Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований колишній співмешканець позивача - [PERSON] , [INFO] . З 2014 року відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, за комунальні послуги не сплачує. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача та заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка позивача. Раніше вона завжди бачила відповідача біля під`їзду, він приїжджав на «Москвичі», він проживав разом з позивачкою. А потім перестав проживати і приїжджав лише забрати сина. Зараз діти самі приходять і уходять, відповідача немає. Вона може підтвердити, що колишній співмешканець позивачки вже 3 роки не мешкає разом з нею. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач її сусідка, з нею вони живуть в одному під`їзді. Відповідача вона не бачить вже роки 3. Коли вони разом жили як чоловік та дружина, вона зустрічала їх у під`їзді, а тепер вона бачить лише позивачку. З її слів вона знає, що відповідач вже з нею не проживає. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири серії АЕК № 263571 від 31.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кізімою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1893. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб станом на 16.08.2019 № 17098 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпоряджання житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1437797027.1 від 16.08.2019 у сумі 768, 40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved