Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 20.12.2006.Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивача. Позивач вказує, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2006 відповідачу призначено сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 300 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Але з того часу ситуація в країні змінилась, ціни на все зросли. Дитина росте, розвивається, навчається та хворіє, а отже, на думку позивача, розмір аліментів, який сплачує відповідач, є значно низьким. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки є працездатною особою, фізично здоровим, працює та має заробіток, однак офіційно не оформлений на роботі. Тому, позивач просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], та стягувати з [PERSON] в твердій грошовій сумі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, та у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 09.06.2001 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова. Сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка постійно мешкає та знаходиться на утриманні позивача, про що зазначено в рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2006 (а.с. 9). Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 300 грн, щомісяця, починаючи з 19.06.2006 до її повноліття (а.с. 9). Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Шлюб між сторонами розірвано 20.12.2006, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова (а.с. 7). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 28.05.2010 зареєструвала шлюб з [PERSON] у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка «[PERSON]». З довідки, виданої [PERSON] виконавчим комітетом ХМР Харківської області УПСЗН адміністрації Новобаварського району ХМР за № 13 від 10.01.2018, вбачається, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району ХМР та отримує допомогу як для малозабезпеченої сім'ї. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 930 грн. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивача, яка віднесена до категорії малозабезпечених сімей, відповідача, який є працездатною та фізично здоровою молодою особою, вважає за необхідне позов задовольнити та збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2006, і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Проте, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення нового розміру аліментів від дня пред'явлення позову, виходячи з наступного. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial