Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати - судовий збір 840 грн. 80 коп. та на професійну правову допомогу у сумі 1600 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що є основним наймачем квартири [ADDRESS] . Крім того, на зазначеній житловій площі зареєстрована її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Останній є колишнім чоловіком позивача, шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 р. У 2015 році відповідач забрав свої особисті речі, залишив зазначене житло та перейшов жити за іншою адресою. Відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців. В зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу в 2017 р. [PERSON] зазначав, що з травня 2015 р. не веде з дружиною спільного господарства, разом не проживають. Знятися з реєстрації в квартирі в добровільному порядку відповідач відмовляється. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що спірною є двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] . Квартиру отримала мати позивача. Потім особовий рахунок переоформили на позивача. В травні 2015 р. колишній чоловік добровільно забрав свої речі, залишив квартиру та ключі від квартири. Більше вселитися в квартиру не намагався. Шлюб між сторонами розірваний. Комунальні послуги колишній чоловік не сплачує та кошти на сплату комунальних послуг не надає. Через реєстрацію колишнього чоловіка в спірній квартирі позивач позбавлена можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Можливо колишній чоловік мешкає в квартирі [ADDRESS] , яку вони придбали в період шлюбу та зареєстрована на ім`я відповідача. Питань про поділ майна після розірвання шлюбу не вирішувалося. Третя особа - [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача та просила позов задовольнити. Також зазначила, що відповідач її батько, але з колишньою сім`єю він не спілкується, на дзвінки не відповідає, в спірній квартирі тривалий час не мешкає. Батько працює в комунальній службі, але коли потрібно було відремонтувати рушникосушку, порекомендував звернутися за телефоном 15-62. Третя особа - Харківська міська рада направила суду пояснення, в яких в позові просили відмовити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що спірна двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності. Після виїзду наймача [PERSON] на постійне місце проживання, наймачем вказаного житлового приміщення була визнана позивач [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів № 214/29 від 1.10.1996 року. Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.01.2020, в спірній квартирі зареєстровані: позивач - [PERSON] , колишній чоловік - відповідач [PERSON] , третя особа - дочка [PERSON] (а.с.4). Згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлено, що з травня 2015 року шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, на теперішній час сім`я фактично не існує (а.с.7). З повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 13.01.2020 вбачається, що інформація від [PERSON] з приводу перешкоджання його праву на користування житлом за адресою: [ADDRESS] у період з 01.01.2017 по теперішній час в Московський ВП не надходила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що мешкає з позивачем та її дочкою в одному будинку. Дочки свідка та позивача підтримують дружні стосунки. Свідок кілька разів бувала вдома у позивача, там мешкають [PERSON] та її дочка [PERSON] . Чоловіка [PERSON] свідок не бачила вже 4-5 років. Де він подівся їй не відомо. Знає, що вони розлучилися та бачила його вже з іншою жінкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з сім`єю [PERSON] знайома років 15. Знала і колишнього чоловіка [PERSON] , бувала у них вдома. Але вже 5-7 років колишнього чоловіка [PERSON] не бачила, сказала, що забрав речі та пішов. В квартирі чоловічих речей не бачила. Чи намагався чоловік повернутися і де він зараз мешкає, свідку не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з [PERSON] подруги з дитинства. Їх будинки знаходяться поруч і вдома у подруги свідок буває регулярно. Була також у неї на весіллі, сімейних святах. Одного разу їй подзвонила подруга [PERSON] та повідомила, що чоловік написав розписку, що йде та залишив квартиру. На цей час він в квартирі не живе, свідок бачила його 7-8 років тому, речей колишнього чоловіка подруги не має. В квартиру він повернутися не намагався, з колишньою сім`єю навіть не хоче розмовляти. Відповідно до ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за наймачем або членами його сім`ї протягом 6 місяців, а у разі відсутності з поважних причин цей строк може бути продовжений судом за заявою відсутнього. Однак, відповідач з такою заявою до суду не звернувся, ніяких доказів поважності причин його відсутності на спірній житловій площі судом не встановлено. Факту порушення позивачем права відповідача на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 1600 (одна тисяча шістсот) грн., всього 2440 грн. 80 коп. (а.с.22, 10-12).

Outcome: approved