Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 2014 року народження, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та про стягнення аліментів на утримання дружини - [PERSON], у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 липня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1134. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину: [PERSON], 2014 року народження. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з 21.11.2014 року, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. За таких обставин, позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї не можливе. Вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначила, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не працює і також потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити, при цьому посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 26 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1134 (а.с.5). Від сумісного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], 2014 року народження (а.с.8). Приймаючи до уваги наявність дитини, особливий характер сімейних відносин, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. Відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.ІХ.1991року та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем (а.с.4), яка приймає безпосередню участь в утриманні та вихованні дитини. На даний час, позивач не працює, знаходиться на обліку в УПСЗН Новозаводської у м. Чернігові ради і отримує щомісячну разову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн (а.с.19). Відповідач мешкає окремо (а.с.26), не працює (а.с.27), інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає. Останній не є інвалідом. Сторони доказів про наявність чи відсутність рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, відсутність у платника інших аліментних зобов'язань та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.02.2016 року в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.2 та ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З огляду на те, що позивачка на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач є особою працездатного віку і відсутні будь-які медичні застереження щодо обмеження праці, тому позивачка має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років. При визначені розміру аліментів на утримання позивачки, суд враховує матеріальний стан позивачки і відповідача, обставини даної справи, і вважає за необхідне, позовні вимоги в цій частині позову задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 лютого 2016 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] включно, в силу ст. 79 Сімейного Кодексу України. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 102 грн.. 40 коп. (551,20 + 551,20) за кожну вимогу немайнового характеру (стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини). Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial