Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2002 року по 05 липня 2018 року. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] , [INFO] продовжує навчання після шкоди та з 01 вересня 2017 року є студенткою Корсунь-Шевченківського педагогічного фахового коледжу ім. Т.Г.Шевченка та на сьогоднішній день є студенткою 4-го курсу, форма навчання бюджетна. Позивач зазначила, що вона несе витрати на утримання доньки, а саме: сплачує витрати за проживання в гуртожитку, харчування, проїзд, проживання, лікування та несе витрати на інші необхідні речі для її навчання. Тому, звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Позивач надіслала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач надіслав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 1/8 частини його заробітку до закінчення навчання в Комунальному навчальному закладі фахової передвищої освіти «Корсунь-Шевченківський педагогічний фаховий коледж ім. Т.Г.Шевченка Черкаської обласної ради», тобто до 30 червня 2021 року включно, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23-х річного віку. Окрім того, відповідач у відзиві зазначив, що позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки нею, зокрема не зазначено ціни позову, а тому вважає, що позивачу має бути надано строк для усунення недоліків. Відповідач звертає увагу суду на те, що їх донька навчається на бюджетній основі, отримує стипендію в межах 1200 гривень, що є значною допомогою для здобуття нею якісної освіти. Як зазначив відповідач, із доданих позивачем чеків безспірно вбачається, що донька щомісячно витрачає від 350 до 407 гривень на проживання в гуртожитку, що орієнтовно становить 30-35 % від її стипендії. Також зазначив, що є витрати, яких не можна уникнути, тобто це харчування, проїзд до місця проживання матері, тощо, однак ці витрати не можуть бути рівними 1/4 частини його заробітної плати, оскільки відповідач не має інших доходів. У відзиві відповідач вказав, що донька має власний прибуток в сумі 1200 гривень у місяць, відтак прожиткового мінімуму їй не вистачає 1000 гривень, які в рівний частині повинні нести сторони, тобто по 500 гривень . Таким чином, визначений позивачем розмір аліментів є занадто завищеним та не відповідає обставинам справи, зокрема потребам повнолітньої доньки, а також нормам матеріального права, що визначають як розмір стипендії, так і прожитковий мінімум для працездатної особи. Вважає, що 1/8 частина його заробітної плати буде у повній мірі відповідати розміру аліментів, які він повинен буде сплачувати повнолітній доньці, яка продовжує навчання та такий розмір доходу буде забезпечувати їй необхідний прожитковий мінімум. Окрім того, відповідач у відзиві зазначив, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року із нього стягнуто аліменти на користь неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку доходу. Після досягнення донькою [PERSON] повноліття розмір аліментів лишився незмінним, тобто 1/3 частина від його заробітної плати. Відповідач звернув увагу суду не те, що з наданої позивачем довідки № 71 від 06 липня 2020 року вбачається, що донька [PERSON] має закінчити навчання 30 червня 2021 року і на цей час їй виповниться повних 19 років, доказів про те, що після 30 червня 2021 року донька [PERSON] продовжуватиме навчання позивач не надала, а відтак просив стягувати з нього аліменти до закінчення донькою навчання в Комунальному навчальному закладі фахової перед вищої освіти «Корсунь-Шевченківський педагогічний фаховий коледж ім.. Т.Г.Шевченка Черкаської обласної ради», тобто до 30 червня 2021 року, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23-х річного віку. Крім того, позивач не надала суду доказів витрат на харчування, а тому відповідач просив у разі надання їх не приймати до уваги, оскільки він завчасно такі не отримав та позивач порушила порядок і строк їх подання. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі у зв`язку із зайнятістю на роботі. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі 6-1296цс15. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Рішенням Смілянського міськрайсуду Черкаської області від 05 липня 2018 року шлюб, який був укладений 26 січня 2002 року між сторонами розірваний та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 березня 2018 року та до повноліття дітей (а.с. 12-13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 липня 2002 року позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Як вбачається з довідки Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації Комунального навчального закладу фахової передвищої освіти «Корсунь-Шевченківського педагогічного фахового коледжу ім. Т.Г.Шевченка Черкаської обласної ради» № 70 від 06 липня 2020 року [PERSON] дійсно є студентом 4-го курсу денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с. 6). Із квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] за проживання в гуртожитку [PERSON] сплатила 3528 гривень (а.с. 7). Згідно чеку №ТR-102901 [PERSON] придбала смартфон «Samsung Galaxy A3.1 SM-A15F (а.с 8). З довідки про доходи № 82 від 11 серпня 2020 року вбачається, що [PERSON] працює на посаді слюсара з ремонту рухомого складу 5 розряду в Укрзалізниці «Регіональної філії «Одеська залізниця» «Служба локомотивного господарства» і його дохід з травня 2020 року по червень 2020 року становить 35376 гривень 50 копійок в тому числі сплачені аліменти в сумі 9483 гривні 20 копійок (а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, як вбачається з позовної заяви, підставами звернення з відповідним позовом серед інших є підвищення цін на продукти харчування, одяг, лікування, навчання, житлово-комунальні послуги, проїзд у транспорті. Вищевказані позивачем у позовній заяві обставини відповідають дійсності та являються загальновідомими фактами та безпосередньо впливають на життєдіяльність дитини. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної ради України 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вищевказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду відповідні докази, які є підставою для стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання, при цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Таким чином, з огляду на недопустимість порушення прав дитини на забезпечення батьками її належного утримання, за вимогою позивача слід стягнути аліменти на період навчання за рішенням суду. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який вона б мала, в разі утримування її обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, саме і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Позивачем доведено в ході розгляду справи, що її донька несе витрати зумовлені навчанням в Управлінні освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації Комунального навчального закладу фахової передвищої освіти «Корсунь-Шевченківського педагогічного фахового коледжу ім. Т.Г.Шевченка Черкаської обласної ради», зокрема на проживання в гуртожитку. Суд, не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ, товарний чек наданий позивачем на придбання смартфону вартістю 6699 гривень, оскільки з такого не вбачається витрачання коштів саме [PERSON] на її потреби, пов`язані із навчанням. Окрім того, суд приймає до уваги доводи відповідача, що на його утриманні знаходиться малолітня донька [PERSON] , [INFO] , на яку він сплачує аліменти за рішенням суду в розмірі 1/3 частини його заробітку доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки такі підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, або ж суттєвих змін у сімейному стані, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суду не подав, за таких обставин, суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім. З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та розмір аліментів у розмірі 1/6 частки від всіх видів доходів відповідача, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дитині та який не призведе до порушення його прав та інтересів, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial