Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із нього аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04.05.2018 і до повноліття дитини. В обґрунтування позову посилається на наступне. 25.04.2015 між ними було розірвано шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає, проживає окремо, перебуває у працездатному віці, отже має можливість утримувати доньку. Вона самостійно намагається матеріально забезпечувати доньку але не має можливості належним чином без участі відповідача її утримувати. На момент звернення до суду між ними не досягнуто згоди з приводу виконання відповідачем обовязку про утримання дитини. Сторони про дату, час та місце судових засідань повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не зявилися. Відповідач крім того, повідомлявся через офіційний Веб портал судової влади України. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просять справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі, відповідач передав телефонограму, з якої вбачається, що він позов визнав повність, просить справу розглядати без його участі. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін судове засідання проведене за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши заяви сторін, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів(а.с.4-5,39). 30.10.2012 народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить фотокопія її свідоцтва про народження(а.с.7). 23.04.2015 заочним рішенням Дзержинського районного суду Харківської області шлюб між сторонами був розірваний(а.с.8). Із довідки Вишневої сільської ради Близнюківського району Харківської області від 26.03.2018 вбачається, що [PERSON] проживає разом із донькою(а.с.9). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, [PERSON] A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Згідно ч.2 ст.182 цього ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ч.1 ст.\~182\~СК України які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а оскільки позов було направлено до суду 30.10. 2018 року, то вони і мають бути присудженими з цього дня. Наведене і дає можливість суду дійти висновку про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. стягується із відповідача на користь держави.

Outcome: approved