Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Червономаяцькою сільською радою Бериславського району Херсонської області 15 грудня 2011 року, актовий запис № 4. На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що в період шлюбу позивачка народила двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в позовній заяві зазначила, що відповідач не є біологічним батьком [PERSON] . На протязі останніх років проживання між сторонами почала виявлятися психологічна несумісність, в сім`ї виникали сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин та ведення сумісного господарства. З січня 2015 року сторони проживають окремо. У зв`язку з викладеними обставинами [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб із відповідачем. Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Таким чином, справа має бути розглянута в порядку загального позовного провадження, з обов`язковим проведенням підготовчого провадження, відповідно до ст.ст. 189, 196 ЦПК України, тому суд проводить підготовче засідання. Позивач [PERSON] про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, судову повістку отримала особисто 27.08.2019 р. (а.с.25). Надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] про розгляд даної справи також був повідомлений належним чином, судову повістку отримав 30.08.2019 року (а.с.26). Відповідач на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі. В даній заяві зазначається про повне визнання позову (а.с.28). Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2011 року уклали шлюб, який зареєстровано Червономаяцькою сільською радою Бериславського району Херсонської області 15 грудня 2011 року, актовий запис № 4 (а.с.08). Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.09-10). Позивачка в позовній заяві зазначила, що з січня 2015 року вона з відповідачем припинила шлюбні відносини та ведення сумісного господарства, з цього часу проживають окремо. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , а оскільки в цей період вона юридично перебувала у шлюбі, батьком дитина записали відповідача - [PERSON] . Позивач в своєму позові зазначила, що відповідач не є біологічним батьком [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб існує лише формально. Позивач та відповідач в своїх заявах підтримали позовні вимоги та просили шлюб розірвати. В зв`язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін і впливати на їх психоемоційний стан, а тому шлюб слід розірвати. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач в наданій до суду заяві визнав позовні вимоги позивача та просив шлюб розірвати у підготовчому судовому засіданні (а.с.28). За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, згідно із ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Згідно частини 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.02). Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 384,20(50% суми сплаченого судового збору), а інші 50% сплаченого судового збору мають бути стягнуті на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved