Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд : визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Павлоградської міської ради 14.02.2003 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради № 56 від 12.02.2003 року на будинок [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння (жилого будинку із господарськими будівлями) [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що з 17.03.1973 року по 04.11.1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від даного шлюбу мають повнолітніх дітей. В період шлюбу за сумісні кошти вона разом з чоловіком починаючи з 1974 року почала будувати житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Фактично всі будівлі були побудовані до початку 80-років. На підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради депутатів трудящих № 200 від 21.03.1980 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на цей жилий будинок від 02.04.1980 року. У подальшому після зміни номеру домоволодіння з № 8 на № 12 свідоцтво про право власності 18.05.1988 року та право власності на нього було зареєстровано у КП «Павлоградське МБТІ». [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його друга дружина відповідач по справі. Після смерті [PERSON] позивач також звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частину спірного домоволодіння. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки спірним є момент реєстрації права власності на нього. Отже із відповіді нотаріуса вбачається, що після видачі первинного свідоцтва про право власності на домоволодіння 02.04.1980 року, на ім`я [PERSON] 14.03.2003 року було видано ще одне свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Спірне домоволодіння з 1979 року жодним чином не добудовувалося і його вигляд відносно технічного паспорту не змінювався. Вважає, що спірне майно було придбано нею у шлюбі з [PERSON] за сумісні кошти, право власності зареєстровано 1988 року і вона як дружина має право на 1/2 його частину. Відповідач надала до суду письмові пояснення відповідно до змісту яких зазначила, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження її позовних вимог а обставини зазначені нею у позові є лише її припущеннями. Крім того, з часу розірвання шлюбу позивачки з [PERSON] , а саме з 04.11.1988 року їй було відомо про наявність нерухомого майна яке могло бути придбане під час шлюбу і вона не мала жодних перешкод для визнання майна спільною власності подружжя та подальшого його поділу. Однак позивач ні до нотаріуса ні до суду не зверталась. Позивачем не надано до суду оригіналу свідоцтва про право власності від 14.02.2003 року. Дане свідоцтво отримане [PERSON] на законних підставах і жодних підстав визнавати його недійсним немає. Вважає, що між нею та позивачкою відсутній предмет спору оскільки їй незрозуміло з яких причин її визнано відповідачем по даній справі. Крім того просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки вважає що позивачем пропущений даний строк та у позові позивач не просить поновити строк звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні 02.12.2019 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, відповідач в підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 1 ст.\~223, ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали\~справи та\~оцінивши наявні\~докази у\~їх сукупності,\~судом встановлені\~наступні фактичні\~обставини справи\~та відповідні\~їм правовідносини.\~ З 17.03.1973 року по 04.11.1988 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 17.03.1973 р., випискою з рішення Павлоградського міського народного суду (а.с. 10,11) В період шлюбу, а саме 02.04.1980 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Павлоградської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення Павлоградської міської ради депутатів трудящих № 200 від 21.03.1980 року видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] . (а.с. 20) В подальшому нумерація будинку булі змінена з № 8 на № 12, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, зведеним актом (а.с. 21, 23) 18.05.1988 року право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано в КП «Павлоградське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 20) Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 14.02.2003 року на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради 12.02.2003 року № 56 за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] . (а.с. 13) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 12) 05.04.2019 року позивач звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності. 17.04.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 1988 році, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано 14.02.2003 року, тобто після розлучення з померлим. (а.с. 7) Згідно акту від 13.05.2019 року складеного головою квартального комітету № 62 [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] проживає по [ADDRESS] ) у будинку, який побудувала разом з чоловіком [PERSON] з 1974 року. В даному будинку [PERSON] проживає по теперішній час. ( а.с. 19) Згідно відповіді завідуючої Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою на запит суду від 03.07.2019 року № 4117/02-14, після померлого [INFO] [PERSON] , заведено спадкову справу за № 988/2018 від 07.12.2018 року на підставі заяви № 2504 від 07.12.2018 року про прийняття спадщини від [PERSON] . Також 07.12.2018 року до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори надійшла заява від сина померлого [PERSON] , та заява № 2506 про прийняття спадщини від сина померлого - [PERSON] . 22.12.2018 року до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори надійшла заява за № 2648 про прийняття спадщини від [PERSON] , інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори не надходило. Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося. (а.с. 34) Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст. 4). Згідно зі\~ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України) Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. ст. 81 ЦПК України). Спірні правовідносини регулюються нормами КпШС, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ст. 22, 23 КпШС майно нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Майном нажитим під час шлюбу, подружжя розпоряджається за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від принципу рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або враховуючи інтереси одного із подружжя, що заслуговують на увагу. В судовому засіданні було встановлено, що право власності на спірне майно, а саме на домоволодіння [ADDRESS] виникло та зареєстровано у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] і остання в свою чергу має право на 1/2 його частину. Враховуючи, що свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] видано 02.04.1980 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Павлоградської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення Павлоградської міської ради депутатів трудящих № 200 від 21.03.1980 року [PERSON] , а зареєстровано за ним 18.05.1988 року в КП «Павлоградське бюро технічної інвентаризації». Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконкомом Павлоградської міської Ради 14.02.2003 року на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради 12.02.2003 року № 56 видане на вже зареєстроване на праві власності майно підлягає визнанню недійсним. Будь-яких інших даних щодо обставин видачі свідоцтва про право власності від 14.02.2003 року та підстав його видачі суду не надано. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~ \~ \~ \~ \~ Отже\~при вирішення\~питання про\~застосування строку\~позовної давності слід виходити не з часу, коли відбулося розірвання шлюбу, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі після спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим з подружжя, не може свідчити про порушення права одного з подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. Тобто сам факт незвернення [PERSON] до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність. \~ \~ \~ \~ Про\~порушення свого\~права позивач\~дізналась коли\~отримала відмову\~нотаріуса у\~видачі свідоцтва\~про право\~власності,\~а саме\~17.04.2019\~року,\~до суду\~звернулася 14.06.2019\~року,\~тобто у\~межах строку\~позовної давності. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved