідачем не надано жодних документів про свої доходи та витрати, будь-яких доказів на підтвердження обєктивних причин, що унеможливлюють виконання ним обовязку по утриманню дитини, то суд вважає за можливе, визначаючи розмір аліментів, взяти за основу встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дитину від шести до вісімнадцяти років, який на час розгляду справи становить 2027 гривень. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1100 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Згідно з пунктом першим частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: partial