Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.10.2008 між [PERSON] та її сином [PERSON] укладено шлюб, від якого [INFO] народилася її онука [PERSON], яка проживає з нею вже шість років та перебуває на її утриманні. За рішенням Ленінського районного суду м.Кіровоград від 01.11.2012, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 2012 року вона, її син та її онучка [PERSON] проживають окремо від [PERSON] Незважаючи на те, що відповідач є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: матеріально не забезпечує, не приймає участі у виховані, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вона вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів, тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів, зазначивши, що [PERSON] без її дозволу забрала у неї дитину. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив суд справу розглядати у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судовому засіданні, надавши суду висновок органу опіки та піклування, заперечував проти позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] народилася [INFO], її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 01.11.2012 за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда (а.с.7). Згідно з довідкою від 19.07.2015 №27, [PERSON] з 2010 року проживає [ADDRESS], з травня 2012 року по теперішній час разом з нею проживає її малолітня онука [PERSON], яка знаходиться на повному її утриманні (а.с.8). Акт обстеження умов проживання від 07.10.2015 свідчить про те, що по [ADDRESS] створені належні умови для проживання, виховання та розвитку [PERSON] (а.с.17). Згідно з характеристикою, [PERSON] за час проживання за вказаною адресою проявила себе як добропорядна людина, любляча бабуся, хороша господиня, завжди привітна та відповідальна. Приймає активну участь у впорядкуванні присадибної території, із сусідами знаходиться у доброзичливих відносинах. Багато уваги приділяє онучці. Спиртні напої не вживає, не палить (а.с.18). У висновку органу опіки та піклування, виданого за рішенням виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області від 25.12.2012 №765, зазначено про доцільність винесення вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] на розсуд суду (а.с.9). З характеристики від 19.08.2015, виданої учениці Знамянської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів [PERSON], вбачається, що вона проживає з татом та бабусею, яка займається її вихованням, постійно цікавиться успіхами та поведінкою онуки, щодня забирає її додому, забезпечує одягом та навчальним приладдям, відвідує батьківські збори та позаурочні заходи. Мати дівчинки проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає, протягом року дитину в школі не відвідувала, участі у батьківських зборах та шкільних заходах не брала, навчанням доньки не цікавилась (а.с.10). У психологічному висновку обстеження [PERSON] встановлено, що у неї сформований негативний образ матері та негативне ставлення до неї через неналежне виховання дитини з боку матері; членами родини вона вважає бабусю [PERSON] та батька [PERSON], до яких у неї сформований позитивний образ і з якими вона відчуває психологічний комфорт (а.с.11-14). З письмових заяв [PERSON] та [PERSON] від 21.08.2015 вбачається, що [PERSON] з 2012 року жодного разу не приїздила до своєї доньки, участі у вихованні не приймає, фінансово не забезпечує. Вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] займається її бабуся [PERSON] (а.с.15, 16). Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 18.09.2015 свідчить про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.76-77). Згідно з листом від 15.10.2015 №31/12407, [PERSON], яка проживає [ADDRESS], до Знам'янського МВ УМВС України в Кіровоградській області із заявами чи повідомленнями на дії [PERSON] або [PERSON] не зверталася. Згідно з ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991 №789-ХІІ, та частинами 7, 8 статті 7 СК України встановлено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п.15 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розглядаючи справи даної категорії слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. Крім того, зазначені позивачем фактори, як підстава для позбавлення батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06.03.1999, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки [PERSON] та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Позивачем не подано до суду доказів негативної характеристики [PERSON] чи вчинення нею неправомірних дій щодо дитини. Також, під час судового розгляду не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, те, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, суд, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.7, 151, 164 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини, ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed