Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ в натурі майна, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 05.06.1985 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори (реєстр №1-3183) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 1967 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори їй на праві приватної власності належить 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Вказане підтверджується правовстановлюючими документами та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №55467825 від 18.03.2016. Інша 53/200 частин даного майна належить [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого держнотконторою 26.11.2001 року (реєстр №3428) Ще 53/200 частин даного домоволодіння належало [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого держнотконторою 26.11.2001 року (реєстр № 3428). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. В даному випадку спадщину після померлого [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , а тому їй належить в сукупності 53/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (разом з часткою свого померлого чоловіка). Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] складається з житлового будинку з прибудовами літ. А-1, АІ-1, а, а2, тамбура літ. а3, сараїв літ. Б, б, К, М, вбиралень літ. В, Е, гаражу з оглядовою ямою літ. Ж, літніх душів літ. З, Л, погребів літ. Г, Д, огорожі № 1, 3, 5, 7, 8, хвірток № 2, 4, водо колонки № 6 замощення І. Загальна площа житлового будинку 112,7 кв.м., житлова площа 57,7 кв.м. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці 602 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Тривалий час у них існував судовий спір з приводу користування земельною ділянкою. Цей спір був вирішений в 2010 році і в теперішній час спору з приводу користування земельною ділянкою не має. Кожний співвласник приватизував частину земельної ділянки з урахуванням фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. У неї в користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0283 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 7110136700:06:029:0067. Фактично їх домоволодіння поділено між ними, але юридично такий поділ не закріплений правовстановлюючими документами чи рішенням суду. Нотаріально посвідчений договір про поділ в натурі домоволодіння, або виділ в натурі належної їй частки відповідач по справі не бажає підписувати, а тому вона змушена звернутись до суду. Вони залежать один від одного. Без письмової згоди відповідача вона не може нічого робити зі своїм майном. Не може зареєструвати до себе членів її сім`ї та інше. В теперішній час вона користується в житловому будинку з прибудовами літ. А-1,АІ-1, а, а2: тамбуром літ. а3, приміщеннями 1-1 (коридор) площею 9,1 кв.м, 1-2 (коридор) площею 2,9 кв.м, 1-3 (кімната) площею 9,4 кв.м., 1-4 (кімната) прощею 14,8 кв.м., 1-5 (кухня) площею 6,9 кв.м., 1-6 (ванна) площею 2 кв.м.. Також в її користуванні перебувають: гараж з оглядовою ямою літ. Ж, потреб літ. Г, літній душ літ. Л, сараї літ. б, К, М, вбиральня літ. Е, огорожі № 1, 7, 8, хвіртка № 4. Це вищевказане майно вона бажає виділити собі в натурі і воно перебуває на земельній ділянці, що знаходиться в її користуванні. Вона зверталась з даного приводу до ЧООБТІ. Листом №12869о від 09.07.20 року їй повідомлено, що без згоди співвласника виділ в натурі зробити неможливо. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 33-БТ від 04.12.2010 року встановлено, що фактичне користування житловим будинком не відповідає ідеальним часткам співвласників. Частка її майна фактично складає 40/100, а повинна складати 47/100. Тобто в разі виділу її майна в натурі і припинення спільної часткової власності права та інтереси відповідача [PERSON] не будуть порушені, так як в неї у власності залишиться більше майна. Просить здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] у власність в натурі як окрему одиницю окремий об`єкт нерухомості 47/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за вказаною адресою, які складаються в житловому будинку з прибудовами літ. А-1, АІ-1, а, а2: тамбур літ. а3, приміщення 1-1 (коридор) площею 9,1 кв.м., 1-2 (коридор) площею 2,9 кв.м., 1-3 (кімната) площею 9,4 кв.м., 1-4 (кімната) площею 14,8 кв.м., 1-5 (кухня) площею 6,9 кв.м.1-6 (ванна) площею 2 кв.м.; гараж з оглядовою ямою літ. Ж, погреб літ. Г, літній душ літ. Л, сараї літ. б, К, М, вбиральню літ. Е, огорожі № 1, 7, 8, хвіртка № 4. 04.11.2020 року [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про виділ в натурі майна, в якому посилається на те, що [PERSON] , належить 53 /100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Правовстановлюючими документами на вказану частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд є: договір дарування частини будинку від 26 листопада 2001 року посвідчений нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О.; рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2004 року; свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2020 року видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Бараненко І.К. Копії вказаних правовстановлюючих документів та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Їй належить на праві власності земельна ділянка розміром 0,0319 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0065, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка була приватизована з урахуванням фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. Вказана земельна ділянка належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 08.12.2014 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2020 року виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Бараненко І.К. Інші 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] належать [PERSON] , правовстановлюючим документом є договір дарування від 05.06.1985 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 грудня 1967 року. [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0283 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7110136700:06:029:0067. Вказана земельна ділянка знаходиться під 47/100 частинами житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , тобто з врахуванням фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. Дійсно, як зазначає позивач в первісній позовній заяві, їх домоволодіння фактично поділено між власниками, але юридично такий поділ не закріплений правовстановлюючими документами чи рішенням суду. Нотаріально посвідчити договір вона не мала юридичної можливості, оскільки її чоловік помер, і спадщину після його смерті вона змогла тільки оформити 16 жовтня 2020 року, а саме коли [PERSON] уже звернулася до суду з вказаним позовом. На даний час [PERSON] , користуюся в житловому будинку з прибудовами під літ. А-1, АІ-1, а, а2: а саме приміщеннями 2-1 (коридор) площею 6,5 кв.м., 2-2 (кухня) площею 12,5 кв.м., 2-3 (коридор) площею 9,3 кв.м., 2-4 (кімната) площею 15,3 кв.м., 2-5 (кімната) площею 18,2 кв.м., 2-6 (ванна) площею 2,2 кв.м., 2-7 (туалет) площею 1,4 кв.м., 2-8 (кладова) площею 2,2 кв.м. Також у її користуванні перебувають: сарай під літ. Б, погріб під літ Д, вбиральня під літ. В, літній душ під літ. З, огорожа № 2, 3, 4 , водоколонка 6, замощення І. Просить здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] у власність 53/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за вказаною адресою, які складаються в житловому будинку з прибудовами літ. А-1, АІ-1, а, а2: а саме приміщеннями 2-1 (коридор) площею 6,5 кв.м., 2-2 (кухня) площею12,5 кв.м., 2-3 (коридор) площею 9,3 кв.м., 2-4 (кімната) площею 15,3 кв.м., 2-5 (кімната) площею 18,2 кв.м., 2-6 (ванна) площею 2.2 кв.м., 2-7 (туалет) площею 1,4 кв.м., 2-8 (кладова) площею 2,2 кв.м.; сарай під літ. Б, погріб під літ. Д, вбиральня під літ. В, літній душ під літ. З, огорожа № 2, 3, 4, водо колонка 6, замощення І. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічний позов визнає в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зустрічний позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі. Позовні вимоги щодо первісного позову визнає. Відповідачем не надано відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору дарування від 05.06.1985 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори (реєстр №1-3183) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 1967 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори їй на праві приватної власності належить 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , що підтверджується правовстановлюючими документами та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №55467825 від 18.03.2016. [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0283 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7110136700:06:029:0067. Вказана земельна ділянка знаходиться під 47/100 частинами житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , тобто з врахуванням фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. [PERSON] , належить 53/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини будинку від 26 листопада 2001 року посвідченого нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О., рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2004 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2020 року виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Бараненко І.К. [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка розміром 0,0319 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0065, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка була приватизована з урахуванням фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. Вказана земельна ділянка належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 08.12.2014 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2020 року виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Бараненко І.К. В теперішній час [PERSON] користується в житловому будинку з прибудовами літ. А-1,АІ-1, а, а2: тамбуром літ. а3, приміщеннями 1-1 (коридор) площею 9,1 кв.м, 1-2 (коридор) площею 2,9 кв.м, 1-3 (кімната) площею 9,4 кв.м., 1-4 (кімната) прощею 14,8 кв.м., 1-5 (кухня) площею 6,9 кв.м., 1-6 (ванна) площею 2 кв.м. Також в її користуванні перебувають: гараж з оглядовою ямою літ. Ж, потреб літ. Г, літній душ літ. Л, сараї літ. б, К, М, вбиральня літ. Е, огорожі № 1, 7, 8, хвіртка № 4. На даний час [PERSON] , користується в житловому будинку з прибудовами під літ. А-1, АІ-1, а, а2: а саме приміщеннями 2-1 (коридор) площею 6,5 кв.м., 2-2 (кухня) площею 12,5 кв.м., 2-3 (коридор) площею 9,3 кв.м., 2-4 (кімната) площею 15,3 кв.м., 2-5 (кімната) площею 18,2 кв.м., 2-6 (ванна) площею 2,2 кв.м., 2-7 (туалет) площею 1,4 кв.м., 2-8 (кладова) площею 2,2 кв.м. Також у її користуванні перебувають: сарай під літ. Б, погріб під літ Д, вбиральня під літ. В, літній душ під літ. З, огорожа № 2, 3, 4 , водоколонка 6, замощення І. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст. 364 ЦК України. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, та той факт, що між співвласників будинку фактично поділено домоволодіння, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як первісного позову так і зустрічного позову підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved