Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору удаваним та розірвання договору. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав та показав, що приблизно у 2011 році сторони домовилися щодо продажу [PERSON] належного їй житлового будинку №23 по вул.Смирнова у м.Краматорську за 5000 доларів США [PERSON] На підставі вказаної усної домовленості відповідачка [PERSON] з родиною вселилася у вказаний будинок, а позивачка [PERSON] переїхала в орендоване житло. В жовтні 2014 року [PERSON] передала [PERSON] в рахунок купівлі будинку 40\~000 грн., що на той час було еквівалентно 3300 доларів США, та запропонувала оформити на неї права власності. За наполяганням відповідачки у приватного нотаріуса [PERSON] 21.10.2014 року був оформлений договір дарування замість договору купівлі-продажу, що було дешевше. При цьому відповідачка визнавала необхідність передання позивачки залишку вартості будинку в розмірі 1700 доларів США, що підтверджується її розпискою. Незважаючи на це, до теперішнього часу відповідачка [PERSON] не заплатила позивачці [PERSON] обумовлені гроші за будинок, що перешкоджає позивачці придбати собі інше житло. Позивачка просить суд визнати договір дарування від 21.10.2014 року удаваним, оскільки він був укладений для приховання фактичного договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що в такому випадку відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, то на підставі ст.ст.655, 692, 695 ЦК України позивачка просить суд розірвати удаваний договір дарування від 21.10.2014 року, припинивши за відповідачкою [PERSON] право власності на спірний будинок по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську, повернувши його у власність позивачки [PERSON] Представник позивачки просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала частково та показала, що її чоловік [PERSON] доводиться онуком позивачці [PERSON] У 2011 році вона та позивачка дійсно домовилися щодо продажу будинку по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську за суму еквівалентну 5000 доларам США та вселилися у вказаний будинок. Позивачка же переїхала проживати до чоловіка, з яким співмешкала. В жовтні 2014 року вона заплатила позивачці [PERSON] 40 000 грн., але будучі в нотаріальній конторі вони вирішили укласти замість договору купівлі-продажу договір дарування, оформлення якого у нотаріуса та розмір державного мита були меншими. 21.10.2014 року між ними був укладений нотаріальний договір дарування. Вважає, що не має грошової заборгованості перед позивачкою, оскільки на момент укладення договору остання погодилася з ціною в 40 000 грн. Однак в грудні 2014 року [PERSON] подала до Краматорського МВ ГУМВС заяву на неї з приводу нібито шахрайства та невиплати за будинок 1700 доларів США. В ході перевірки міліцією цієї заяви вона ([PERSON]С.) з метою закриття справи написала розписку, якою визнала борг в розмірі 1700 доларів США, однак це не відповідає дійсності. Вона не заперечує, що фактично між нею та [PERSON] малася купівлі-продаж будинку, однак грошей їй не заборгувала та повертати будинок не бажає, іншого житла не має. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, свідка [PERSON], який у судовому засіданні показав, що з 05.11.2012 року одружений з [PERSON], є інвалідом 1 групи по психзахворюванню, недієздатним не визнавався. Накопивши певні гроші вони вирішили придбати житловий будинок. З цього приводу домовилися з [PERSON] про купівлю її будинку по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську за 5000 доларів США. В жовтні 2014 року передали [PERSON] гроші в розмірі 40\~000 грн., що на його погляд було еквівалентно 5000 доларам США, та 21.10.2014 року уклали нотаріальний договір дарування, оформлення якого було дешевше від договору купівлі-продажу. Вважає, що заборгованості по оплаті за придбаний будинок вони не мають, дослідивши надані докази ксерокопію паспорту громадянки України [PERSON], яка зокрема з 2007 року є зареєстрованою [INFO] (а.с.6-7), копію розписки від 11.12.2014 року, згідно якій [PERSON] зобовязується виплатити [PERSON] в строк до 31.12.2014 року гроші в розмірі 1700 доларів США в якості оплати за передане у власність домоволодіння по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську (а.с.8), копію нотаріального договору дарування житлового будинку від 21.10.2014 року, згідно якому [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську (а.с.23-24), ксерокопію паспорту громадянки України [PERSON], яка зокрема з 05.12.2014 року є зареєстрованою [INFO] (а.с.6-7), копію свідоцтва про шлюб [PERSON] і [PERSON] 05.11.2012 року (а.с.34) та копії свідоцтв про народження їх дітей (а.с.30-33), вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст.235 ч.1 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Судом обєктивно встановлено, що підтверджується показаннями сторін та свідка, що 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську, який вчинений сторонами для приховання іншого правочину договору купівлі-продажу, який вони насправді вчинили, оскільки договір дарування не був безоплатним, за передання у власність будинку [PERSON] узяла на себе зобовязання оплатити його та сплатила [PERSON] 40000 грн., фактично купивши його, а також має невиконане грошове зобовязання в розмірі 1700 доларів США згідно розписці від 11.12.2014 року. Згідно ст.717 ч.2 ЦК України договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Таким чином, на підставі ст.235 ч.1 ЦК України договір дарування від 21.10.2014 року слід визнати удаваним. Згідно ст.235 ч.2 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, в подальшому правовідносини між сторонами регулюються положення ЦК України щодо договору купівлі-продажу. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За загальним правилом (ч.1 ст.692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно із ч.2 ст.692 ЦК України покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч.2 ст.692 ЦК України), що фактично й було обумовлено між сторонами. Так, з доводів позову, показань відповідачки та свідка встановлено, що продаж житлового будинку по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську, сторони домовилися вчинити за 5000 доларів США. В жовтні 2014 року за відчуження будинку [PERSON] отримала від [PERSON] 40\~000 грн., що на той час відповідно до курсу НБУ еквівалентно сумі 3300 доларів США. 21.10.2014 року сторонами був укладений удаваний договір дарування житла. Згідно розписці [PERSON] від 11.12.2014 року остання зобовязується виплатити [PERSON] в строк до 31.12.2014 року гроші в розмірі 1700 доларів США в якості оплати за передане у власність домоволодіння по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську. Відповідність наданої в якості доказу копії вказаної розписки (а.с.8) оригіналу, а також дійсність даної розписки відповідачкою [PERSON] не оспорюється, цей правочин не оскаржений, не розірваний та не визнаний недійсним. Однак в строк до 31.12.2014 року та до цього часу [PERSON] не сплатила [PERSON] залишок ціни за переданий у власність житловий будинок в розмірі 1700 доларів США або еквівалентній сумі у гривнях. Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому майна (товару) в установлений договором строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3 ст.692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦК України. До того ж згідно ч.2 ст.695 ЦК України продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Враховуючи неплатоспроможність відповідачки [PERSON], якій також в ході судового провадження у даній справі за клопотання представника позивача надавався час для можливого погашення заборгованості, за спливом якого остання від виконання узятого зобовязання відмовилася через відсутність коштів, позивачка [PERSON] у своєму позові обрала як наслідок невиконання зобовязання розірвання договору. На підставі наведеного, удаваний договір дарування від 21.10.2014 року слід розірвати, повернувши сторони у первісний стан, а саме: припинивши за відповідачкою [PERSON] право власності на спірний будинок по вул.Смирнова, 23 у м.Краматорську, повернувши його у власність позивачки [PERSON], стягнувши з останньої на користь [PERSON] грошові кошти, отримані за відчуження житлового будинку, в розмірі 40\~000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у звязку з обґрунтованістю позову, за рахунок відповідачки позивачці слід відшкодувати понесені судові витрати (а.с.1)

Outcome: approved