Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на час навчання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, на період навчання [PERSON] При цьому позивачка посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON], який є повнолітнім і навчається на денній формі навчання за державним замовленням в Одеському державному аграрному університеті, що потягло для позивачки додаткові витрати на утримання сина, який не має самостійних доходів, стипендію не отримує. Після досягнення [PERSON] повнолітня батько сину матеріальної допомоги не надає, але він потребує такої допомоги, оскільки потрібно платити за навчання, проживання в гуртожитку, тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, у його власності перебуває рухоме майно, він є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що по мірі можливості надає допомогу своєму сину. Він є приватним підприємцем, має у власності земельну ділянку та рухоме майно. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 4). [PERSON] народився [INFO] (а.с. 6), змінив своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво про зміну імені від 16.11.2012 року (а.с. 7). В свідоцтві про його народження батьком вказаний [PERSON] - відповідач у справі. Ці обставини відповідачем не оспорювалися. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка надала суду довідку, видану виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 477 від 05.03.2015 року згідно якої [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 11); довідки, видані Одеським державним аграрним університетом від 08.11.2014 року, № 03/9 від 10.09.2015 року, згідно яких [PERSON] є студентом ІІІ курсу факультету ветеринарної медицини Одеського державного аграрного університету денної форми навчання за державним замовленням з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Стипендію не отримує (а.с. 8, 43); довідку, видану виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 492 від 10.03.2015 року згідно якої позивачка [PERSON] працює на посаді секретаря сільської ради та її дохід за 2014 рік склав 34 746,19 грн. (а.с. 12). В підтвердження необхідності матеріальної підтримки від батька під час навчання позивачка надала суду чеки, які підтверджують витрати на навчання сина, проживання в гуртожитку (а.с. 9, 31, 44, 45). На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07.04.1998 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 1/2 неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 07.04.1998 року до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO] (а.с. 10). Як вбачається з довідки, виданої ДПІ у Болградському районі ГУ ДФС в Одеській області № 186/1701 від 05.08.2015 року та копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Болградському районі ГУ ДФС в Одеській області (а.с. 32, 39-40). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.06.2006 року, [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 41), належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). В підтвердження своїх заперечень проти заявленого позивачкою позову відповідач надав суду копію державного акту про право власності на земельну ділянку, згідно якого відповідач є власником земельної ділянки площею 2,22 гектарів на території Олександрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 38). Як вбачається з копії технічного паспорту та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданих відповідачем, йому на праві власності належить рухоме майно (а.с. 37). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який досяг повноліття [INFO], є студентом третього курсу факультету ветеринарної медицини Одеського державного аграрного університету денного навчання за державним замовленням, стипендію не отримує, проживає у гуртожитку та потребує матеріальної допомоги від батька. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто для виникнення вищезазначеного аліментного зобов'язання ст. 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання дочкою, сином після досягнення ними повноліття; недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку - 23 років; потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Такі висновки суду узгоджуються з п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як було вище наведено, з свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] не досяг 23 років. Так, довідкою Одеського державного аграрного університету № 03/9 від 10.09.2015 року підтверджується той факт, що [PERSON] продовжує навчання після досягнення ним повноліття та навчається на 3 курсі Одеського державного аграрного університету на денній формі навчання, стипендію не отримує (а.с. 43), проживає в гуртожитку, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач фактично не заперечував того факту, що може надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу під час його навчання, отже суд робить висновок, що відповідач має можливість надавати повнолітньому непрацездатному сину матеріальну допомогу під час його навчання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина. Суд при визначенні розміру аліментів, виходить з положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, суд у відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Ст. 60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, пояснення сторін та надані ними докази, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду жодного переконливого доказу того факту, що в наявний час він не може надавати матеріальну допомогу на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання, а також не надав суду доказів надання матеріальної допомоги на утримання сина після досягнення ним повноліття. Судом встановлено, що відповідач є приватним підприємцем, працездатним, має нерегулярний мінливий дохід. Суд також приходить до висновку, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. На дані факти посилалася позивачка та не спростував відповідач. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження такі факти, як потреба повнолітнього [PERSON] в отриманні матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням та можливість надавати йому таку допомогу батьком [PERSON] і з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON], за умови продовження ним навчання, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 13.03.2015 року. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved