Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, який в подальшому уточнила і доповнила /а.с.45-48,165-167/, мотивуючи тим, що наказом № 59-КВ від 22.08.2001 року була призначена на посаду начальника Первомайського райавтодору, яке на підставі наказу №1 від 17.05.2002 року реорганізовано у філію «Первомайський райавтодор» Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор». Наказом № 49 від 09.06.2017 року вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани без визначення причини у наказі. Наказом № 80 від 13.09.2017 року вона знову була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення фінансової дисципліни, однак жодного вчиненого нею проступку, за який накладене таке стягнення, у наказі не визначено. Наказом № 115 від 13.12.2017 року вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за використання половини недоторканого запасу ПММ не за призначенням і невідновлення його. Такі накази вважає незаконними і просить їх скасувати, оскільки не вчиняла дисциплінарних проступків, не порушувала трудової і фінансової дисципліни, в повному обсязі виконувала свої посадові обовязки, за що неодноразово у квітні, червні, липні, серпні, жовтні та листопаді 2017 року наказами №№ 38-ф, 64-ф, 87-ф, 102-ф, 129-ф та 144-ф була премійована і їй були встановлені надбавки за високі досягнення у праці. Крім того, вона не використовувала недоторканого запасу ПММ не за призначенням. Вважає, що такий факт не встановлений. Також посилається на порушення роботодавцем порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, оскільки жодного разу від неї не вимагали письмових пояснень. Наказ № 80 взагалі їй не вручався. Крім того, вона не була ознайомлена з наказом № 115 від 13.12.2017 року. Такий наказ був надісланий їй електронною поштою 18.12.2017 року разом з наказом № 61-КК про її звільнення від 18.12.2017 року на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, хоча у день його винесення вона була на нараді в м. Миколаєві і він міг бути вручений їй особисто. Під розписку такі накази їй не вручалися. Наказ про звільнення позивачка також вважає незаконним і просить його скасувати, посилаючись на те, що у ньому не зазначено, у чому полягає систематичне невиконання нею трудових обовязків, тобто відсутні законні підстави звільнення. За наведених обставин [PERSON] просить визнати незаконними і скасувати накази № 49 від 09.06.2017 року, № 80 від 13.09.2017 року та № 115 від 13.12.2017 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати незаконним і скасувати наказ № 61-КК від 18.12.2017 року про її звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на роботі на посаді начальника філії «Первомайський райавтодор» дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу вручені копії позовної заяви, копії заяв про уточнення позову і додатків. Відповідач не надав відзиву на позовну заяву та жодних заперечень проти позовних вимог. Ніякі надані позивачкою докази не оспорював, жодних клопотань, в тому числі і про допит свідків не заявляв. Від третіх осіб також не надійшли заяви; докази ними не подані. Судом на підставі клопотань позивача у відповідача витребувані письмові докази, які надані суду. Також судом отримано витяг з ЄДРПОУ щодо інформації про відповідача та його керівників. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № [NUMBER] від 12.02.2018 року, отриманого судом /а.с.136-146/, а також відповідно до Статуту підприємства /а.с.69-73/ відповідач є юридичною особою Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі ДП «Миколаївський облавтодор»), філією якого є «Первомайський райавтодор». Директором ДП «Миколаївський облавтодор» станом на 12.02.2012 року є [PERSON]. Згідно витягу із зазначеного Реєстру від 19.10.2017 року, наданого відповідачем на запит суду, станом на 19.10.2017 року директором ДП «Миколаївський облавтодор» був [PERSON] /а.с.74-76/. Таким чином, відповідач не надав суду інформацію про особу керівника підприємства станом на грудень 2017 року, тобто на момент винесення оскаржуваних [PERSON] наказів. Відповідно до п.6.5 Статуту ДП «Миколаївський облавтодор» та п.1.4 Посадової інструкції начальника філії «Первомайський райавтодор» /а.с.87/ призначення та звільнення керівників філій Підприємства здійснюється наказом директора Підприємства після отримання погодження засновника. Положення про філію ДП «Миколаївський облавтодор» та Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Миколаївський облавтодор» суду не надано, але відповідно до ч.1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження, призначення на посаду) даного працівника. Таким чином, право накладати дисциплінарні стягнення на начальника філії «Первомайський райавтодор» належить директорові ДП «Миколаївський облавтодор». Відповідно до п.1.1 Посадової інструкції начальника філії «Первомайського райавтодору» [PERSON], з якою вона особисто була ознайомлена 12.03.2012 року /а.с.87-89/, начальник філії безпосередньо підпорядковується директору ДП «Миколаївський облавтодор». Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], наказом № 59-КВ від 22.08.2001 року генерального директора Миколаївського обєднання «Облавтодор» 07.08.2001 року приступила до виконання обовязків начальника Первомайського райавтодору, що підтверджується копією наказу №38 від 07.09.2001 року /а.с.85/ та записами у трудовій книжці позивачки /а.с. 53/. Наказом №1 від 17.05.2002 року реорганізовано районне дорожне державне підприємство у філію Первомайського райавтодору, [PERSON] призначено начальником філії «Первомайський райавтодор» /а.с.53 на звороті/. Копії таких наказів відповідачем суду не надані. Наказом № 49 від 09.06.2017 року директора ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] [PERSON], начальнику філії «Первомайський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» оголошено догану. Доручено провідному інженерові з кадрів ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] ознайомити [PERSON] з цим наказом /а.с.90-91/. Ксерокопія наказу надана суду відповідачем. З наказом [PERSON] ознайомлена 09.06.2017 року, про що свідчить її особистий підпис на звороті наказу і напис про незгоду з ним. За змістом наказу, підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності послугувала відсутність організації та контролю за дотриманням нормативних документів у сфері забезпечення безпеки руху при виконанні робіт з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування місцевого значення С151801 (Кримка - залізн. Станція Камяний Міст) Камяномостівський ХПП, км 0+000 0+050, та у сфері охорони праці, що призвело до порушення вимог нормативно-правових актів, в тому числі Правил тримання собак, котів та хижих тварин у населених пунктах. Фактично у наказі визначено, які нормативно-правові акти [PERSON] порушила, але не зазначено, які саме дії і коли вона вчинила, тобто не описано обєктивну сторону дисциплінарного проступку. Також не зазначено про наслідки вчинених нею дій або бездіяльності. Підставою наказу зазначено: посадову інструкцію [PERSON], план завдання на виконання робіт у межах щомісячних лімітів на червень 2017 року; наказ № 46 від 31.05.2017 року; акт обстеження від 02.06.2017 року; припис усунення порушень та призупинення надання послуг від 02.06.2017 року; акт про порушення правил охорони праці від 02.02.2006 року; припис про усунення порушень та призупинення надання послуг від 02.06.2017 року; пояснення [PERSON] від 07.06.2017 року № 93 та № 94. Відповідачем також надано [PERSON] обстеження від 02.06.2017 року, складений комісією до якої крім інших входила [PERSON] Комісією виявлено, що при наданні послуг підрядником філією «Первомайський райавтодор» на підставі договору № 2-Б від 27.03.2017 року на експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення на автомобільній дорозі загального користування місцевого значення С1518901 дорожні роботи проводяться з порушенням технології виконання ямкового ремонту (неякісна підгрунтовка бітумною емульсією); без тимчасової індивідуальної схеми ОДР, з відсутністю ряду необхідних попереджувальних дорожніх знаків згідно вимог ДСТУ 4100-2014 (п.10.3.3. та 10.3.4). [PERSON] підписала такий акт у складі комісії /а.с.92/. За результатами [PERSON] начальнику філії «Первомайський райавтодор» [PERSON] провідним інженером ВЕУАД та ОБДР Служби АД у Миколаївській області [PERSON] видано припис про негайне усунення виявлених порушень /а.с.94/. [PERSON] з таким приписом ознайомлена. Щодо виконання або невиконання припису відповідач не надав суду інформації. 07.06.2017 року за вих. № 93 [PERSON] надала письмові пояснення директору ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] на лист № 081/04-19 від 06.06.2017 року Служби АД в Миколаївській області по виконанню робіт на а/д С151801 /а.с.96/, в якому пояснила, що 02.06.2017 року ділянку, яка ремонтувалася, перевіряла комісія. Суттєвих недоліків, які б вимагали зупинення робіт, не було, все обговорили, тому вона підписала чистий бланк [PERSON] і припису; від майстра [PERSON] витребувала пояснення щодо відсутності знаків і він пояснив, що знаки були викрадені; підґрунтя робилося згідно виробничих норм. Наступного дня роботи продовжилися і були завершені. Позивачкою надано письмове пояснення майстра [PERSON] про викрадення дорожніх знаків /а.с.117/, яке підтверджує наведені вище пояснення [PERSON] Такі обставини відповідачем не оспорені і не спростовані. З [PERSON] без номеру від 02.06.2017 року, складеного комісією у складі головного та провідного інженерів /а.с.93-94/, встановлено, що [PERSON] порушила вимоги про охорону праці: на території підприємства не облаштувала вольєр для собак; територія не прибрана; не весь автотранспорт забезпечений медаптечками, вогнегасниками; стан пожежної безпеки не відповідає в повній мірі протипожежним вимогам; не проведене техобслуговування вогнегасників; приміщення у повному обсязі не забезпечене відповідними знаками безпеки тощо та інші порушення. [PERSON] ознайомлена з вказаним [PERSON]. 07.06.2017 року за вих.№ 94 [PERSON] надала пояснення директору ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] на [PERSON] про порушення правил охорони праці від 02.06.2017 року /а.с.95/, в якому повідомила, що вольєр для собак облаштований, територія підприємства прибирається щочетверга, закупка вогнегасників та їх технічне обслуговування буде проведене за наявності коштів, ведеться робота по забезпеченню знаками безпеки в приміщеннях та плану евакуації, які під час перевірки були зняті для оновлення; перевірка знань з питань охорони праці проведена 11.01.2017 року; навчання ІТР проведене у 2015 році, а дорожні знаки на а/д 0151806 були викрадені і 03.06.2017 року знову встановлені при виконанні робіт. Такі пояснення відповідачем також не спростовані. Інформація про перевірку пояснень [PERSON] перед оголошенням догани суду не надана. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 8 статті 83 ЦПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Як зазначено вище, відповідачем не подано ані заперечень, ані заяв, ані клопотань, ані доказів, крім витребуваних судом за клопотанням позивачки. Аналіз наведених документів, що стосуються наказу № 49 від 09.06.2017 року, наданих суду сторонами, свідчить про те, що при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді догани 09.06.2017 року відповідачем була допущена однобічність і упередженість, адже виявлені порушення були несуттєвими, терміново усунуті після виявлення, а деякі взагалі не підтвердилися. Відповідач не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну працівником шкоду або її відсутність. Роботи на зазначеній вище ділянці дороги були прийняті за актом виконаних робіт та оплачені в повному обсязі, про що свідчить [PERSON] виконаних робіт за липень 2017 року /а.с.168-174/. Крім того, наказом т.в.о. директора ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] № 64-Ф від 30.06.2017 року начальнику філії «Первомайський райавтодор» [PERSON] була встановлена надбавка за червень 2017 року за високі досягнення у праці у розмірі 20% до посадового окладу /а.с.103/, що мало б бути неможливим при неналежному виконанні нею посадових обовязків та порушенні трудової дисципліни. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Статтею 150 КЗпП встановлено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому главою ХУ цього Кодексу. За наведених обставин суд вважає, що наказ № 49 від 09.06.2017 року про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] у вигляді догани є неправомірним і підлягає скасуванню, тож позов у цій частині підлягає задоволенню. Наказом директора ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] № 80 від 13.09.2017 року за порушення фінансової дисципліни начальника філії «Первомайський райавтодор» [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану. Контроль за виконанням наказу покладено на заступника директора з економічних питань [PERSON] /а.с.100/. Невідомою особою у наказі від руки зазначено, що [PERSON] 25.09.2017 року о 09.30 годині відмовилася ознайомлюватися з наказом. 25.09.2017 року провідним інженером з кадрів [PERSON] у присутності завідуючої канцелярією [PERSON], начальника юридичного відділу [PERSON], начальника відділу тендерно-договірної роботи і МПТ [PERSON], начальника філії «Первомайський райавтодор» [PERSON], начальника філії Єланецького райавтодору [PERSON] було складено [PERSON] про відмову [PERSON] ознайомитися з вказаним наказом /а.с.100/. Як зазначила [PERSON] у поясненнях, викладених в позовній заяві та відгуку /а.с.110/, такий [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки о 09.30 годині 25.09.2018 року вона не була присутня в приміщенні ДП «Миколаївський облавтодор», а прибула туди лише о 14.00 годині для участі у нараді. Такі твердження позивачка підтвердила факсограмою за вих. № 01/1482 від 22.09.2017 року /а.с.115/ та листом на імя директора № 163 від 15.09.2017 року /а.с.118/. Твердження [PERSON] відповідачем не спростовані, хоча відповідно до ст. 81 ЦПК України обовязок доказування в цивільній справі покладено на сторони. Клопотання про допит свідків з цього приводу відповідачем не заявлено. Також суду не надано доказів того, що відповідачем було витримано процедуру накладення дисциплінарного стягнення, зокрема відсутні данні про витребування пояснення [PERSON] перед притягненням її до дисциплінарної відповідальності і не надано суду жодного доказу на доведення обґрунтованості оскаржуваного наказу, зокрема, не надано довідки головного бухгалтера [PERSON] за результатами виїзної перевірки, [PERSON] за результатами такої перевірки тощо. При цьому з тексту наказу вбачається, що така перевірка відбулася 31.08.2017 року за період липень-серпень 2017 року. Разом з тим, цього ж дня 31.08.2017 року директором ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] винесено наказ № 102-Ф про преміювання начальника філії «Первомайський райавтодор» [PERSON] за високі досягнення у праці за серпень 2017 року в розмірі 45 % посадового окладу /а.с.105/. З листа [PERSON] на імя директора ДП «Миколаївський облавтодор» № 163 від 15.09.2017 року, тобто вже після оголошення догани /а.с.118/, а також із заперечень на наказ № 80 за вих. № 164 від 18.09.2018 року /а.с.31/ вбачається, що вона могла повідомити факти, які б могли вплинути на рішення керівництва, оскільки не була згодна з процедурою та результатами проведеної перевірки і 01.09.2017 року філія перерахувала частину ПДВ, однак відповідач такі факти не перевірив і при накладенні дисциплінарного стягнення не врахував, що свідчить про упередженість та однобічність керівника підприємства при вирішенні питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. В даному випадку всупереч наведеним вище нормам КЗпП України відповідач також не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, усіх обставин його вчинення і наслідків. Відсутня оцінка проведених платежів у сумі 20\~000 грн. 09.08.2017 року та 50 000 грн. 05.09.2017 року /а.с.180, 181/. У звязку з порушенням порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, а також через відсутність доказів, що підтверджують обґрунтованість оскаржуваного наказу, суд визнає його неправомірним і таким, що підлягає скасуванню. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Наказом № 115 від 13.12.2017 року [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено їй догану за невиконання Наказу ДП «Миколаївський облавтодор» «Про належне утримання доріг в Миколаївській області на осінньо-зимовий період 2017 2018 років» від 17.11.2017 року за № 101, а саме за використання недоторканного запасу дизпалива для робіт іншого призначення, що поставило під загрозу утримання автодоріг в зимовий період /а.с.97/. У преамбулі до наказу зазначено, що таке порушення допущено «деякими» начальниками філій, і відсутнє посилання на те, що саме [PERSON] вчинила зазначене порушення. Пунктом 1 вказаного наказу зобовязано [PERSON] та начальників інших філій надати пояснення з цього приводу. Пунктом 2 наказу всім зазначеним у пункті 1 наказу начальникам філій, крім [PERSON], винесено попередження про персональну відповідальність, а п. 3 наказу [PERSON] за використання половини недоторканного запасу ПММ не за призначенням і не відновлення його оголошено догану. Підставою наказу послугувала доповідна записка відділу ТДР і МТП ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] Зі змісту наказу вбачається, що відповідачем грубо порушено норми КЗпП України щодо порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, адже одним і тим самим наказом зобовязано особу надати пояснення і накладено дисциплінарне стягнення, тобто фактично [PERSON] була позбавлена можливості надати пояснення. Сама доповідна записка, яка постала підставою наказу, суду не надана. Також відповідачем не надані документи, які б могли свідчити про перевірку і підтвердження викладених у доповідній записці фактів. З тексту наказу також не ясно, коли саме і за яких обставин було вчинено дисциплінарний проступок; в якій кількості, на яку суму і на які потреби використані ПММ. З пояснень позивачки /а.с.166/ вбачається, що наказ № 101 від 17.11.2017 року, на порушення якого посилається відповідач в оскаржуваному наказі, вона отримала факсом лише 30.11.2017 року, коли і розписалася про ознайомлення з ним. На звороті наказу зазначено, що він відправлений електронною поштою, але не зазначено дати відправлення. Натомість позивачкою надано лист директора № 02/1868 від 11.12.2017 року, яким її викликано на нараду до ДП «Миколаївський облавтодор» на 13.12.2017 року /а.с.116/. Як стверджує позивачка, нараду вона відвідала, але того дня копія наказу їй не була вручена. Також у позові зазначено, що дизпаливо було використане для проведення робіт до 30.11.2017 року, тобто до ознайомлення з наказом. Такі обставини відповідачем не оспорені і не спростовані та підтверджуються актом виконаних робіт за грудень 2017 року /а.с.175-179/. 28.11.2017 року за вих. № 219 [PERSON] на імя директора ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] надіслала інформацію про використання дизпалива, отриманого 04.11.2017 року /а.с.27,98/. Будь яка оцінка такої інформації відповідачем не здійснена. Доказів цього суду не надано. Разом з тим за високі досягнення у праці за листопад 2017 року [PERSON] премійована наказом директора № 144-ф від 30.11.2017 року у розмірі 40% посадового окладу /а.с.107/. Враховуючи наведені встановлені обставини, відсутність заперечень відповідача і доказів, які б спростовували твердження позивачки, суд приходить до висновку про те, що наказ № 115 є незаконним, винесеним необґрунтовано, з порушенням порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, а тому має бути скасований, тож позов у цій частині також підлягає задоволенню. Наказом № 61-КК від 18.12.2017 року директора ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] [PERSON] звільнено з посади начальника філії «Первомайський райавтодор» за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 86/. На такому наказі відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з ним. У доповідній записці інспектора з кадрів [PERSON] № 14 від 12.01.2018 року /а.с.78/ зазначено, що [PERSON] 18.12.2017 року відмовилася від запису в трудовій книжці та книзі руху трудових книжок через незгоду з наказом про звільнення. Обставини такої відмови відповідачем суду не повідомлені, а доповідна записка складена очевидно після відкриття провадження у справі і отримання відповідачем копії позову /а.с.126/. У позовній заяві /а.с.46/ [PERSON] повідомила, що станом на 18.12.2017 року трудова книжка знаходилася в неї на руках, оскільки вона оформлювала пенсію. Позивачкою надано копію трудової книжки /а.с.52-53/, де відсутні записи про звільнення. У книзі руху трудових книжок відсутні данні про видачу [PERSON] трудової книжки для оформлення пенсії або ж у звязку із звільненням /а.с.79/, що свідчить про порушення на підприємстві порядку ведення трудових книжок працівників. Як повідомила [PERSON] у позові /а.с.2,46/, наказ про звільнення вона отримала факсом 18.12.2017 року, про що судом зазначено вище. Такі обставини відповідачем не спростовані. Не надано суду доказів ознайомлення [PERSON] з таким наказом або спроби ознайомлення, або її відмови від ознайомлення, зафіксованої належним чином. Також не надано доказів направлення позивачці копії наказу та трудової книжки рекомендованим листом з повідомленням. Не надано доказів відібрання пояснень у [PERSON] перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, а у самому оскаржуваному наказі відсутнє обґрунтування звільнення. Взагалі не зазначено, за які конкретно проступки, вчинені систематично, її звільнено. Підставою наказу зазначено клопотання ДП «Миколаївський облавтодор» від 13.12.2017 року, однак таке клопотання суду для дослідження не надано. Обставини, за яких відбулося звільнення, суду не повідомлені. Накази № 49, № 80 та № 115 визнані судом незаконними і такими, що підлягають скасуванню, а у наказі № 61-КК не зазначені конкретні випадки систематичного порушення позивачкою без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором. Крім того, щомісяця, крім травня, липня та вересня 2017 року [PERSON] була премійована за високі досягнення у праці /а.с.102-107/. Встановлені вище судом обставини свідчать про необґрунтованість наказу про звільнення позивачки та грубе порушення порядку звільнення працівника з ініціативи власника. Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України є заходом стягнення, що застосовується за порушення ним трудової дисципліни, тобто мають бути виконані вимоги статей 148, 149 КЗпП України щодо строку та порядку застосування дисциплінарного стягнення. Така позиція викладена у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з подальшими змінами і доповненнями. Роботодавець має навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. При цьому роботодавець має зажадати від працівника пояснень і врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Також має бути встановлена вина працівника у допущеному проступку. За таких обставин наказ про звільнення [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки звільнення [PERSON] є незаконним, на підставі ч.1 ст. 235 КЗпП України її слід поновити на роботі. Усі докази і аргументи позивача щодо призначення на посаду, звільнення, виконання обовязків [PERSON], а також про направлення працівниками листів до різних посадових осіб /а.с.13-21, 23-25, 36-37/ суд не бере до уваги і їх не оцінює, оскільки вони є неналежними і не мають відношення до предмету спору. Також відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 19 грудня 2017 року по 19 квітня 2018 року. Для обчислення середньої заробітної плати суд приймає до уваги надані позивачкою та відповідачем довідки про заробітну плату, які за показниками співпадають /а.с.56,77,80-84/. Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року по справі № 6-419цс16, згідно якої основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за останні два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Як вбачається з довідки № 666/04 від 17.01.2018 року /а.с.67/ позивачка перебуває на обліку як пенсіонер та отримує пенсію за віком з 14.03.2011 року, станом на 01.01.2018 року розмір пенсійної виплати становить 3\~399 грн. 52 коп., однак виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна проводитися за весь період такого прогулу і не підлягає зменшенню у зв'язку з отриманням співробітником пенсії. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 25.05.2016 р. у справі №6-511цс16, в якій зазначено, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, при цьому законодавством України не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. З огляду на наявні правові позиції Верховного Суду України, які підлягають обовязковому застосуванню, суд не застосовує розяснення, що містяться у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», який передбачає, що у разі присудження оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей період. Верховний Суд України у Постанові від 25.05.2016 року вказав, що посилання на п. 32 постанови Пленуму є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог ч. 3 ст. 117 КЗпП України, виключеної на підставі Закону України №3248-15 від 20.12.2005 року. Заробітна плата позивачки у жовтні 2017 року складала 6\~686 грн. 05 коп., у листопаді 2017 року 6\~415 грн. 24 коп. за 43 робочих дні. Тож середньоденна заробітна плата за цей період складає (6\~686, 05 + 6 415,24) : 43 = 13\~101,29 : 43 = 304 грн. 68 коп. Кількість робочих днів, за які має бути проведене стягнення, становить: у грудні 2017 року 8 (святковий 25 грудня), у січні 2018 року 21 (святкові 1 та 7 січня), у лютому 2018 року 20, у березні 2018 21 (святковий 8 березня), у квітні 2018 року 20 (святковий 8 квітня), а всього 90 робочих днів. 304,68 * 90 = 27 421 грн. 20 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як видно з довідки про склад заробітної плати за 2017 рік /а.с.84/, при проведенні розрахунку з позивачкою, їй були при звільненні виплачені розрахункові в сумі 52\~007 грн. 59 коп., однак не зазначено, що входить до складу такої суми. У довідці відсутня інформація про відпустки та їх оплату. У наказі № 61-КК від 18.12.2017 року зобовязано головного бухгалтера філії зробити повний розрахунок згідно табелю обліку використання робочого часу та надати грошову компенсацію за невикористану відпустку 226 календарних днів за період роботи з 05.09.2010 року по 18.12.2017 року. Згідно відомості зарахувань на картрахунки працівників № 158 від 20.12.2017 року зазначена вище сума компенсації була зарахована на рахунок позивачки, однак суду не надано інформації про те, що відомість передана банку, а відповідна операція проведена банком і позивачка отримала вказану суму. За таких обставин суд не може взяти до уваги і враховувати при обчисленні середнього розрахунку, який підлягає стягненню, зазначену суму в межах наданої справи. Виплату середнього заробітку слід провести за мінусом податків та інших обовязкових платежів. Також на думку суду, підлягає частковому задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка стверджувала, що внаслідок незаконного звільнення вона хвилювався, погіршився стан її здоровя. Звільнення стало для неї неприємною несподіванкою, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатися до суду за захистом своїх прав. На підтвердження таких обставин позивачем доказів не надано, але суд погоджується з тим, що позивачці дійсно була завдана моральна шкода, адже звільнення безумовно викликало у неї переживання, змусило звертатися до суду, тобто докладати додаткових зусиль, вчиняти дії, які вона не вчинила б за звичайних життєвих обставин. Суд вважає, що компенсацію завданої моральної шкоди слід стягнути в розмірі 2 000 грн. Оскільки позов задоволено на користь позивачки, яка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 430 ЦПК України та ст. 235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial