Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 27.09.2017р. в Сихівському районному у м.Львові відділі ДРАЦС ГТУ юстиції у Львівській області, а також стягувати з [PERSON] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] аліменти на утримання малітнього сина [PERSON] у розмірі 4000 грн., щомісячно з моменту подачі позову і до досягнення ним повноліття. Заяву обгрунтовує тим, що 27.09.2017р. між нею та Відповідачем зареєстровано шлюб в Сихівському районному у м.Львові відділі ДРАЦС ГТУ юстиції у Львівській області. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] . Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Спільне господарство не ведеться та фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2018 року. Відповідач впродовж їхнього спільного проживання матеріальним забезпеченням сім`ї не займався, ніде не працював. На даний час вони з Відповідачем не проживають за однією адресою, спільний побут не ведуть, відповідач періодично навідує їхнього сина та дає незначні кошти на його утримання, проте провокує сварки у зв`язку з чим збереження сім`ї на її погляд є неможливим і суперечить її інтересам. Зазначає, що в процесі співжиття з Відповідачем постійно виникали та виникають сварки і непорозуміння, що само-собою негативно впливає на її психологічний і відповідно, фізичний стан та самопочуття. Звертає увагу, що відповідач отримує щомісячно пенсію, а також з червня 2018 р. періодично перебуває на заробітках в Республіці Польща, по приїзду з яких виділяє незначні кошти на утримання їхнього сина. Позивач в судове засідання з`явилася, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач в судове засідання з`явився, не заперечив щодо задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, однак позовну вимогу щодо стягнення з нього аліментів у сумі 4000 грн., щомісячно, визнав частково та пояснив, що він є учасником бойових дій і йому встановлена 3 група інвалідності. Окрім цього, у нього є одна дитина від першого шлюбу, якій також він сплачує грошові кошти у розмірі 1500 грн., у зв`язку із чим він не може сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачкою у позовній заяві, проте погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., щомісячно на дитину. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.09.2017 р., між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.01.2018 р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відповіді Управління обслуговування громадян Перемишлянського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУПФ України у Львівській області від 14.05.2019 р., №697/08.04-11, гр. [PERSON] , [INFO] , як одержувач пенсії на обліку не перебуває. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є непорозуміння, сварки через різнобічність та несумісність характерів, образи зі сторони відповідача, неналежне ставлення до неї, як до дружини, а також неналежне забезпечення відповідачем їхньої сім`ї. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, обов`язок обох батьків утримувати дитину, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин. За умовами ст.141 ЦПК України судовий покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому такий в порядку компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial