Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання двох неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2016 року, який було зареєстровано у виконкомі Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №7, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Зазначає, що в з вересня 2020 року, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей. Самостійно вона не має можливості забезпечити дітям належні умови для проживання, фізичного і духовного розвитку. Разом з цим зазначає, що відповідач має на утриманні дочку, він працездатний отримує мінливий дохід, має транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому на думку позивача, відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн. щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей. Посилаючись на положення ст.ст. 141, 150, 180, ч.2 ст. 182 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх сина та дочки щомісячно у твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Представником відповідача, адвокатом Жарським Т.В. подано відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, оскільки він жодним чином не ухиляється від своїх обов`язків щодо забезпечення належного рівня життя своїх дітей. Однак сума аліментів, заявлена позивачем, є непосильною для нього, з огляду на те, що відповідач офіційно не працевлаштований, а має лише мінливий дохід. Окрім цього відповідач на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №2-30212 від 24 вересня 2010 року сплачує аліменти на утримання своєї доньки, що підтверджується копією виписки АТ «Приватбанк». Заперечуючи твердження позивача про те, що відповідач є здоровим, працездатним та те, що його фізичний стан дозволяє йому працювати та сплачувати аліменти у зазначеному в позовній заяві розмірі, вказує що стан здоров`я [PERSON] є незадовільним. Просить суд, при вирішенні спору врахувати цю обставину та визначити мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з цим просить понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, які складають 7800 грн. покласти на позивача, [PERSON] . Сторони в судове засідання не з`явилися, забезпечили в судове засідання явку їх представників. На підставі п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, якщо з`явилися їх представники, суд розглянув справу за відсутності сторін. Представник позивачки, адвокат Носа І.М. в судовому засіданні заявлені у позові, позовні вимоги зменшила. Просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 966 грн. на кожну дитину тобто у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Разом з цим не погодилася щодо вимог представника відповідача, про розподіл судових витрат та покладення на позивачку понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Зазначила, що такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки [PERSON] не має фінансової можливості на їх оплату, оскільки має на утриманні дітей. Представник відповідача, адвокат Жарський Т.В. в судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги визнав частково. Повідомив, що відповідач розуміє свій обов`язок щодо утримання дітей, однак з урахуванням відсутності в нього постійного місця роботи, наявності на утриманні неповнолітньої дочки, незадовільного стану здоров`я, сплата аліментів у розмірі 4000 грн. щомісячно для відповідача є непосильною. Разом з цим заявив, що [PERSON] визнає позов в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме на суму 966 грн. на кожну дитину. Звернув увагу суду, що доводи позивача про наявність у власності відповідача транспортного засобу, не відповідають дійсності та спростовані долученим до відзиву свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. При вирішенні спору наполягає, на стягнені з позивачки понесених відповідачем та документально підтверджених витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зазначив, що розрахунок судових витрат, слід обраховувати з суми заявлених первісних позовних вимог у розмірі 4000 грн., загальної суми витрат у розмірі 7800 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак просив, стягнути з [PERSON] частину понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі близько 4000 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2016 року, який було зареєстровано виконкомом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №7 (а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач, а мати позивачка (а.с.6, 7). Малолітні син та дочка перебувають на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується довідкою виданою Буштинською селищною радою за №2065 від 28.12.2020 року та актом обстеження матеріально побутових умов, складеного та підписаного депутатом Буштинської селищної ради та селищним головою. (а.с. 8, 9). Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з малолітніми дітьми і ця обставина не оспорюється представником відповідача. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дітей зазначений батьком і запис про народження дитини не вчинявся на підставі ст. 135 СК України, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітніх сина та дочки на користь позивачки, з якою проживають діти. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. В судовому засіданні представники сторін, маючи відповідні на те повноваження, що в судовому засіданні було встановлено судом, скористалися правами: сторона відповідач, правом на часткове визнання позову, а сторона позивач правом на зменшення позовних вимог. Представник відповідача визнав позов щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1932 грн. по 966 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Представник позивача зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі визнаної відповідачем суми, а саме по 966 грн. на кожну дитину. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Як встановлено в судовому засіданні малолітні діти сторін син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] на час розгляду справи судом, не досягли шестирічного віку (а.с. 6, 7). Таким чином, позиції сторін під час розгляду справи щодо визнання представником відповідача та зменшення представником позивача позовних вимог, в частині присудження на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1932 грн. відповідають вимогам Закону, а тому суд позовні вимоги в цій частині визнає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 438,56 грн., а іншу частину судового збору в сумі 469,44 грн., що підлягала сплаті на час пред`явлення до суду первісного позову слід віднести на рахунок держави. Оскільки позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підлягають до задоволення, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у задоволенні заяви представника відповідача, адвоката Жарського Тараса Володимировича про покладення на позивача - [PERSON] , витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved