Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 20 серпня 2018 року, близько 10 години, відповідач [PERSON] , під час своїх протиправних дій, із хуліганських спонукань, металевою трубою, навмисно пошкодила хвіртку та ворота паркану її домогосподарства по [ADDRESS] , чим спричинила їй матеріальну шкоду, також моральну шкоду, яка полягала у фізичних та психологічних страждань, які зазнала в результаті пошкодження її майна. Факт незаконних протиправних дій відповідачки [PERSON] та її вини підтверджується постановою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 року, де остання визнана винною за ст. 173 КУпАП України. Враховуючи, вищевикладене просила стягнути з відповідача 7383,20 гривень матеріальної шкоди та 5000,00 гривень моральної шкоди та судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що з позивачем [PERSON] відповідач перебуває в тривалій суперечці та неприязних відносинах з підстав неналежного утримання нею домашніх тварин. Даний факт дійсно був 20.08.2018 року після чергового нападу собак позивача на її курей, вона пішла до хвіртки, де проживає [PERSON] та почала гукати, щоб остання закрила собак, проте на її вигуки ніхто не відреагував і вона два рази вдарила металевою трубою по хвіртці вказаного паркану. Твердження позивача, що нею пошкоджено і ворота є неправдивими, оскільки, ворота вже були пошкоджені задового до події 20.08.2018 року. Вона не визнає позовних вимог у заявлений спосіб та заперечує визначений розмір відшкодування та порядок його визначення, однак відновити попереднє становище пошкодженого нею майна (хвіртки) вона згідна, проте позивач на такі умови не погоджується. Постановою Городищенського районного суду від 28.11.2018 року, вказано, що вона пошкодила паркан, а не знищила його та не уточнено, які саме пошкодження: характер, розмір, локалізація (чи це хвіртка, ворота чи інші його частини), з якого металу він виготовлений та чи перебував він в аварійному стані до вказаної події. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, власником будинковолодіння по [ADDRESS] є позивач [PERSON] , згідно договору дарування від 21.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі № 239 ( 42/100) та Свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3399 (58/100) та 20.08.2018 року, близько 10 години, відповідач [PERSON] , своїми протиправними діями, із хуліганських спонукань, металевою трубою, навмисно пошкодила хвіртку паркану домогосподарства позивача, чим спричинила матеріальну та моральну шкоду [PERSON] . Факт незаконних протиправних дій відповідачки [PERSON] підтверджується постановою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 року, де остання визнана винною за ст. 173 КУпАП України. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згвдно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України, передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи встановлено, що наявні в матеріалах цивільної справи копії: судового рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП України, за фактом вчинення нею хуліганських дій, дефектного акту, локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва № 58 не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтвердження розміру матеріальних збитків, завданої шкоди позивачу хуліганськими діями відповідача, а тому в частині відшкодування матеріальної шкоди, слід відмовити . При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи та факт визнання своєї вини [PERSON] . Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. При цьому, суд, керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають наступні обставини: чи підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, установивши, що позивачу [PERSON] було завдано хуліганськими діями відповідача [PERSON] збитків, вина, якої підтверджується постановою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 року має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищезазначені обставини, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача суму в розмірі 1000 грн. З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди - підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат,то суд вважає до наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем, до закінчення судового розгляду, надано розрахунок понесених судових витрат: додатковий договір № 2/9 до договору надання правової допомоги № 9 від 04.06.2019 року, акт виконаних робіт(надання послуг),квитанцію № 0.0.1752981663, які суд вважає належними. Прийшовши до висновку про часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу позивача у сумі 4000 гривень, підлягають до часткового задоволення, а саме: у сумі 400 гривень 00 копійок. Щодо сплаченого судового збору, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати у сумі 153 гривень 68 копійок.

Outcome: approved