Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] , укладений 07 вересня 2017 року Радивилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (актовий запис №79). В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі із 07 вересня 2017 року. В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають, в них склалися різні погляди на життя, подальше спільне життя неможливе. син проживає з позивачем. Примирення з відповідачем позивач виключає, вказуючи, що перебування в шлюбі суперечить їх інтересам, вони втратили почуття любові та взаємоповаги. Позивач в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно надісланої до суду заяви, просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 вересня 2017 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований Радивилівським районним відділом ДРАЦС головного територіального управління юстиції в Рівненській області, актовий запис №79. (а.с.6) В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого сторони вказані батьками. (а.с. 7) Судом встановлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки та не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітньої дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позивача, враховуючи її матеріальний стан, звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, судовий збір в розмірі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved