Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на час навчання в розмірі 1/6 частини щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що батьком її сина [PERSON] є відповідач [PERSON] На теперішній час син є повнолітнім, проживає разом з нею та знаходиться на її забезпеченні, оскільки продовжує навчання на денному відділенні навчально-наукового інженерно-фізичного інституту Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» і у звязку з чим потребує допомоги. Відповідач має можливість надавати сину матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання, оскільки працює, отримує пенсію та має постійний дохід. У звязку з тим, що відповідач має на утриманні малолітню доньку, [INFO], вона вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів. Відповідач подав зустрічну позовну заяву, в якій просив відмовити [PERSON] у позові та стягнути з нього та [PERSON] аліменти на користь сина у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходів з кожного, посилаючись на те, що син навчається на денній формі навчання, тобто за рахунок бюджету, а тому процес навчання відбувається без матеріальних витрат з боку матері та батька, тому він вважає, що частина аліментів, яку позивач просить стягнути з нього, буде мати вільний характер щодо витрат на потреби сина, внаслідок чого значно ускладняється процес контролю цільового призначення коштів. Також відповідач у зустрічному позові вказує, що на рахунок у банку продовжує перераховувати сину кошти у розмірі 1500 грн. на місяць, однак, як йому відомо, мати надає сину лише 200 грн. на тиждень. Ще він вказує, що позивач має постійний дохід, достойну заробітну плату, а тому повинна також сплачувати аліменти сину нарівні з ним. Крім того, відповідач вказує, що під час спілкування з сином він дізнався, що син проживає під час навчання в Харкові у батьків дружини, тобто окремо від матері, і взагалі є повнолітньою особою, має особовий рахунок, що набагато спрощує подальше отримування ним аліментів, та вправі самостійно розпоряджатися власними коштами на свої потреби. На підтвердження проживання сина окремо від матері відповідачем надані додаткові пояснення про те, що сином отриманий зустрічний позов у м. Харкові. З приводу розміру аліментів відповідач вказує, що має малолітню доньку на утриманні якої з нього стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, а позивач не сплачує ні кому аліменти, у власності її сімї є два автомобіля і її чоловік є працездатною особою, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, заперечувала проти проживання сина окремо від неї, оскільки він проживає у її батьків у м. Харкові з понеділка по пятницю, вона надає їм кошти для харчування сина, оскільки батьки є пенсіонерами і не мають змоги на свою пенсію утримувати онука, а у вихідні, святкові та на канікулах він проживає з нею, вона допомагає йому матеріально, купує одяг, харчі та інші різні необхідні речі для існування, а не тільки кишенькові гроші, як вважає відповідач. Також для того щоб вступити на бюджет син ходив на додаткові заняття, які також оплачувала вона, і саме завдяки цьому син вступив на бюджетну форму навчання. З приводу цільового витрачання коштів відповідач вже вказував їй недовіру і це питання було розглядом органу опіки та піклування, на засіданні якого відповідач був присутнім, у звязку з чим вона щомісячно надавала звіти щодо використання аліментів і щоразу доводила, що витрачала більше, ніж сплачував відповідач. Також позивач зазначила, що відповідач з дружиною та мати відповідача, друга бабуся сина, мешкають у м. Харків, але ніхто не запропонував, щоб син жив з ними під час навчання, хоча мають для цього всі умови, що свідчить про те, що вони не бажають утримувати його. Вона також вказала, що відповідач отримує пенсію як полковник запасу, працює офіційно, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. У судових дебатах позивач додатково повідомила, що його дружина на даний час працює і тому також повинна утримувати свою малолітню доньку, і взагалі їй не зрозуміло, чому на утримання малолітньої доньки відповідач погодився сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, про що зазначено у рішенні суду, а на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, навчається на денному відділенні, має більші витрати, ніж малолітня дитина, і тому не має змоги працювати, він погодився сплачувати аліменти на рівні з нею у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходів, і тому вона просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, як і на утримання малолітньої доньки, оскільки діти рівні у правах. Відповідач у судовому засіданні підтримав свою зустрічну позовну заяву та просив стягнути з нього та позивача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходів, оскільки вважає це достатнім для нього. Вислухавши сторони, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], яка змінила своє прізвище у звязку з укладенням 15.08.2009 року шлюбу з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 121882, та відповідач [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 152225 та не заперечується сторонами (а.с. 5, 16). На даний час [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання навчально-наукового інженерно-фізичного інституту Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», де навчається за рахунок бюджету, зі строком навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022, на підтвердження чого надана довідка Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» № 66-05-160/416 від 18.10.2018 (а.с. 7). Згідно наданого Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] № 6355-266057-2017 від 14.01.2017 року, виданого Чугуївським РВ ГУ ДМС, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресом: [ADDRESS], з 23.10.2013 року (а.с. 6). Згідно наданої копії паспорта позивача [PERSON] серії МТ № 078831, вона також зареєстрована за адресом: [ADDRESS], з 23.10.2013 року (а.с. 3). Також позивачем надана довідка відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради № 0310-33/5845 від 13.11.2018, згідно якої [PERSON] зареєстрований за адресом: [ADDRESS], разом з матірю [PERSON], її чоловіком [PERSON] та братами [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Повнолітнім [PERSON] суду надана заява про розгляд справи без його участі у звязку з неможливістю бути присутнім, оскільки він навчається, в якій він просить стягнути аліменти на його утримання з батька на користь матері. Відповідачем [PERSON] на підтвердження проживання повнолітнього сина окремо від матері наданий реєстр поштових відправлень про направлення ним зустрічної позовної заяви сину [PERSON] за адресом проживання у м. Харкові, згідно якого син отримав це поштове відправлення. Однак позивач [PERSON] та син [PERSON] не заперечують, що [PERSON] під час навчання проживає у своїх дідуся та бабусі під час навчання у м. Харкові, про що також відомо у відповідачу, у звязку з чим він і направив поштове відправлення за тим адресом. Таким чином, позивач [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина і син проти цього не заперечує. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Повнолітнім [PERSON] суду надана заява про розгляд справи без його участі у звязку з навчання і неможливістю прибути у судове засідання, в якій він вказав, що навчається на 1 курсі денної форми навчання навчально-наукового інженерно-фізичного інституту Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», який знаходиться у м. Харків, і для того, щоб йому було зручніше їздити на навчання, він проживає у своїх бабусі та дідуся, які живуть у м. Харків, але на канікулах проживав у м. Чугуїв у матері. Також він зазначив, що під час навчання мати та вітчим завжди дають йому кишенькові кошти на потреби у різному розмірі в залежності від різних обставин та його потреб, усі необхідні речі, а саме: одяг, взуття тощо купує йому мати або дає кошти на купівлю, а харчується він у бабусі з дідусем, яким мати дає кошти. Також у заяві він вказав, що він лише навчається, ніде не працює, тому що не має на це часу, його все влаштовує, він ні в чому не обмежений, має все необхідне для того, щоб достойно жити та навчатися. Крім того, він підтвердив, що мати перераховувала його кошти на картковий рахунок, і також у грудні та січні батько перераховував йому по 1500 грн. Також суду надана заява бабусі повнолітнього [PERSON] [PERSON], в якій вона підтвердила всі обставини, на які вказав її онук у своїй заяві. У судовому засіданні відповідачем [PERSON] надана копія рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2018 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів. Позивачем у судовому засіданні було зазначено, що вона до повноліття сина отримувала аліменти від відповідач з пенсії та заробітної плати, однак позивач та відповідач доказів щодо працевлаштування відповідача не надали. Також відповідачем не надані докази щодо сплати аліментів на утримання доньки за рішенням суду фактично, тобто про відрахування з пенсії чи заробітної плати. Враховуючи ті обставини, що [PERSON] досяг 18 років, на даний час є студентом денної форми навчання, не працює, а відповідач знаходиться у працездатному віці, працює та отримує постійний дохід, є військовим пенсіонером, має осіб на своєму утриманні, але доказів щодо сплати аліментів не надав, тому [PERSON] має змогу утримувати свого повнолітнього сина до закінчення ним навчання, оскільки він потребує матеріальної допомоги, а батько має змогу її надавати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має можливість утримувати матеріально свого повнолітнього сина, що продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей матері, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти до закінчення сином навчання або досягнення ним 23 років. Дослідивши надане судове рішення у судовому засідання судом встановлено, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів позивачем визнано і він погодився з цим розміром, тому суд, виходячи з принципу рівності всіх дітей як повнолітніх так і малолітніх, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, а розмір аліментів, заявлений позивачем у судових дебатах, рахує за емоції, оскільки докази щодо збільшення позовних вимог суду не надані. Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст.\~141\~ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави. Також при предявлені зустрічного позову відповідачем не був сплачений судовий збір. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у мінімальному розмірі у сумі 768,40 грн. у звязку з задоволенням позову та у мінімальному розмірі у сумі 768,40 грн. у звязку з його несплатою при предявлені зустрічного позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved