Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, який згодом доповнила, мотивуючи тим, що з 17.01.2014 року працювала на посаді заступника директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості (далі ПМРЦЗ). Наказами Миколаївського обласного центру зайнятості (далі МОЦЗ) № 428-к від 21.09.2016 року та № 430-к від 23.09.2016 року їй були оголошені догани за неналежне виконання посадових обовязків. Підставою наказу № 428-к відповідачем зазначено: неналежне виконання посадових обовязків, визначених пунктами 1.8, 2.1, 2.16, 2.32; неякісне виконання посадових обовязків, передбачених п. 4.1 Посадової інструкції заступника (технолога-організатора) Первомайського МРЦЗ, затвердженої 11.08.2016 року. Зокрема, відповідачем зазначено про системні порушення, допущені під час перебування на обліку в ПМРЦЗ безробітної [PERSON], зняття її з обліку, укладення договору на навчання, додаткових угод до нього, порушення ведення договірної роботи, відсутність з її боку належної організації та контролю. Підставою наказу № 430-к визначено: порушення трудової дисципліни п.3.1.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог пункту 4.1 посадової інструкції заступника (технолога-організатора) ПМРЦЗ, затвердженої 11.08.2016 року. Зокрема, відповідачем зазначено про її відсутність на селекторній нараді 16.09.2016 року, неприбуття до керівника МОЦЗ 22.09.2016 року та допуск до роботи з документами ПМРЦЗ сторонньої особи. З такими наказами не згодна, вважає їх незаконними і просить скасувати, посилаючись на те, що під час перебування безробітної [PERSON] на обліку працівником ПМРЦЗ [PERSON] дійсно були допущені порушення, однак вона їх виявила і притягнула [PERSON] до відповідальності. Безробітна [PERSON] після проходження навчання відмовилася від працевлаштування, написала заяву про зняття з обліку. Всі розбіжності в її особистій справі були усунені. Крім того, вважає, що укладений між ПМРЦЗ і роботодавцем ДП ДГ «Зелені Кошари» договір № 1452216032300020 від 23.03.2016 року є адміністративним договором. Жодним нормативним актом не встановлено його форму, істотні умови, порядок укладення, зміни, продовження тощо. Додаткові угоди до вказаного договору укладалися, виходячи з конкретної ситуації, яка існувала, а саме відсутності сезонної роботи на вказаному підприємстві і неможливість через такі обставини приймати на роботу облікованих осіб. Крім того, відповідальність за належне ведення договірної роботи покладено на іншого заступника директора ПМРЦЗ - [PERSON], її посадовими обовязками така відповідальність не передбачена. Вважає, що в даному випадку вона діяла законно, як заступник директора вживала всіх заходів до приведення у відповідність до технологічних процедур перебування безробітних на обліку, належно організувала проходження безробітною [PERSON] навчання, приймала управлінські рішення щодо працівника [PERSON], якісно виконувала покладені на неї завдання і обовязки, не порушувала посадову інструкцію. Оспорюючи наказ № 430-к, позивач зазначила, що на час проведення селекторної наради 16.09.2016 року вона дійсно виконувала обовязки директора; під час проведення наради брала участь у сесії міської ради, а заступнику [PERSON] доручила участь у селекторній нараді. На вимогу керівництва області вона повідомила доповідною запискою про причини відсутності на селекторній нараді. Також зазначає, що не виконала вимогу керівництва про прибуття для дачі пояснень до МОЦЗ 22.09.2016 року через відсутність коштів на відрядження і тому, що вважала це недоцільним, так як раніше надавала до МОЦЗ свої доповідні записки, оригінал справи [PERSON] Також в цей день мала відбутися планова перевірка Фондом соціального страхування, тож вона мала бути на робочому місці. Крім того, [PERSON] зазначила, що не вбачає порушення в допуску до роботи з документами [PERSON], оскільки вона являється найманим працівником ПП «Анаік», з яким ПМРЦЗ укладено договір про надання послуг. [PERSON] за таким договором виконувала функції курєра-прибиральниці, до обовязків якої в тому числі входила робота з документами; документи ПМРЦЗ не мають статусу документів з обмеженим доступом; правила діловодства при цьому не порушувалися. Вважає, що до повноважень провідного інспектора з питань запобігання корупції МОЦЗ [PERSON] не входить перевірка діловодства ПМРЦЗ, а тому вона не мала повноважень надавати висновок про невжиття заходів до унеможливлення доступу до інформації сторонніх осіб. Позивач вважає, що повністю виконувала обовязок щодо забезпечення ефективності роботи ЦЗ, не допустила нецільового використання коштів фонду, майна, цінностей ЦЗ, а застосування до неї стягнень є надуманим, повязаним з упередженим ставленням до неї роботодавця, створенням штучних підстав для її подальшого звільнення. За таких обставин просить визнати зазначені вище накази незаконними і скасувати. Також [PERSON] вказує, що неправомірне застосування до неї дисциплінарних стягнень завдало шкоди її здоровю, створило нервове напруження, в результаті змінилося її життя, вона витратила кошти на лікування, тобто їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 6\~000 грн. і просить стягнути таку суму на її користь з відповідача. Заявою від 09.11.2016 року /а.с.87/ [PERSON] доповнила свої позовні вимоги, зазначила, що наказом від 01.11.2016 року № 479-к «Про скасування наказу Миколаївського ОЦЗ від 30.09.2016 року № 443-к та звільнення [PERSON]А.» її звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП за власним бажанням, однак вважає таке звільнення незаконним, оскільки заяву про звільнення вона написала під тиском роботодавця, а наступного дня подала іншу заяву про відкликання заяви про звільнення, однак роботодавець звільнення не скасував. Зазначає, що раніше 30.09.2016 року відповідач видав наказ № 443-к, яким звільнив її з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП, однак того дня вона була на лікарняному, тож 01.11.2016 року відповідач наказом № 479-к змінив дату її звільнення на 01.11.2016 року. Цього ж дня представники відповідача зявилися до ПМРЦЗ, де вмовили її написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки розуміли, що звільнення за ініціативою роботодавця незаконне, так як вона має статус одинокої матері. Перебуваючи у нервовому стані, під тиском вона написала заяву про звільнення за власним бажанням у звязку з доглядом за дитиною до 14 років, хоча фактично не мала наміру звільнятися. За таких обставин вважає звільнення незаконним, просить поновити її на роботі і стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали всі позовні вимоги, просили їх задовольнити: визнати незаконними і скасувати накази Миколаївського обласного центру зайнятості № 428-к від 21.09.2016 року та № 430-к від 23.09.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]А.»; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 6\~000 грн.; поновити її на роботі з 02.11.2016 року на посаді заступника директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості, визнавши незаконним і скасувавши наказ Миколаївського обласного центру зайнятості № 479-к від 01.11.2016 року «Про скасування наказу Миколаївського ОЦЗ від 30.09.2016 року № 443-к та звільнення [PERSON]А.» в частині її звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2016 року за вирахуванням податків та обовязкових платежів. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та подальше її звільнення були законними, тому відсутні підстави для скасування наказів, відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу № 15-к від 17.01.014 року працювала на посаді заступника директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості (ПМРЦЗ), яка виконувала функції технолога-організатора /а.с.16/. Відповідно до Положення про державну службу зайнятості, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 41 від 20.01.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.02.2015 року за № 141/26586, Миколаївський обласний центр зайнятості є регіональним центром зайнятості, а ПМРЦЗ базовим (п.2 розділу 1). Відповідно до абзацу 2 п. 4 розділу IV Положення призначення та звільнення працівників підпорядкованих базових центрів зайнятості здійснюється наказом директора регіонального центру зайнятості за поданням директора базового центру зайнятості. Абзацом пятим вказаного пункту визначено, що директор регіонального центру зайнятості у межах своїх повноважень вживає заходів заохочення і накладає стягнення на працівників підпорядкованих базових центрів зайнятості (окрім директорів базових центрів зайнятості) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Пунктами 3,4 розділу V Положення визначено, що базовий центр зайнятості очолює директор, який призначається на посаду і звільняється з посади директором регіонального центру зайнятості за погодженням із Головою Служби та з головою відповідної місцевої державної адміністрації. Директор базового центру зайнятості може мати заступників. Призначення заступників здійснюється директором регіонального центру зайнятості за поданням директора базового центру занятості. Директор базового центру зайнятості здійснює керівництво діяльністю цього центру та несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього завдань та функцій, ефективну роботу центру, цільове використання коштів фонду в межах затвердженого кошторису видатків, належне використання виділеного у розпорядження центру майна і матеріальних цінностей, виконання наказів і доручень Голови Служби та директора регіонального центру зайнятості. Відповідно до п.12 Положення про Миколаївський обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості № 38 від 04.03.2016 року прийняття і звільнення працівників підпорядкованих базових центрів зайнятості (крім директора) проводиться згідно з наказом директора Центру за поданням директора базового центру зайнятості. Директор Центру у межах своїх повноважень вживає заходів заохочення і накладає стягнення на працівників Центру та підпорядкованих йому базових центрів зайнятості (крім директорів базових центрів зайнятості) на території Миколаївської області. Положенням про Первомайський міськрайонний центр зайнятості, затвердженим наказом Миколаївського обласного центру зайнятості № 54 від 28.03.2016 року визначено, що ПМРЦЗ підпорядковується МОЦЗ (далі регіональний центр зайнятості) та є йому підзвітним. Базовий центр зайнятості очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Служби за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації. Заступників директора та заступників директора начальників відділів призначає директор регіонального центру зайнятості за поданням директора базового центру зайнятості. Директор базового центру зайнятості керує діяльністю цього центру та є персонально відповідальним за виконання покладених на нього завдань і функцій, ефективну роботу центру тощо. Наказом ПМРЦЗ № 81 від 11.08.2016 року, затвердженим директором МОЦЗ розподілені обовязки між директором та його заступниками. Зокрема, на заступника директора ПМРЦЗ, який виконує функції технолога-організатора, покладено організацію та контроль усіх підрозділів ЦЗ, забезпечення безперебійного, повного та якісного надання послуг клієнтам ЦЗ; визначення та корегування функцій фахівців ЦЗ; контроль за діяльністю фахівців відділу організації працевлаштування населення та відділу активної підтримки безробітних; безпосередня координація працевлаштування населення тощо. Під час відсутності директора ЦЗ його обовязки виконує заступник директора, який виконує функції технолога організатора. До 15.07.2016 року в ПМРЦЗ була одна посада заступника директора, яку обіймала [PERSON] Наказом директора МОЦЗ № 317-к від 15.07.2016 року внесені зміни до штатного розпису ПМРЦЗ, призначено ще одного заступника директора [PERSON] /а.с.197/. У своїй роботі заступник директора керується посадовою інструкцією (редакції 13.02.2015 року та 11.08.2016 року); Антикорупційною програмою МОЦЗ, Законами України «Про запобігання корупції», «Про засади державної антикорупційної політики в Україні»; Правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом Первомайського міськрайонного центру зайнятості; іншими нормативно-правовими актами, визначеними в посадовій інструкції. Наказом директора МОЦЗ № 428-к від 21.09.2016 року [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обовязків /а.с.20/. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності постало виявлення порушень в організації професійного навчання [PERSON] на замовлення ДП ДГ «Зелені Кошари»; порушення порядку працевлаштування та зняття її з обліку як безробітної; системні порушення у веденні договірної роботи, відсутність належної організації та контролю керівництва ЦЗ за роботою підлеглих в напрямку організації професійного навчання; виконання посадових обовязків під час відпустки за наявності директора ЦЗ на роботі. Наказом № 430-к від 23.09.2016 року [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обовязків /а.с.22/. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності постала відсутність на селекторній нараді16.09.2016 року; неприбуття до керівника МОЦЗ 22.09.2016 року, невиконання розпоряджень керівника МОЦЗ та допуск до роботи з документами ПМРЦЗ сторонньої особи працівника ПП «АНАІК» [PERSON] Факти, викладені в зазначених наказах, які стали підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], в судовому засіданні підтверджені сукупністю доказів. Зокрема, порушення під час перебування на обліку безробітної [PERSON] та порушення у веденні договірної роботи з роботодавцями підтверджується договором № 145216032300020 від 23.03.2016 року, укладеним між ПМРЦЗ та [PERSON] про професійне навчання безробітного /а.с.172/; договором № 145216032500180 від 25.03.2016 року, укладеним між ПМРЦЗ в особі заступника директора [PERSON] та ДП ДГ «Зелені кошари» про організацію професійного навчання безробітних на замовлення роботодавця /а.с.174/ та додатком до вказаного договору - списком безробітних, до якого входить лише [PERSON] /а.с.175/; додатковими угодами до вказаного договору № 1 від 29.04.2016 року /а.с.176/, № 2 від 29.05.2016 року /а.с.177/; № 3 від 29.06.2016 року /а.с.178/; № 4 від 25.03.2016 року /а.с.179/; заявою [PERSON] від 22.08.2016 року про припинення реєстрації в ПМРЦЗ у звязку з відмовою від послуг служби зайнятості за сімейними обставинами /а.с.181/; заявою [PERSON] від 22.08.2016 року, в якій вона зобовязується повернути МРЦЗ кошти, витрачені на її навчання /а.с.60/; запитом директора ПМРЦЗ [PERSON] від 22.08.2016 року про надання довідки про вартість навчання [PERSON] /а.с.171/; інформацією ДП ДГ «Зелені кошари» про попит на робочу силу від 31.08.2016 року /а.с.182/; направленням на працевлаштування [PERSON] від 31.08.2016 року, від якого [PERSON] 31.08.2016 року, тобто після зняття з обліку в ПМРЦЗ, відмовилася /а.с.64/; витягом з електронної системи ЄІАС щодо всього часу перебування безробітної [PERSON] на обліку в ПМРЦЗ /а.с.183-186/; даними журналу відвідувань [PERSON] ПМРЦЗ та отримані нею послуги /а.с.187-188/; листами керівника ДП ДГ «Зелені кошари» про неможливість працевлаштування безробітних та пропозицію укласти додаткові угоди /а.с.218-221/. Аналіз досліджених документів свідчить про те, що Первомайським МРЦЗ допущені порушення в організації професійного навчання [PERSON] на замовлення ДП ДГ «Зелені кошари». Договором було передбачено навчання безробітної [PERSON] у строк з 24.03.2016 року по 30.03.2016 року, однак після закінчення навчання Первомайським МРЦЗ у порушення п.п.2.4.2 п.2.4 Договору протягом пяти робочих днів після закінчення навчання [PERSON] не була направлена до роботодавця на працевлаштування. При цьому направлення на працевлаштування [PERSON] було видане 31.08.2016 року, хоча 22.08.2016 року вона вже знялася з реєстрації в ПМРЦЗ. При цьому до 22.08.2016 року вона не відмовлялася від працевлаштування, оскільки ніхто їй такого працевлаштування не пропонував, тобто не зі своєї вини, тож у неї не виникло обовязку відшкодовувати вартість навчання; вона не порушила п.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім того, очевидно, що заступником директора [PERSON] не було забезпечено контроль за виконанням договірних зобовязань з боку роботодавця ДП ДГ «Зелені кошари», вжиття заходів щодо працевлаштування [PERSON], стягнення з роботодавця сум витрат на професійне навчання безробітної. Додаткові угоди до основного договору з ДП ДГ «Зелені кошари» були укладені по закінченню строку дії основного договору, в них не було продовжено строк працевлаштування безробітної, тож фактично вони не мали жодного сенсу. Додаткова угода № 2 укладена в неділю вихідний день. Більшість таких угод підписані [PERSON] При цьому під час такої договірної роботи посада другого заступника була відсутня в ПМРЦЗ. [PERSON] почала працювати лише з 15.07.2016 року. До того часу відповідальною за договірну роботу в ПМРЦЗ була [PERSON] Хоча такі порушення стосуються одного роботодавця, але таких порушень декілька і вони тривали протягом півроку, що свідчить про систематичність таких порушень. Крім того, лист ПМРЦЗ від 22.08.2016 року № 03-1088 фактично підписаний не директором [PERSON], а заступником директора [PERSON], яка того дня офіційно перебувала у відпустці. Зазначені обставини свідчать про порушення [PERSON] посадових обовязків, передбачених пунктами 1.8, 2.1, 2.16, 2.32 Посадової інструкції заступника директора (технолога-організатора) Первомайського МРЦЗ, затвердженої директором ПМРЦЗ 11.08.2016 року. Пунктом 4.4. вказаної посадової інструкції передбачена відповідальність за неякісне виконання заступником директора посадових обовязків або неякісне використання наданих йому прав. Враховуючи наведене, суд вважає, що наказ МОЦЗ № 428-к від 21.09.2016 року відповідає вимогам ст.ст. 139, 147-149, 151 ч.3 КЗпП України, п.12 Положення про Миколаївський обласний центр зайнятості, тобто є законним і прийнятим уповноваженою особою. Факт відсутності на селекторній нараді підтверджується телефонограмою № 88 від 14.09.2016 року про проведення 16.09.2016 року селекторної наради керівництвом МОЦЗ, на якій зобовязані бути присутніми керівники всіх базових ЦЗ та їх заступники і готові до обговорення проблемних питань діяльності служби зайнятості /а.с.192/; протоколом вказаної наради /а.с.286/. Зі службової записки [PERSON] від 19.09.2016 року вбачається, що [PERSON] на такій нараді була відсутня, про відсутність на нараді керівництво МОЦЗ не попереджала /а.с.193/. З листка непрацездатності № 733158 вбачається, що директор ПМРЦЗ [PERSON] 16.09.2016 року був на лікарняному /а.с.199/, тож його обовязки в той час виконувала [PERSON] Як пояснила [PERSON], вона дійсно була відсутня на нараді, оскільки була змушена взяти участь у сесії міської ради, присутність на нараді вона доручила іншому заступнику [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що будь-яких розпоряджень з приводу розподілу обовязків між заступниками цього дня не приймалося; про відсутність на нараді [PERSON] керівництво не попередила. При цьому з офіційного сайту Первомайської міської ради /а.с.267/ та рішення виконкому № 418 /а.с.304/ вбачається, що така сесія не стосувалася робочих питань, а була присвячена дню міста. Офіційного запрошення на таку сесію [PERSON] суду не представила. У звязку з відсутністю [PERSON] на селекторній нараді з метою зясування причин Миколаївським ОЦЗ було направлено доручення № 37-д від 21.09.2016 року про надання пояснень з цього приводу /а.с.46/. Як визнала сама позивачка в судовому засіданні, пояснення вона дійсно не надала, а надала доповідну записку, оскільки не вважала за потрібне надавати пояснення керівництву. Доповідна наявна у справі /а.с.194/. За фактом ненадання пояснень працівниками МОЦЗ складено акт 22.09.2016 року /а.с.109/. Неявка до МОЦЗ на виклик керівника підтверджується телефонограмою № 92 від 21.09.2016 року /а.с.53/, якою [PERSON] було викликано до керівництва; службовою запискою [PERSON] від 22.09.2016 року про неможливість прибути до МОЦЗ через заплановану перевірку ФСС та відсутність коштів на відрядження /а.с.47,272/; повідомленням ФСС про планову перевірку від 22.08.2016 року /а.с.201/; листом ФСС про перенесення перевірки /а.с.200/. Як зазначено представниками відповідача, при перевірці використання видатків кошторису було встановлено, що видатки на відрядження використані лише на 63,2%, кошти на відрядження наявні. Також встановлено, що [PERSON] неодноразово не надавала пояснення на вимогу керівництва МОЦЗ, що підтверджується певними дорученнями МОЦЗ /а.с.44,46,54/, доповідною запискою [PERSON] /а.с.48/ та [PERSON] про відсутність письмових пояснень /а.с.108,109/. Сама [PERSON] в судовому засіданні такі факти не оспорювала, однак вважала, що вони не є порушеннями посадових обовязків і трудової дисципліни. Також судом встановлено, що дійсно під час виконання [PERSON] своїх посадових обовязків до роботи з документами ПМРЦЗ дійсно була допущена стороння особа [PERSON] Такий факт підтверджений службовою запискою провідного документознавця відділу організаційно-інформаційної роботи та архівної справи ОЦЗ [PERSON] /а.с.217/, актом від 22.09.2016 року /а.с.110/, доповідною запискою [PERSON] /а.с.111/, доповідною запискою провідного інспектора з питань запобігання корупції МОЦ [PERSON] /а.с.214/. З договору № 06-08/15 від 01.04.2016 року, укладеного між ПМРЦЗ та ПП «АНАІК», посадової інструкції прибиральниці-курєра, додаткової угоди №1 до вказаного договору від 30.06.2016 року /а.с.208-211/, відповіді директора ПП «АНАІК» щодо послуг, які надає підприємство /а.с.206,207/; вбачається, що [PERSON] являлась працівником ПП «АНАІК» і за договором, укладеним між ПМРЦЗ та ПП «АНАІК» в ПМРЦЗ виконувала функції прибиральниці-курєра, в які входить в тому числі запис розсильних і одержаних ділових паперів у книгу. Суду не надано доказів ознайомлення [PERSON] із законодавством про захист персональних даних, Інструкцією з діловодства, відповідальністю за порушення таких норм, а також щодо надання їй повноважень для здійснення діловодства в ПМРЦЗ. Як пояснила [PERSON], в ПМРЦЗ відсутня посада діловода, секретаря, тож дійсно [PERSON] давали деякі завдання, однак вона не вбачає в цьому порушення. Зазначені вище встановлені факти свідчать про те, що [PERSON] ігнорувала вимоги керівництва МОЦЗ, порушила п.4.1.4 розділу 4 Антикорупційної програми Миколаївської обласної служби зайнятості, п.3.1.6 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», п.1.8 своєї посадової інструкції, п.п. 2,11 Положення про ПМРЦЗ; пунктів 6 і 7 розділу І Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 року № 1000/5. Враховуючи наведене, суд вважає, що наказ МОЦЗ № 430-к від 23.09.2016 року відповідає вимогам ст.ст. 139, 147-149 КЗпП України, п.12 Положення про Миколаївський обласний центр зайнятості, тобто є законним і прийнятим уповноваженою особою. Враховуючи наведене, суд вважає, що дисциплінарні стягнення накладені на [PERSON] законно, уповноваженою посадовою особою, а тому в задоволенні позовних вимог про скасування наказів № 428-к та 430-к слід відмовити. Оскільки судом не встановлено порушення трудових прав позивачки у звязку з притягненням до дисциплінарної відповідальності, то відсутні передбачені ст. 237-1 КЗпП України підстави для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню їй моральної шкоди. Щодо звільнення позивачки судом встановлено, що воно відбулося на підставі особистої заяви [PERSON] за ст. 38 КЗпП України для догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Такі обставини підтверджуються копією заяви [PERSON] /а.с.136,228/, трудової книжки /а.с.100/, наказу № 479-к від 01.11.2016 року про звільнення /а.с.98/. Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (…догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку…), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Оскільки судом встановлено, що відповідна заява про звільнення за власним бажанням з 01.11.2016 року з підстав, передбачених ст. 38 КЗпП України, подана [PERSON] 01.11.2016 року, керівником МОЦЗ виконано вимоги ст. 38 КЗпП і того ж дня звільнено [PERSON] у звязку із зазначеними нею у заяві обставинами (догляд за дитиною /а.с.282/); того ж дня [PERSON] було ознайомлено з наказом про звільнення /а.с.280/, суд вважає таке звільнення цілком законним. Суду не надано доказів на підтвердження того факту, що представники МОЦЗ здійснювали тиск на [PERSON] з метою примусити її написати зазначену заяву. Жодна особа із присутніх 01.11.2016 року в Первомайському МРЦЗ 01.11.2016 року, не підтвердила таку обставину. Судом відмовлено у допиті свідка [PERSON], який на думку позивачки мав підтвердити факт тиску, оскільки сторонами було визнано, що 01.11.2016 року він був відсутній у Первомайському МРЦЗ, не мав можливості особисто чути і бачити події, які там відбувалися. Крім того, за день до цього він був звільнений з роботи, тож його свідчення не можуть бути допустимими в даному випадку, він не є очевидцем. Подання позивачкою заяви про відкликання заяви про звільнення також не свідчить про наявність тиску на неї з боку роботодавця, а свідчить лише про те, що вона передумала звільнятися. Однак на час подачі такої заяви 02.11.2016 року (наступний день після звільнення) вона фактично вже була звільнена з власної ініціативи за заявою, яку роботодавець зобовязаний був задовольнити. Відкликати заяву про звільнення [PERSON] мала право лише протягом 01.11.2016 року. Також суд погоджується з тим, що звільнення [PERSON] не могло бути погоджене з директором ПМРЦЗ, оскільки 30.10.2016 року така особа була звільнена, а інша на посаду дирктора ще не призначена. 01.11.2016 року [PERSON] виконувала обовязки директора ПМРЦЗ /а.с.269/. Враховуючи наведене, звільнення [PERSON] за ст. 38 КЗпП України відповідає вимогам закону, а тому позов в частині поновлення на роботі не підлягає задоволенню. Оскільки позивачу відмовлено в поновленні на роботі, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed