Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], яка в ході судового розгляду була уточнена, та в якій просить про захист права власності від порушень, не повязаних з позбавленням права володіння, шляхом зобовязання відповідача [PERSON] знести господарські будівлі сарай «Г» та сарай «Е», які самовільно збудовані на земельній ділянці по вул. Фоменко, 18 в м. Арциз Одеської області на відстані менш 1 м від стін належного їй житлового будинку № 16 по вул. Фоменка в м. Арциз Одеської області. В поданому до суду позові позивачка посилається на те, що вона є власницею житлового будинку, розташованого по вул. Фоменка, 16 в м. Арцизі, а відповідач [PERSON] є власником сусіднього домоволодіння під № 18. Протягом тривалого часу відповідач експлуатує своє домоволодіння з порушенням протипожежних, будівельних та санітарно-епідеміологічних норм та правил, що негативно відображаються на стані її будинку. Так, ним побудовано дві господарські споруди на відстані менше 1 м від стін її будинку, стік дощової води та танення снігу з них здійснюється у проміжок між її будинком та цими спорудами, внаслідок чого стіни і підлога її будинку залишаються вологими та піддаються руйнуванню, в звязку з чим, на думку позивачки, ці споруди підлягають знесенню, що зумовило звернення позивачки до суду. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнає та подав зустрічну позовну заяву, в якій просить суд зобовязати [PERSON] знести самовільно збудовану будівлю під літерою «В» - літню кухню, що вказана в свідоцтві про право власності\~ від 01.11.2005 року на земельній ділянці будинку № 16 по вул. Фоменка в м. Арциз Одеської області. В поданому до суду позові позивач за зустрічним позовом посилається на те, що є власником житлового будинку №18, розташованого по вул. Фоменка в м. Арциз Одеської області, та зареєстрував своє право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку. Відповідачка [PERSON] самовільно збудувала будівлю літню кухню без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, без погодження з відповідними органами. У судовому засіданні суду першої інстанції позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнали та просили суд в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не порушила прав позивача за зустрічним позовом [PERSON], а вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними та не доведеними. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, що зазначені у зустрічній позовній заяві, первісний позов [PERSON] не визнав, вважаючи його безпідставним, просив відмовити у його задоволені. В судове засідання представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами Арцизької міської ради Одеської області не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи за зустрічним позовом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів, причину своєї неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з захистом права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння про з зобовязанням знести самочинно збудовані будівлі, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 526 від 01.11.2005 року, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 055860 від 01.11.2005 року, виданого Арцизькою міською радою Одеської області, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.11.2005 року, [PERSON] на праві приватної власності належить 67/75 частка житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Арциз, вул. Фоменка, буд. 16 (а.с. 6, 7). Як вбачається з договору дарування від 17 листопада 2005 року (а.с. 9) [PERSON] подарувала [PERSON] 8/75 частин житлового будинку № 16, розташованого по вул. Фоменка в м.Арциз Одеської області на земельній ділянці площею 497 кв.м., про що до Державного реєстру правочинів були внесені реєстраційні записи (а.с. 9-10). Крім того, на підставі зазначених документів, що підтверджують право власності, власницею вказаного будинку зазначена [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 28.09.2005 року (а.с. 4 - 5). Відповідно до копії рішення Арцизької міської ради № 983-ІV від 17.11.2005 р., [PERSON] передано в приватну власність земельна ділянка загальною площею 497 кв.м в м. Арцизі по вул. Фоменка, 16 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 62). Згідно з копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 315825 від 02.10.2003 р. [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0523 га, яка розташована за адресою: м. Арциз Одеської області, вул. Фоменко, 16 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) (а.с. 13). Як вбачається з технічної документації із землеустрою, а саме додатку до акту встановлення меж земельної ділянки та акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] по вул. Фоменко, 16 м. Арциз від 17.01.2007 р., проведено обстеження і встановлення в натурі меж земельної ділянки, площа якої в погоджених межах складає 0,0523 га, з них: 0,0523 га забудованих земель одно та двоповерхової житлової забудови (а.с. 63-64). Як видно з копії довідки Арцизького БТИ № 1286 від 12.10.2005 р., [PERSON] за адресою м. Арциз, вул. Фоменка, 16 самовільно збудовано В літня кухня, в веранда, Г гараж (а.с. 101). Разом із тим, згідно з копією рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради № 527 від 01.11.2005 р., залишено у власність самовільно збудовані будівлі: В літня кухня, в веранда, Г гараж за [PERSON] по вул. Фоменка, 16 м. Арциз (а.с. 100). 22.05.2012 року позивачці [PERSON] на її заяву від 27.04.2012 року Арцизькою міською радою Одеської області надано відповідь з якої вбачається, що комісією була проведена перевірка за адресою м. Арциз, вул. Фоменка, 18. З [PERSON] проведена бесіда та складений припис про перенесення господарської споруди на відстань, яка відповідає санітарним нормам (а.с. 14). 15.07.2014 року позивачці [PERSON] на її заяву від 04.06.2014 року Арцизькою міською радою Одеської області надано відповідь з якої вбачається, що при обстеженні на місці виявлено наступне: біля межі ділянок по вул. Фоменка 16 та 18 збудовані нежитлові будівлі; стік дощової води з даху будівель здійснюється між ними; вимощення у обох будівель відсутнє; жолоби для відводу дощової води не встановлені. З причини цього стіни та підлога будівель залишаються вологими. Рекомендовано провести заходи щодо відведення дощової води та снігу від стін будівель (а.с. 15). 29.07.2014 року позивачці [PERSON] на її заяву від 29.07.2014 року Арцизьким МРС ГУ ДСНС України в Одеській області надано відповідь з якої вбачається, що перевіркою встановлено, що за адресою м. Арциз, вул. Фоменка, 16 дійсно [PERSON] збудовані капітальні допоміжні споруди (сараї) на відстані менше 1 м від житлового будинку [PERSON] Орган державного нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки не здійснює контроль за обєктами індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, індивідуальних гаражів (а.с. 17). На підтвердження своїх позовних вимог позивачка за первісним позовом [PERSON] надала лише вищезазначені відповіді, не надавши жодних відповідних висновків компетентних органів. Крім того, як видно з матеріалів справи, ні позивачка, ні Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не звертались до відповідача [PERSON] з вимогами про усунення виявлених порушень або з позовом про зобов'язання провести відповідну перебудову. Крім того, суду не надано і належних доказів про те, чи порушує здійснене відповідачем за первісним позовом [PERSON] будівництво на власній земельній ділянці права [PERSON] у той спосіб, що тягне за собою саме знесення будівництва, та чи можливе усунення цих перешкод в інший спосіб, передбачений законом. Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради № 274 від 10.09.2003 р., залишено у власність самовільно збудовані будівлі: літня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», навіс літ. «г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Ж» за [PERSON] за адресою: м. Арциз, вул. Фоменка, 18 (а.с. 131). Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 550163 від 16.09.2003 року, виданого Арцизькою міською радою Одеської області, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.09.2003 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Арциз, вул. Фоменка, буд. 18 (а.с. 132). Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Разом із тим згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Чинне законодавство гарантує непорушність права власності. Так, згідно з вимогами чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім випадку, передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду з позовом відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, і відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Аналіз наведених норм свідчить про те, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі при відсутності проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення до відповідальності. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 212-214 ЦПК України та у зв'язку з наведеними вище нормами матеріального права, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суди повинні перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво, а саме документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав і законних інтересів власників, землеволодільців, землекористувачів та орендарів. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 23 постанови № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовій режим самочинного будівництва)» розяснив, що при вирішенні питання про те чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку зясувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу, згідно з вимогами ст. 143 ЦПК України. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (ч. 7 ст. 376 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). У п. 5 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що у випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельної ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376, 391 ЦК). За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша ст. 15 ЦК України, частина перша ст. 3 ЦПК України). [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги про захист права власності від порушень, не повязаних з позбавленням володіння посилалася на те, що відповідач [PERSON] експлуатує своє домоволодіння з порушенням протипожежних, будівельних та санітарно-епідеміологічних норм та правил, що негативно відображаються на стані її будинку. Позивач [PERSON] обґрунтував вимоги зустрічного позову такими ж обставинами. Проте на підтвердження цих обставин кожен з них не надав суду жодного доказу. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обовязок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтями 3, 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. В матеріалах справи не містяться доказів, які б підтверджували, що cпірне самочинне будівництво суперечить суспільним інтересам, що воно збудовано з істотним порушенням будівельних норм і правил та порушує права [PERSON] та [PERSON], або інших осіб. В матеріалах справи відсутнє жодне клопотання [PERSON] та [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення обставин на які посилалися [PERSON] та [PERSON] та зазначені у ст. ст. 376, 391 ЦК України, оскільки встановлення цих обставин можливо лише шляхом проведення такої експертизи, а суд виходячи з принципу змагальності та диспозитивності судового процесу не вправі з власної ініціативи призначати таку експертизу. Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не встановлено фактів самочинного будівництва спірного будівель з недодержанням архітектурних, пожежних, санітарних, екологічних та інших вимог тощо, які суперечать суспільним інтересам, що ці господарські споруди негативно впливають на інсоляцію житлових і підсобних приміщень [PERSON] та [PERSON], що перешкоджають їм експлуатувати свою частину будинку й що це будівництво підлягає саме зносу, у звязку з чим як первісний так і зустрічний позови задоволенню не підлягають. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 376, 386, 391 ЦК України

Outcome: dismissed