Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, вказуючи, що з травня 2012 року до 31.05.2015 року вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Після знайомства вони одразу почали проживати разом в квартирі її сина за адресою: [ADDRESS], до цього відповідач мешкав в кімнаті малосімейці в будинку № 39 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці. Вони проживали, як чоловік та дружина, були в теплих стосунках, вели спільне господарство, мали один сімейний бюджет, піклувалися один про одного, дарували один одному подарунки, разом відпочивали, відвідували родичів, тощо. На весіллі її сина відповідач знаходився поряд з нею в якості її чоловіка та батька нареченого. Вона працювала на Кременчуцькому лікеро-горілчаному заводі і мала достатній дохід, як і мала власні заощадження. У вересні жовтні 2013 року вони разом придбали домоволодіння за адресою: вул. Кохнівська, 20 в м. Кременчуці. Так, як грошей не вистачало, вона брала в борг у батьків 15 тисяч грн.. та у знайомої [PERSON] 800 доларів США та 20 тисяч грн. В кінці травня 2013 року вони придбали за спільні кошти автомобіль «Ауді 100», згодом в березні 2014 року придбали автомобіль «[PERSON] [PERSON]». Після переїзду батьків відповідача в домоволодіння вона доглядали за ними, в серпні 2014 року вони разом переїхали проживати в будинок, вона доглядала матір відповідача, робила їй уколи, викликала швидку допомогу до смерті останньої. Проживали вони разом до 31.05.2015 року, коли вона після сварки з відповідачем сама зібрала речі і повернулася до себе додому. Спочатку відповідач казав, що поверне всі борги, однак в подальшому відмовився це зробити, стверджуючи, що все спірне майно було ним придбано за власні кошти. Враховуючи викладене, прохає суд встановити факт її спільного проживання з відповідачем з травня 2012 року по травень 2015 року, визнати спільним майном подружжя домоволодіння за адресою: вул. Кохнівська, 20 в м. Кременчуці та автомобіль «[PERSON] [PERSON]», 2004 р.в., № В15274АТ, виділити їй у власність 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіль «[PERSON] [PERSON]», 2004 р.в., № В15274АТ, виділити у власність відповідача 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме домоволодіння за адресою: вул. Кохнівська, 20 в м. Кременчуці, зобов»язати відповідача сплатити їй різницю вартості сумісного майна. В подальшому позивач уточнила вимоги і прохала суд сплатити їй різницю вартості сумісного майна в сумі 137\~448 грн., судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі і прохала суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові, наданих поясненнях та судових дебатах. Представник позивача адвокат за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги позивача, вказавши, що з травня 2012 року до 31.05.2015 року позивач знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Після знайомства сторони одразу почали проживати разом, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали один сімейний бюджет, піклувалися один про одного, дарували один одному подарунки, разом відпочивали, відвідували родичів, тощо. Позивач працювала на Кременчуцькому лікеро-горілчаному заводі і мала достатній дохід, як і мала власні заощадження. У вересні жовтні 2013 року сторони разом купили домоволодіння за адресою: вул. Кохнівська, 20 в м. Кременчуці. Так як грошей не вистачало, позивач брала в борг у батьків 15 тисяч грн.. та у знайомої [PERSON] 800 доларів США та 20 тисяч грн. В кінці травня 2013 року сторони придбали за спільні кошти автомобіль «Ауді 100», згодом в березні 2014 року придбали автомобіль «[PERSON] [PERSON]». Не заперечуючи наявність у відповідача грошей за продаж власного автомобіля, гаражу, малосімейки, прохає врахувати, що цих коштів було не достатньо для придбання спірного майна і частину коштів надала позивач, згідно розрахунку, наданого суду. Після переїзду батьків відповідача в домоволодіння, вона доглядали за ними, в серпні 2014 року сторони разом переїхали проживати в будинок, позивач доглядала матір відповідача, робила їй уколи, викликала швидку допомогу до її смерті. Сторони проживали разом до 31.05.2015 року, коли позивач після сварки з відповідачем зібрала речі і повернулася до себе додому, так як взнала, що відповідач без її відома та згоди самостійно переоформив автомобіль на себе. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] - співробітницею позивача, [PERSON] сусідом по домоволодінню, [PERSON] - сусідкою позивача по будинку, [PERSON] - невісткою позивача, [PERSON] сестрою позивача, [PERSON] та [PERSON] синами позивача та іншими доказами по справі. Представник відповідача - адвокат за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог повністю, так як позивач не надала суду належних та допустимих доказів, як проживання з відповідачем однією сім»єю, так і придбання за спільні кошти спірного майна - житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: вул. Кохнівська, 20 в м. Кременчуці Полтавської області, ринкова вартість якого, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1/2-16 від 10.02.2016 року станом на дату проведення експертизи складає 433\~600 грн. та автомобіля «[PERSON] [PERSON]» 2004 р.в., № В15274АТ, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 179 від 15.01.2016 року, ринкова вартість якого станом на дату проведення експертизи складає 158 703,99 грн., середньоринкова вартість в липні 2014 року складала 135\~920,29 грн., враховуючи, що відповідачем надані суду докази наявності у відповідача коштів на придбання вказаного майна за рахунок продажу належного йому майна - автомобіля «Волга» за 10\~000 грн.; продажу «малосімейки» за 7\~000 доларів США; подарованих йому батьками 200\~000 рублів РФ та знятими з їх рахунків в «[PERSON]» 322\~921, 13 рублів РФ на загальну суму 522\~291 рублів РФ, що було достатньо для купівлі домоволодіння та автомобіля. Показання свідків сторони позивача не повинні братися до уваги, так як вказані свідки є рідними та близькими родичами позивача, знайомими і їх показання треба оцінювати критично, показання свідка [PERSON] не можливо брати до уваги, так як останній перебуває в неприязних стосунках з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з підстав, викладених його представником. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків по справі, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована та фактично проживає за адресою: [INFO]. Позивач працювала на ПрАТ «Кременчуцький ЛГЗ» на посаді завідуючої спиртоприймального відділення і її нарахована заробітна плата за 2012 рік становила 9\~474, 22 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «Кременчуцький ЛГЗ» № 104 від 10.07.2015 року; за 2013 рік становила 16\~734, 69 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «Кременчуцький ЛГЗ» № 105 від 10.07.2015 року; за січень серпень 2014 року становила 16\~661,92 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «Кременчуцький ЛГЗ» б/н та дати. Тобто її середньомісячна заробітна плата за 2012 рік - 790 грн., за 2013 рік склала - 1394,50 грн., за вісім місяців 2014 року склала - 2082,74 грн. Згідно довідки ПрАТ «Кременчуцький ЛГЗ» № 48 від 17.04.2015 року позивач в серпні вересні 2014 року працювала на ПрАТ «Кременчуцький ЛГЗ» на посаді начальника цеху і її заробітна плата за серпень вересень 2014 року склала 1\~138,09 грн., середня заробітна плата склала 569,05 грн. Вказані довідки сторонами справи не оскаржувались і не ставились під сумнів. Згідно довідки Кременчуцького міжрайонного центру зайнятості № 1513 від 20.04.2015 року позивач зареєстрована, як безробітна в Центрі з 27.10.2014 року і її дохід з 27.10.2014 року по 31.12.2014 року становить 1\~883, 83 грн. Згідно довідки Кременчуцького міжрайонного центру зайнятості № 4115 від 10.07.2015 року дохід позивача з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року становить 5\~846,40 грн. Згідно довідки гаражного кооперативу «Світло» від 05.10.2015 року відповідач дійсно являвся власником гаражу № 16 кооперативу, який розташований за адресою : м. Кременчук, вул. 40 років Жовтня, 19Б з 2003 року по 2014 рік. Згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 3100, [PERSON] продав належну йому на праві власності кімнату № 1, яка знаходиться в секції № 8 будинку № 39 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці, житлова площа 10,3 кв.м., загальна площа 10,3 кв.м., приміщення загального користування : коридор з кладовими 7 пл.16,3 кв.м., кухня 10 пл. 9,5 кв.м., туалет пл.0,9 кв.м., душ пл. 1.2 кв.м. за 39\~109 грн. При цьому, згідно власноруч написаних і наданих суду на підтвердження своїх вимог та заперечень відповідача записах, позивач вказала строки та суми купівлі та продажу нерухомого та рухомого майна. З її слів за час спільного її проживання з відповідачем, з зазначенням доходу та розходу з визначенням різниці в цих сумах, а саме в різниці на 11\~800 доларів США більше придбаного майна ніж проданого. Так, згідно даного розрахунку вказано час купівлі продажу майна та суми за які майно реалізовувалося та придбавалося, а саме : строк продажу автомобіля «Волга» - початок 2013 року за 10\~000 грн.; купівля автомобіля «Ауді» - травень 2013 року за 49\~000 грн.; 2013 рік час приватизації «малосімейки», строк продажу «малосімейки» серпень 2013 року за 7\~000 доларів США; з Росії привіз в вересні 2013 року 13000 доларів США; 15.10.2013 року придбане домоволодіння № 20 по вул. Кохнівській за 29\~000 доларів США; лютий 2014 року продаж автомобіля «Ауді» - за 54\~000 грн.; березень 2014 року купівля автомобіля «Мерседес Віто» - за 12 300 доларів США, продаж гаражу 8\~000 доларів США. Тобто, дохід грошових коштів за час їх спільного проживання склав 29 5000 доларів США, розхід 41\~300 доларів США, різниця - 11\~800 доларів США. В подальшому, позивач стверджувала, що суми, які нею були вказані в записах, наданих суду, про купівлю та продаж нерухомого та рухомого майна, з її слів за час спільного її проживання з відповідачем, вказані нею зі слів самого відповідача. Враховуючи, після ознайомлення з договором купівлі-продажу домоволодіння №20 по вул. Кохнівській в м. Кременчуці, суму, за яку відповідачем було придбане дане домоволодіння, а саме за 109\~980 грн., вона ставить під сумнів, як суму купівлі домоволодіння 29\~000 доларів США, так і інші суми в своїх записах. Суд звертає увагу, що в позовній заяві позивач взагалі не вказує суму, за яку було придбане вказане домоволодіння, тільки констатує факт нестачі грошей на його купівлю та позичання нею в борг грошей у батьків та знайомої. Аналогічним чином, позивач не вказує в позові суму, за яку були придбані автомобілі «Ауді 100» та «Мерседес Віто». При цьому, позивач не заперечувала, що автомобіль «Волга» та гараж належали відповідачу на праві власності ще до, за її твердженнями, спільного її проживання з відповідачем, «малосімейка» також належала відповідачу після приватизації. Згідно світлокопій рахунків банківських вкладів банку «Сбербанк Росии» у батька відповідача [PERSON], [INFO] та його матері [PERSON], [INFO] на рахунках в банку знаходилось гроші в сумі 322\~921,13 рублів РФ, які відповідач, за його поясненнями, зняв в вересні 2013 року, коли привіз батьків в Україну, що не заперечувала сторона позивача в судовому засіданні, вказуючи, що ця сума склала 13\~000 доларів США. Суд бере до уваги, що відповідач стверджував, що його батьки передали йому також 200\~000 рублів РФ готівкою, які батьки зберігали вдома. Факти наявності готівкових грошей у батьків відповідача підтверджені показаннями свідка [PERSON]. Суд критично оцінює пояснення сторони позивача про відсутність готівкових сум у батьків відповідача при їх переїзді в Україну на тій підставі, що однією з причин переїзду батьків відповідача в Україну було те, що сестра відповідача відмовилась утримувати своїх батьків після витрат батьківських коштів. Враховуючи дані обставини, а також наявність значних сум на банківських рахунках батьків відповідача, суд критично оцінює твердження сторони позивача про відсутність готівкових грошей у батьків відповідача. Разом з тим, суд також критично оцінює твердження відповідача про передачу йому батьками грошей готівкою саме в сумі 200\~000 рублів РФ, так як крім його власних пояснень , дана обставина не була суду доведена належними доказами. При цьому, відповідач не заявляв клопотань про допит в якості свідків осіб, які безпосередньо могли підтвердити даний факт. Однак, враховуючи кошти, які відповідач отримав від продажу «малосімейки» - 7000 доларів США, гаражу 8000 доларів США, автомобіля «Волга» - 10\~000 грн., та грошей батьків в сумі 322\~291 рублів РФ, або, як стверджує позивач 13\~000 доларів США, а всього близько 29 500 доларів США, то вказаних коштів відповідачу було достатньо для придбання домоволодіння за 109\~980 грн., що на час купівлі складало близько 13\~000 доларів США та автомобіля «[PERSON] [PERSON]» за 12 300 доларів США, тобто на загальну суму близько 25\~300 доларів США. При цьому, суд звертає уваги, що позивачем не оспорюються суми продажу даного нерухомого та рухомого майна, яке належало відповідачу до часу, за її поясненнями, спільного проживання. Застереження позивача про невідповідність вказаних сум дійсним сумам продажу цього майна не доведено суду жодним доказом, тому, суд, враховуючи первісні пояснення позивача та наданий суду аркуш з особистими розрахунками отриманих коштів та їх витрат, не бере до уваги вказані застереження. Також, суд бере до уваги суму коштів купівлі домоволодіння, згідно договору купівлі-продажу, а саме 109\~980 грн. [PERSON] застереження позивача, що відповідач повідомив їй про купівлю будинку за 29\~000 доларів США, суд не бере до уваги, так як сума купівлі домоволодіння саме за 29\~000 доларів США позивачем не доведено суду жодним доказом. Позивач не заявляла будь-яких клопотань про виклик і допит в якості свідка попереднього власника домоволодіння, тощо. Суд бере до уваги, що вартість купівлі автомобіля «[PERSON] [PERSON]» за 12 300 доларів США сторонами не оспорювалась. При цьому, доказом придбання даного автомобіля за спільні кошти, за твердженнями сторони позивача, є обставина оформлення генеральної довіреності на даний автомобіль на позивача та відповідача. Однак, в ході судового розгляду позивач не вказала конкретної суми, яка була нею надана відповідачу на придбання даного автомобіля та не надала жодних доказів цього. При тому, що відповідач обґрунтував купівлю автомобіля оформленням довіреності, з причини відсутності сплати великих коштів при оформленні договору, а оформлення довіреності на двох осіб - позивача та відповідача, дає можливість в подальшому провести переоформлення автомобіля однією особою на іншу без залучення його попереднього власника. При цьому, позивач не заявляв клопотань про допит в якості свідка попереднього власника автомобіля. Суд критично оцінює пояснення сторони позивача, що відповідач постійно не працював та не мав достатніх коштів на придбання домоволодіння та автомобіля, враховуючи їх недоведеність суду, та як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, що останній працював і отримував дохід. Посилання на те, що позивач намагалася працевлаштувати відповідача на роботу через свою знайому може підтверджувати лише бажання відповідача заробляти більше коштів. Суд бере до уваги, що позивач працювала з 2012 року по вересень 2014 року, однак її дохід не є обґрунтований тими сумами, які позивач могла надавати відповідачу для придбання спірного майна за її розрахунками , а саме надання їй відповідачу коштів в сумі 11\~800 доларів США, яких буцім то не вистачало при його придбання. При цьому, позивач не надала суду жодних доказів отримання в борг у батьків 15\~000 грн., як то розписки, не заявляла клопотань про допит останніх в якості свідків, тощо. Аналогічним чином, сторона позивача не довела належними доказами отримання в борг від свідка [PERSON] в кінці літа вересня 2013 року 800 доларів США та 20\~000 грн., крім показань самого свідка, як і те, на які саме потреби купівлю домоволодіння та автомобіля позивач позичала кошти, свідку відомо зі слів самого позивача. Суд звертає увагу, що на час судового розгляду, як позивач так і сам свідок підтвердили факт повернення вказаного боргу позивачем свідку, що, враховуючи наявний дохід позивача за цей час, перебування на обліку як безробітна, не підтверджується документально, що ставить під сумнів як факт отримання у свідка грошей в борг так і вказану суму. Стороною позивача суду не доведено та не підтверджено документально наявність у позивача відповідних заощаджень, які вона, за її поясненнями, витрачала на придбання спірного майна, крім довідок по заробітній платі за 2012 -2014 роки. З аналогічних причин суд критично оцінює пояснення позивача про факт придбання за спільні з відповідачем кошти в травні 2013 року автомобіля «Ауді 100» за 49\~000 грн., при тому, що відповідач підтверджує наявність у нього відповідної суми грошей. При цьому, суд звертає увагу, що позивач взагалі не заперечувала факт оформлення даного автомобіля на відповідача, враховуючи придбання його за спільні кошти. Аналогічним чином, суду не обґрунтовано факт оформлення купівлі-продажу домоволодіння тільки на відповідача, враховуючи придбання його за спільні кошти. При цьому, незрозуміла обставина не ознайомлення позивача з самим договором купівлі-продажу від 15.10.2013 року, з яким позивач ознайомилася тільки при судовому розгляді, враховуючи, що за твердженнями останньої, вона була присутня у нотаріуса при цьому. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт придбання сторонами спірного майна за спільні кошти, не доведено факт надання їй відповідачу на придбання даного майна коштів, еквівалентну 11800 доларів США. Суд враховує, що відповідачем доведено факт наявності у нього коштів в сумі близько 29 500 доларів США (продаж квартири за 7000 доларів США, гаражу 8000 доларів США, автомобіля за 10\~000 грн., грошей батьків в сумі близько 13000 доларів США) на придбання спірного та іншого майна на суму близько 26\~000 доларів США (купівля домоволодіння за суму еквівалентну 13000 доларів США та автомобіля «Мерседес Віто» за суму еквівалентну 12300 доларів США). Суд критично відноситься до наданого позивачем суду аудіо запису розмови між сторонами стосовно наявного боргу відповідача перед позивачем та висловлювань останнього стосовно його повернення з тих причин, що вказаний запис не є повним, що підтвердила позивач, розмова між сторонами була близько 20 хвилин, а запис мається близько 5 хвилин, тобто не можливо встановити суть всієї розмови, що ще обговорювалось сторонами. Позивач не заперечувала, що вона заздалегідь підготувала відповідні питання до відповідача і задавала їх, знаючи, що розмова фіксується за диктофон мобільного телефону. При цьому, з розмови не зрозуміло про яку конкретно суму боргу йдеться, за що саме, тощо, при тому, що відповідач стверджує, що розмова ведеться за суми, які були витрачені на подарунки, виїзди на природу, паливо на автомобіль, тощо. Разом з тим, встановлюючи факт спільного проживання сторін по справі, суд враховує, що позивач повинна довести факт її спільного проживання з відповідачем, в тому числі фактом проживання як чоловіка і дружини, фактом спільного бюджету, фактом ведення спільного господарства, придбання речей домашнього вжитку, продуктів харчування, одежі, тощо в їх сукупності. При цьому, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що сторони майна, крім спірного, не купували. Так, кондиціонер та морозильна камера в квартиру позивача була придбана відвідачем за його особисті кошти, що не заперечувала позивач. За поясненнями відповідача, вказані речі ним були придбані через те, що він погано переносить спеку, а коли зустрічався з позивачем не хотів псування харчів. Суд бере до уваги, що позивач та відповідач дарували один одному подарунки, в тому числі золоті прикраси з дорогоцінними каменями, інструментами, тощо. При цьому, відповідач пояснює це своїм характером та манерами на щедрі подарунки, при тому, що позивач також дарувала йому дорогі речі, що непрямо підтверджує обставини наявності великих сум грошових коштів у відповідача. При цьому, суд вважає, що факт дарування сторонами одне одному коштовних подарунків не є доказом їх спільного проживання, враховуючи їх обопільність. Суд критично оцінює факт звернення позивача до подруги з приводу працевлаштування відповідача на роботу, що не є доказом їх спільного проживання, як і не є доказом факт забирання відповідачем інколи позивача з роботи. Також ремонт автомобіля свідка [PERSON] та звернення до неї позивача з допомогою влаштувати відповідача на роботу не є доказом спільного проживання сторін по справі. Показання даного свідка, що відповідач інколи допомагав їй заносити сумки з продуктами з села до сестри також не є таким доказом, враховуючи, що свідок не стверджувала, що сторони купували продукти разом. Те, що свідок інколи залишалась ночувати в квартирі позивача, коли там, за її твердженням був відповідач, суд оцінює критично враховуючи, що свідок є рідною сестрою позивача. Суд бере до уваги показання свідка [PERSON], що відповідач розвішував на сушку речі на балконі позивача, ходив по квартирі при приході в гості сина позивача в майці, при відсутності матері готував сину обід, тощо, однак враховує, що відповідач не заперечував цих фактів, вказуючи, що сушив свої речі, ходив в білизні при синові позивача, а не сторонній особі і годував його і в цьому немає нічого поганого, враховуючи те, що вони з позивачем дорослі люди, сини також дорослі люди, між ними були нормальні стосунки і в цьому немає нічого осудного. Вищевикладене суд враховує і при спілкуванні відповідача з позивачем та її рідними, догляд за онукою позивача, праця на городі у батьків позивача, що відповідач пояснює нормальними відносинами між людьми. Факт перебування на весіллі сина позивача з останньою в якості «батьків» пояснює проханням самої позивачки та традиціями, що на весіллі повинні бути батьки наречених. Також, він не вважав за необхідне заперечувати і проти знайомства з батьками позивача , так як не бачив в цьому нічого поганого, в цьому і суд не може вважати дані встановлені судом обставини беззаперечними доказами факту спільного проживання між сторонами. З аналогічних причин суд сприймає допомогу відповідачу з боку родичів позивача приводити до ладу будинок перед приїздом в нього батьків відповідача. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON], яка стверджує, що відповідач веде розгульний спосіб життя, любить жінок, під час зустрічей з позивачем одночасно зустрічався ще з трьома жінками, любить робити подарунки, тощо, враховуючи, що свідок не змогла назвати цих жінок, їх прізвища, де живуть, тощо. Суд бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] осіб, які є сусідами відповідача і мешкають поряд з його домоволодінням, які показали, що позивач не проживала постійно за вказаною адресою, її вони бачили кілька різ, на відміну від відповідача, знають, що останній проживав разом з батьками, для яких і купував цей будинок. Стосовно свідка [PERSON] то останній не проживає постійно по сусідству з відповідачем, а використовує ділянку, як дачу, на даний час проводить на ділянці будівництво та буває там рідко. Їм відомо зі слів відповідача про наявність конфлікту між останнім та свідком [PERSON] з приводу будівництва фундаменту поблизу межі між ними. Суд враховує, що даний свідок при дачі показань підтвердив наявність конфлікту між ним та відповідачем з приводу залиття фундаменту біля межі між ними і його прагнення звернутися з цього приводу до суду, тобто факт неприязних стосунків між свідком та відповідачем знайшов своє непряме підтвердження. Обставина, що ініціатором конфлікту була саме позивач, яка буцім то перша заборонила свідку заливати фундамент на межі, на що посилалася сторона позивача і не заперечував свідок, як на факт проживання останньої в домоволодінні і підтвердження цього факту зі слів даного свідка, є суперечливим, враховуючи застереження з цього приводу сторони відповідача про існування якихось домовленостей між позивачем та свідком з цього приводу. Тому, факт заборони, який мав місце не може бути беззаперечним доказом факту проживання позивача в домоволодінні. Суд враховує, що позивач не довела належними доказами факт її постійного проживання в домоволодінні, окрім свідка [PERSON], враховуючи, що всі інші свідки є її рідними синами та сестрою, та близькими родичами - невісткою. При цьому, позивач не заявляла клопотань про допит в якості свідків інших сусідів по домоволодінню, які враховуючи її пояснення могли б підтвердити факт її постійного там проживання та спільного проживання з відповідачем. Також, факт виклику одного разу швидкої допомоги не є беззаперечним доказом постійного проживання позивача в домоволодінні. Згідно договору купівлі продажу від 15.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 3718, [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: вул. Кохнівська, 20 в м. Кременчуці Полтавської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, який мається в матеріалах справи, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, ап.,а1,а2, житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 91,5 кв.м., сараю літ Г. убиральні літ. Д, вимощення І, ями вигрібної ІІ, ями вигрібної літ. ІІІ, воріт з хвірткою №1,огорожі № 2, розташованих на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,0504 га. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1/2-16 від 10.02.2016 року ринкова вартість домоволодіння № 20 по вул. Кохнівській в м. Кременчуці Полтавської області станом на дату проведення експертизи складає 433\~600 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля «[PERSON] [PERSON]» 2004 р.в., № В15274АТ , виданим 13.09.2014 року власником даного автомобіля є [PERSON]. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 179 від 15.01.2016 року, ринкова вартість автомобіля «[PERSON] [PERSON]» 2004 р.в., № В15274АТ станом на дату проведення експертизи складає 158 703,99 грн. Середньоринкова вартість автомобіля в липні 2014 року складала 135\~920,29 грн., яка сторонами не оспорювалась. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 Цивільного кодексу України,\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові\~\~від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Тобто, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Саме такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня\~\~2013 року у справі № 6-63цс13. В даному випадку сторона позивача не надала суду жодної розписки на підтвердження позики та не довела цю обставину іншими доказами. Таким чином, належними та допустимими доказами позивач не довела суду факт отримання грошей в борг у інших осіб за договором позики, не надала суду докази надання відповідачу відповідних грошових коштів, необхідних та достатніх для придбання спірного нерухомого та рухомого майна, та не спростувала доводи відповідача, стосовно наявності у останнього відповідних грошових коштів. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Як\~\~роз'яснив\~\~Пленум\~\~Верховного Суду України у п. 23\~постанови від\~\~21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час\~\~його\~\~придбання. Спільною\~\~сумісною\~\~власністю подружжя,\~\~що підлягає поділу (статті\~60,\~\~69 СК,\~ч.\~\~3\~ст. 368 ЦК),\~\~відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя\~\~вони були\~\~придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України майно, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку , що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя слід відмовити.

Outcome: dismissed