Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, щоб справу розглянули без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з позовної заяви і не заперечується сторонами, що 12.03.2011 року [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], сплативши їй за все кошти в сумі 25000 грн. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] В підтвердження укладення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] надав позивачу розписку. [PERSON] успадкував даний будинок після смерті своїх батьків, проте до кінця не переоформив свої спадкові права. Сторони домовились про подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до розписки про отримання коштів за договором купівлі-продажу від 12.03.2011 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в сумі 25000 грн. 00 коп. за проданий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Кошти відповідач отримав повністю, претензій не має. Однак нотаріально сторони договір купівлі-продажу не оформили, однак відповідач пообіцяв в подальшому оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально. На даний час відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, на неодноразові звернення оформити нотаріально договір купівлі-продажу не реагує. Позивач [PERSON] в свою чергу самостійно не може оформити право власності на вказане нерухоме майно, що перешкоджає їй здійснювати своє право власності на фактично належне їй за договором купівлі-продажу нерухомим майно. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 6 ст. 234 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Враховуючи те, що встановлення відповідного факту пов'язане з подальшим вирішенням спору про право, зокрема права позивача [PERSON] на нерухоме майно, суд вважає, що справу слід вирішувати в позовному провадженні. Позивач [PERSON] оплатила вартість придбаного нерухомого майна, а відповідач [PERSON] написав розписку від 12.03.2011 року про отримання коштів. Таким чином, встановлено, що позивач виконав умови договору, оплативши вартість придбаного майна, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Вказаний житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], відповідач [PERSON] успадкував від своєї матері [PERSON]. Відповідно до довідки № 307 від 07.07.2017 року виданої Лопатинською сільською радою Оратівського району Вінницької області [PERSON], [INFO] разом з дочкою [PERSON], [INFO] проживають в будинку за адресою [ADDRESS] з 2012 року. Відповідно до довідки № 305 від 07.07.2017 року виданої Лопатинською сільською радою Оратівського району Вінницької області, про те що згідно по господарської книги № 1 особовий рахунок [NUMBER] житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: [PERSON], [INFO] - помер [INFO]; [PERSON], [INFO] - померла [INFO]. Рік забудови житлового будинку 1952 рік. Будинок під арештом та заставою не перебуває. Відповідно до довідки № 306 від 07.07.2017 року виданої Лопатинською сільською радою Оратівського району Вінницької області, згідно з якою в по господарській книзі виконавчого комітету Лопатинської сільської ради за № 1 особовий рахунок [NUMBER] померла [PERSON], яка народилася [INFO] в с. Лопатинка Оратівського району Вінницької області на день смерті [INFO] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] за вказаною адресою осіб, які були зареєстровані та спільно проживали з спадкодавцем немає. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15.08.2008 року [PERSON] померла [INFO] в с. Лопатинка Оратівського району Вінницької області. Відповідно до домової книги [PERSON] прописана в житловому будинку по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.05.1960 року [PERSON] народився [INFO] в с. Лопатинка Оратівського району Вінницької області батьками якого є: [PERSON] та [PERSON]. Позивачем [PERSON] за власні кошти виготовлено 28.07.2017 року технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Суд може застосувати до правовідносин сторін ч.2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося часткове його виконання. За таких обставин, суд вважає, що необхідно встановити юридичний факт укладення між [PERSON], як покупцем, і [PERSON], як продавцем 12.03.2011 року договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] за ціною 25000 грн. 00 коп. і та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно. На підставі ст.ст. 16, 346, 202, 328, 334 ЦК України,

Outcome: approved