Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання їй дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO] року з України до Ізраїлю в період часу з 25.07.2018 року по 11.08.2018 року без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що від шлюбу між позивачем та відповідачем вони мають дитини - [PERSON], [INFO] року, який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться та матеріальної допомоги, що ним надається на належне утримання та розвиток дитини не вистачає. Крім того, відповідач чинить перешкоди у здійснення позивачу заходів спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Зокрема, відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочинку та спілкування з рідним дідусем - [PERSON], який є громадянином Ізраїлю, проживає в м. Батьям та який надав запрошення на його відвідування. Виїзд дитини за кордон приятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а тому не надання згоди на виїзд дитини є безпідставною. Ухвалою суду від 14.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою суд від 03.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В підготовчому судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просив відкласти судове засідання для надання йому можливості скористатися юридичною допомогою. В судове засідання по судовому розгляду відповідач не з'явився. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що її батько проживає в Ізраїлі, батькові виповнилось 45 років та він працює. Батько хоче, щоб приїхав онук для того, щоб звозити його на море та показати зоопарк. У неї та дитини є страховка. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. 05.07.2018 року надав відзив на позовну заяву. У задоволенні позову просить відмовити, оскільки запрошення від дідуся дитини в матеріалах справи відсутнє, не надано доказів, що позивач разом з дитиною будуть перебувати під опікою та на утриманні дідуся, не надано доказів достатності коштів у позивача на утримання дитини протягом 18 діб в іншій країні, не надано доказів того, що дитина матиме належні умови для існування і того, що позивач летить саме до свого батька. Позивач не надає ніяких відомостей про те, яким чином буде здійснений інтелектуальний та духовний розвиток дитини та Ізраїль є воюючою країною, постійно перебуває в Ізраїльсько-Палестинському конфлікті, а тому існує реальна загроза для життя і здоров'я дитини, оскільки воєнні дії можуть розпочатися в будь-який час. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що органом опіки та піклування прийнято позитивний висновок для надання дозволу на виїзд дитини за кордон. При вирішенні цього питання було заслухано батьків, досліджено умови проживання дитини, матері та батька на території України. Органом опіки і піклування питання достатності коштів (матеріального стану) матері для можливості проживання та утримання дитини за кордоном не досліджувалось. Крім того, орган опіки і піклування не досліджував де саме буде проживати дитина за кордоном, чи буде вона забезпечена житлом, їжею та медичним обслуговуванням. Також, орган опіки та піклування не досліджував наявність житла у дідуся дитини та підстави на яких він користується цим житлом. Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши докази у справі суд встановив. За свідоцтвом про народження виданого 02.04.1994 року Херсонським міським відділом РАГС (серія [NUMBER]) [INFO] року народилася [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON]. За свідоцтво про шлюб виданого 08.08.2014 року МВДРАЦСГУЮ у Херсонській області (серія [NUMBER]) 08.08.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Прізвище подружжя після укладення шлюбу - [PERSON] та [PERSON]. За свідоцтвом про народження виданого ВДРАЦСРС Цюрупинського РУЮ у Херсонській області виданого 05.11.2014 року (серія [NUMBER]) [INFO] року народився [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON], матір'ю дитини є [PERSON]. За рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За випискою з реєстру актів громадянського стану Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль від 21.05.2018 року [PERSON] (батько - [PERSON]) є репатріантом з 15.03.2001 року та прописаний 09.02.2009 року за адресою [ADDRESS]. За роздруківкою на іноземній мові наданого суду без перекладу на українську мову містяться посилання на м. Київ, Тель-Авів, 25.07.2018 року та 11.08.2018 року. За висновком органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області від 12.07.2018 року № 01-26-1024/0/18/617-10 орган опіки та піклування вважає за доцільне тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO] року за кордон до країни Ізраїль без згоди батька [PERSON] За вказаним висновком органом опіки та піклування було досліджено задовільні умови проживання дитини, матері та батька дитини, письмові пояснення матері дитини, що виїзд дитини потрібен для відвідування родичів та дідуся. Відповідно до ст. 3, 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст.ст. 3, 33 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства» система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Відповідно до ст. 4 ч. 1, 2, ст. 8 ч. 1, ст. 18 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров'я. Держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не доведено, того що під час відвідування території держави Ізраїль дитина - [PERSON] буде забезпечений за рахунок її коштів проживанням в належних санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдасть шкоди її фізичному розвитку та здоров'ю. Крім того, позивачем не доведено, що дитина під час відвідування держави Ізраїль буде забезпечена за рахунок її коштів достатнім харчуванням та медичним обслуговуванням. Також, позивачем не доведено, що інші особи, в тому числі дідусь дитини - [PERSON] згоден прийняти дитину до себе на тимчасове проживання, забезпечить її належними умовами проживання, харчування та медичного забезпечення в разі потреби. Крім того, позивачем не доведено, що [PERSON] має у власності чи користуванні житло, достатній життєвий рівень для забезпечення дитини належними умовами проживання, харчування та за потреби медичним забезпеченням. Отже, позивачем не доведено, що під час відвідування країни Ізраїль буде вжито всіх достатніх заходів для недопущення порушення прав дитини - [PERSON] на життя та здоров'я, безпеку, медичну допомогу та достатній рівень фізичного розвитку. Крім того, позивачем не доведено того, що дідусь дитини - [PERSON] не має об'єктивної змоги спілкування з дитиною на території держави України. Крім того, суд враховує і той факт, що дитина - [PERSON] досяг лише повних 3 (трьох) років і розвиток його світогляду, духовного та морального розвитку не може залежатиме від відвідування моря та зоопарку саме та лише на території держави Ізраїль. В даному випадку, суд вважає, що пріоритетним є саме забезпечення прав дитини на здоров'я, життя, безпеку перед її правами на спілкування з дідусем. Також, позивачем не доведено того, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться та не надає їй належного матеріальної допомоги. На підставі зазначеного, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Крім того, суд не згоден з висновком органу опіки та піклування, оскільки при вирішення цього питання орган опіки та піклування на врахував та не досліджував обставин за яких умов буде проживати дитина за кордоном, чи буде дитина забезпечена житлом, належним харчуванням та медичним забезпеченням. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. понесені [PERSON] за подання позову підлягають віднесенню на неї відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed