Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2018 року. Зазначила, що відповідач є попереднім власником зазначеного будинку та відповідно до п.4.4 договору купівлі-продажу будинку зобов'язався знятися з реєстрації обліку до 25 жовтня 2018 року. Але на даний час положення договору не виконані. Оскільки відповідач не був та не є членом її сім'ї, не вирішував питання про користування жилою площею, тому чинить їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй будинком. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.10.2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №142392827 від 23.10.2018р. (а.с.5-7). Згідно довідки Нововасилівської сільської ради від 29.10.2018 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований з 20.05.1996 року [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до п. 4.4 договору купівлі -продажу житлового будинку від 23.10.2018 року, представник продавця зобов'язався зняти з реєстраційного обліку продавця [PERSON] до 25 жовтня 2018 року (а.с.5-6). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не був та не є членом сім'ї нового власника - позивача по справі, є попереднім власником спірного будинку, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з новим власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved