Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовомдо [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що від спільного проживання вони мають сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2016 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно. Однак, відповідач самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, він не виховує та не утримує сина, не спілкується з дитиною з моменту їх розлучення, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Дитина від народження проживає із позивачем, всім необхідним його забезпечує позивач самостійно. Аліменти відповідач не сплачує, заборгованість по аліментам станом на 01.12.2020 становить 114639 грн. 96 коп. Відповідач має можливість брати участь у вихованні, утриманні і розвитку своєї дитини, проте без достатніх на те підстав цих обов`язків не виконує. На підставі викладеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2020 рокуу зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 26 січня 2021 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, підготовче судове засідання відкладено на 02 березня 2021 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, підготовче судове засідання відкладено на 31 березня 2021 року. 31 березня 2021 року підготовче судове засідання було відкладено на 05 травня 2021 року у зв`язку із заявленим клопотанням органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області. 05 травня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду на 01 червня 2021 року. 01 червня 2021 року у зв`язку із заявленим клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 10 червня 2021 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, суду пояснила,що [PERSON] за останні шість років не приймав участі у вихованні своєї дитини. Він не спілкується з дитиною, жодним чином матеріально не допомагає. Крім цього зазначила, що бажає позбавити відповідача батьківських прав, щоб у її сина в майбутньому не було проблем при працевлаштуванні у зв`язку з судимістю батька. Наполягала на позбавленні батьківських, просила позовні вимоги задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позбавлення його батьківських прав, суду пояснив, щошість років не приймав участі у вихованні, оскільки позивач перешкоджала йому у цьому. Він частково сплачує аліменти. Якби він частіше бачився з дитиною, допомагав би більше, однак йому у цьому перешкоджають. Він неодноразово телефонував позивачеві, маючи на меті спілкуватися з дитиною, однак спілкуватися з сином позивач йому не дозволяла. Декілька разів він хотів побачити дитину, однак позивача з дитиною не було вдома або йому не відкривали двері. Одного разу він відвідував дитячий садок, в якому перебував [PERSON] , однак йому повідомили, що сина перевели в інший заклад. Довгий час він не сплачував аліменти у зв`язку з відсутністю роботи. Останнім часом сплатив 1000 грн. в якості аліментів. Після подачі позову також намагався телефонувати позивачеві, до дитсадочка не навідувався. Судимість у нього дійсно була за розтрату майна, він працював торговим представником та при виявленні нестачі, її суму розподілили на працівників. Був звільнений від відбування покарання з випробуванням, після цього нових злочинів не вчиняв. Просив не позбавляти його батьківських прав. Представник служби у справах дітей Голованівської РДА Кіровоградської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позиція служби у справах дітей збігається із викладеною у відповідному висновку, наданому суду. Представник органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в судовому засіданні зазначила, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 07 серпня 2015 року. Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 01 листопада 2014 року, актовий запис №772 (а.с.9). Згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 березня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.16 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4 Міської ради міста Кропивницького»№6530 від 09 грудня 2020 року, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №27 «Вишенька» від 10 вересня 2020 року №103/01-14, [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №27, групу №10. Вихованням дитини займається мати, [PERSON] . Батько, [PERSON] , за період перебування дитини в закладі участі у вихованні сина не брав, а саме не з`являвся на різноманітні заходи і жодного разу не забирав його з садочка (а.с.12). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький за №1152 від 09 грудня 2020 року, боржник: [PERSON] , стягувач: [PERSON] , заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2020 року становить 114 639 грн. 96 коп (а.с.8). Згідно з довідкою про судимість за №21133589463755351956 від 14 травня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , за вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 листопада 2010 року було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням (а.с. 138-139). Відповідно до висновку за №01-34/25/1 від 26 лютого 2021 року служба у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області вважає за недоцільне в інтересах дитини [PERSON] , 2015 року народження, позбавити батьківських прав [PERSON] , 1987 року народження (а.с.63). Згідно з висновком органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року №01-21/790/1, [PERSON] усвідомлює свій обов`язок брати участь у вихованні, утриманні та розвитку своєї дитини, хоче налагодити стосунки з сином, почав сплачувати аліменти, а тому орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 118). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ(далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини і інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У абз. 2 п. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача стосовного дитини [PERSON] , позивач посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та має велику заборгованість по сплаті аліментів на її утримання. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п.п.57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У п.100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини, у даній справі, зазначив, що під час розгляду справи українські суди дійшли висновку, що умови проживання дітей були небезпечні для життя і здоров`я, морального виховання (діти були брудними й голодними, стояли на обліку в диспансері, займались бродяжництвом). Однак ЄСПЛ не погодився, що матеріально - побутові умови дітей були справді небезпечними для їхнього життя і здоров`я. Визнаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку суд має враховувати дві умови: по - перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному середовищі, яке не є неблагополучним. Таким чином, з огляду на принципи, проголошені Європейським судом з прав людини, для розлучення дитини з батьками суд встановлює: 1) провинну поведінку батьків; 2) справжню небезпеку умов для дитини; 3) доказову базу зазначених обставин; 4) застосування проміжних заходів до батьків; 5) обов`язкове слухання свідчень самої дитини. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у справах вказаної категорії, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись якої, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В матеріалах справи відсутні неспростовні докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. З огляду на викладене суд доходить висновку, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує дитину матеріально, однак ситуація, в якій опинилися учасники справи, не є невиправною і може бути змінена на краще внаслідок докладання відповідачем зусиль щодо активного виконання батьківського обов`язку - виховання дитини та її матеріального забезпечення. Посилання позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав на те, що відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів та мав судимість не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Збереження за відповідачем його батьківських прав відносно дитини задля забезпечення її права на батьківське піклування і виховання відповідає її найкращим інтересам. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з цим, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] батьківськими обов`язками, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність якнайскоріше змінити ставлення до виховання та матеріального утримання неповнолітнього сина [PERSON] на відповідальне і дієве, а на орган опіки та піклування покласти обов`язок здійснювати контроль за виконанням відповідачем своїх обов`язків. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed