Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з первісним позовом до Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Хорольська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно даних довідки № 1579 виданої 18.06.2020 року виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області на час смерті [PERSON] останнім місцем його реєстрації та проживання було [ADDRESS] . На час відкриття спадщини за цією ж адресою проживала його друга дружина [PERSON] , [INFO] та їх спільний син - [PERSON] , 1996 р.н., які є родичами першої черги спадкування. [PERSON] був одружений двічі. Перший шлюб було зареєстровано 22.04.1977 року з [PERSON] , [INFO] (матір`ю позивачки). У першому шлюбі народилося двоє дітей: позивачка - [PERSON] . На час смерті батька позивач разом із своєю сім`єю були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Шлюб померлого батька із її матір`ю було розірвано у січні 1995 року на підставі рішення Полтавського районного суду. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] втратила право спадкування за законом після [PERSON] Відтак спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , [INFO] (друга дружина спадкодавця), [PERSON] , 1996 р.н. (син від другого шлюбу), позивачка [PERSON] та її сестра [PERSON] (діти спадкодавця від першого шлюбу). 03.07.2020 року позивач звернулася до Хорольської державної нотаріальної контори як спадкоємець першої черги за законом із усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Після звернення до нотаріуса позивачу стало відомо, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не відкривалася. В ході вивчення та проведення правового аналізу документів, наданих нею для вчинення нотаріальної дії та що стосуються житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами було куплено на ім`я [PERSON] , [INFO] в період його перебування у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У 1985 році [PERSON] отримав дозволи на проведення будівництва нового житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Будівництво нового будинку було закінчено до розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , однак документи, що посвідчують право власності на вищевказаний житловий будинок як це було передбачено ч.2 ст. 227 Цивільного кодексу України в редакції від 18.07.1963 року не оформив, право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна не зареєстрував. Побудований у період шлюбу житловий будинок з господарськими спорудами за нормами сімейного права має ознаки спільного майна подружжя. 03.07.2020 року нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. 68 Закону України « Про нотаріат» , видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Все вище вказане не дає змоги виконати вимоги ст. 68 Закону України « Про нотаріат» та визначити склад спадкового майна, що є необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадщина на майно [PERSON] відкрилася, коли діяли норми Цивільного кодексу УРСР від 18.07. 1963 року. Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР кодексу визначалися дії, що свідчать про прийняття спадщини: 1) якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо спадкоємець подав у державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року вищевказані дії мали бути здійснені спадкоємцем протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає спадкувати, не була вчасно подана, то за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд за наявності на те законних підстав може визначити йому додатковий строк , достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини або визнати спадкоємця таким, що фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, відповідно до норм цивільного законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року та постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). При вирішення спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 427/02-31 від 03.07.2020 року підтверджується той факт, що жодним із спадкоємців першої черги не було подано до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Відповідно до довідки № 1293 від 17.06. 2020 року, виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на день смерті [PERSON] ( [INFO] ), за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: - [PERSON] , 1956 р.н. (перша дружина); - [PERSON] , 1986 р.н. (сестра позивача, донька спадкодавця); - [PERSON] , 1978 р.н. (позивач) та її діти: [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 2000 р.н. та [PERSON] , 2000 р.н. Позивач зареєстрована в даному будинку з 1994 року, постійно проживає з 1998 року. Відповідно до довідки № 1295 від 17.06.2020 року, виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] приступила до управління та володіння спадковим майном після померлого батька - [PERSON] , який помер [INFO] шляхом постійного проживання з 1998 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . З вищевказаного вбачається, що позивачка фактично прийняла спадщину в силу ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Згідно зі ст. 392 ЦК України у разі відсутності документа, який засвідчує право власності, право власності може бути визнане в судовому порядку. На підставі вищевикладеного позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. 05.05.2021 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] , Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Хорольська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивач за зустрічним позовом посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] [INFO] із 22.04.1977року по січень 1995року. Шлюб розірвано за позовом чоловіка рішенням Полтавського районного суду Полтавської області. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Під час зареєстрованого шлюбу із [PERSON] ними був придбаний будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.09.1984 року, посвідченого секретарем Ковалівської сільської ради Полтавського району і області В.Д. Шкурко [PERSON] продав, а [PERSON] купив жилий будинок загальною жилою площею 30 кв.м. з відповідними надвірними будівлями [ADDRESS] , розташованій на земельній ділянці радгоспного фонду розміром 0,25 га. Продаж вчинено за 1000 карбованців. Договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі за №38. Будиночок був малий за розміром і ветхий, тому в подальшому ми почали його перебудову. Позивачкою наданий план на перебудову будівлі в масиві садиби [PERSON] , жителя села Ковалівка, Ковалівської сільської ради Полтавського району. До складеного плану масиву садиби при перебудові будівлі прикладаються документи на дозвіл на проведення перебудови будівлі в селі Ковалівка. Наділена садиба згідно рішення дирекції радгоспу ім. А.С. Макаренка за наказом №72 /п від 16 жовтня 1984 року. Мається також паспорт за №35 від 21.03.1985року виданий виконкомом Полтавської районної ради народних депутатів Полтавської області та зареєстрований за №7 у виконкомі Ковалівської сільської ради і на забудову садиби в сільському населеному пункті Української PCP від 25.03.1985 року, згідно з яким під забудову виділено 0,25 га із присадибного фонду радгоспу згідно запису по загальній шнуровій книзі рішенням виконкому Ковалівської сільської ради народних депутатів від 04.02.1985 року за №223 забудова ділянки дозволена відповідно до рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 19.02.1985 року за №94. На наданій земельній ділянці присадибного типу дозволено будівництво житлового будинку по типовому проекту №184-24-12 жилою площею 40,7 кв.м. на 3 кімнати будівельним об`ємом 262,74 куб.м. з надвірними будівлями: сараєм, літньою кухнею і гаражем. Перебудова придбаного будинку здійснювалася за спільні кошти подружжя і завершилася в 1995 році в основному, а кухню і галерею вона добудовувала вже після розірвання шлюбу в 1997 році. Після закінчення перебудови вони із сім`єю почали проживати у збудованому будинку. Однак, документи про право власності на новостворений об`єкт - будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0,25 га до кінця не оформили. В подальшому сімейні відносини з чоловіком у неї не склалися і в січні 1995 року [PERSON] подав позов до неї про розірвання шлюбу, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області 25 січня 1995 року було розірвано. Вдруге [PERSON] одружився із [PERSON] в 1995 році. 10.05.1995 року він переїхав до своєї нової жінки в місто Хорол і проживав там з нею за адресою: [ADDRESS] по день смерті. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що йому належало. Позивачка за зустрічним позовом вдруге зареєструвала шлюб із [PERSON] , 1948року народження [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті вона повернулася у свій будинок за вищевказаною адресою і постійно до теперішнього часу проживаю в ньому. Сплачую за користуванні газом та електроенергією. Відповідно до довідки Ковалівської сільської ради Полтавського району та області за №1253 від 17.06.2020 на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] 1956р.н., - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , 1986р.н., - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , 1978 р.н., - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , 2000р.н., - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , 2000р.н. Постановою нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори від 03.07.2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на усну заяву [PERSON] відмовлено в зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] не оформив правовстановлюючого документу на новостворене майно та не зареєстрував право власності на нього. Державний нотаріус Решта С.М. зазначає у постанові, що побудований у період шлюбу житловий будинок з господарськими будівлями за нормами сімейного права має ознаки спільного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до постанови Хорольської державної нотаріальної контори встановлено, що спадкова справа на майно [PERSON] [INFO] , що помер [INFO] не відкривалася. Згідно даних довідки № 1579 виданої 18.06.2020 року виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області на час смерті [PERSON] [INFO] , останнім місцем його реєстрації та проживання було [ADDRESS] . На час відкриття спадщини за цією ж адресою проживала його дружина [PERSON] , [INFO] та його син, [PERSON] [INFO] . Нотаріус також зазначає, що спадщина на майно [PERSON] відкрилася, коли діяли норми Цивільного Кодексу в редакції від 18.07.1963 року. Статтею 549 цього Кодексу визначалися дії, що свідчать про прийняття спадщини: 1)якщо спадкодавець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо спадкодавець подав у державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України від 18.07.1963 року вищевказані дії мали бути здійснені спадкоємцем протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає спадкувати, не була вчасно подана, то за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд за наявності на те законних підстав може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, або визнати спадкоємцем таким, що фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, відповідно до норм цивільного законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. В ході вивчення та проведення правового аналізу документів, що стосуються житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] державний нотаріус Хорольської державної нотаріальної контори зазначає, що цей житловий будинок був куплений на ім`я [PERSON] в період перебування в шлюбі із [PERSON] , дозволи на будівництво і саме будівництво нового будинку замість купленого ветхого будинку було здійснено у період зареєстрованого шлюбу із [PERSON] . Будинковолодіння по [ADDRESS] було придбано за наші спільні кошти з чоловіком, [PERSON] , в подальшому перебудовано і ними збудований новий будинок із господарськими будівлями і спорудами під час зареєстрованого шлюбу, він є їхнью спільною сумісною власністю. Таким чином, в силу приписів закону сімейного права, позивачці за зустрічним позовом належить Ѕ частина цього будинковолодіння. Правовідносини, що склалися відносно об`єкту спадкування жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] мали місце у період із 1984року по січень 1995 року - у період дії Цивільного Кодексу України 1963 року та Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року. Тому слід застосовувати правила чинного на час виникнення правовідносин законодавства. Зокрема, відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 цього Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Також позивачка за зустрічним позовом зазначає, що ніхто із спадкоємців першої черги не подав належним чином оформленої заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] і не подав заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, окрім її доньки - [PERSON] . У відзиві на первісний позов відповідач [PERSON] не заперечувала щодо встановлення факту фактичного прийняття спадщини її донькою - [PERSON] , після смерті батька, її першого чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном Ѕ частиною житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] з підстав зазначених у позові, підтвердивши фактичні обставини зазначені позивачем за первісним позовом. За таких обставин позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Ольшанська О.Б. не з`явилися, надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохала задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] визнала, просила задовольнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, зустрічний позов підтримала та прохала задовольнити. Первісний позов визнала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, первісний та зустрічний позови визнала та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, первісний та зустрічний позови визнав та прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, первісний та зустрічний позови визнала та прохала їх задовольнити. Від представника відповідача Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечували. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Хорольської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні спору поклались на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно даних довідки № 1579 виданої 18.06.2020 року виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області на час смерті [PERSON] останнім місцем його реєстрації та проживання було [ADDRESS] . На час відкриття спадщини за цією ж адресою проживала його друга дружина [PERSON] , [INFO] та їх спільний син - [PERSON] , 1996 р.н., які є родичами першої черги спадкування. [PERSON] був одружений двічі. Перший шлюб було зареєстровано 22.04.1977 року з [PERSON] , [INFO] (матір`ю позивачки). У першому шлюбі народилося двоє дітей: позивачка - [PERSON] та її сестра - [PERSON] . На час смерті батька позивач разом із своєю сім`єю були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Шлюб померлого батька із її матір`ю було розірвано у січні 1995 року на підставі рішення Полтавського районного суду. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] втратила право спадкування за законом після [PERSON] Відтак спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , [INFO] (друга дружина спадкодавця), [PERSON] , 1996 р.н. (син від другого шлюбу), позивачка [PERSON] та її сестра [PERSON] (діти спадкодавця від першого шлюбу). 03.07.2020 року позивач звернулася до Хорольської державної нотаріальної контори як спадкоємець першої черги за законом із усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Після звернення до нотаріуса позивачу стало відомо, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не відкривалася. В ході вивчення та проведення правового аналізу документів, наданих нею для вчинення нотаріальної дії та що стосуються житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами було куплено на ім`я [PERSON] , [INFO] в період його перебування у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У 1985 році [PERSON] отримав дозволи на проведення будівництва нового житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Будівництво нового будинку було закінчено до розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , однак документи, що посвідчують право власності на вищевказаний житловий будинок як це було передбачено ч.2 ст. 227 Цивільного кодексу України в редакції від 18.07.1963 року не оформив, право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна не зареєстрував. Побудований у період шлюбу житловий будинок з господарськими спорудами за нормами сімейного права має ознаки спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 22 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 цього Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. 03.07.2020 року нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. 68 Закону України « Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Все вище вказане не дає змоги виконати вимоги ст. 68 Закону України « Про нотаріат» та визначити склад спадкового майна, що є необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадщина на майно [PERSON] відкрилася, коли діяли норми Цивільного кодексу УРСР від 18.07. 1963 року. Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР кодексу визначалися дії, що свідчать про прийняття спадщини: 1) якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо спадкоємець подав у державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року вище вказані дії мали бути здійснені спадкоємцем протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає спадкувати, не була вчасно подана, то за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд за наявності на те законних підстав може визначити йому додатковий строк , достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини або визнати спадкоємця таким, що фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, відповідно до норм цивільного законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року та постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). При вирішення спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 427/02-31 від 03.07.2020 року підтверджується той факт, що жодним із спадкоємців першої черги не було подано до державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Відповідно до довідки № 1293 від 17.06. 2020 року , виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на день смерті [PERSON] ( [INFO] ), за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: - [PERSON] , 1956 р.н. (перша дружина); - [PERSON] , 1986 р.н. (сестра позивача, донька спадкодавця); - [PERSON] , 1978 р.н. (позивач) та її діти: [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 2000 р.н. та [PERSON] , 2000 р.н. [PERSON] зареєстрована в даному будинку з 1994 року, постійно проживає з 1998 року. Відповідно до довідки № 1295 від 17.06.2020 року, виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] приступила до управління та володіння спадковим майном після померлого батька - [PERSON] , який помер [INFO] шляхом постійного проживання з 1998 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . З вищевказаного вбачається, що [PERSON] фактично прийняла спадщину в силу ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року після [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , інша Ѕ частина якого належить [PERSON] відповідно до ст. 22 КпШС України як на майно, нажите подружжям за час шлюбу і є його спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 392 ЦК України у разі відсутності документа, який засвідчує право власності, право власності може бути визнане в судовому порядку. Згідно п. 4.14., п. 4.15., п. 4.20. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. видача свідоцтв про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Частиною третьою ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивачів за первісним та зустрічним позовом, згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved