Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], просила: стягнути з відповідача на свою користь аванс в сумі 172 200 грн. за попереднім договором від 23.12.2013 року; стягнути з відповідача на свою користь неустойку в сумі 17220 грн. за попереднім договором від 23.12.2013 року; стягнути з відповідача аванс в сумі 44990 грн., як еквівалент 4000 дол. США та стягнути сплачений судовий збір. Під час розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, збільшивши їх на 1000 доларів США, та відмовившись від вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 17220 грн. за попереднім договором від 23.12.2013 року та стягнення з відповідача авансу в сумі 44990 грн., як еквівалент 4000 дол. США. Остаточно просив стягнути з відповідача 22 000 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на зміст позовної заяви, зазначав, що 15 жовтня 2013 року сторони усно домовились укласти не пізніше 31 грудня 2013 року договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. 23 грудня 2013 року сторонами було укладено попередній договір з передачею авансових платежів, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №1121, за умовами якого позивач сплатила відповідачу аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу у розмірі 172200 грн. В даному договорі розмір переданих коштів нотаріусом було зазначено в гривневому еквіваленті на час їх передачі, проте фактично гроші були передані в розмірі 21 000 доларів США. Також, позивач на вимогу відповідача передала йому 8300 грн., що на час передачі було еквівалентно 1000 доларів США., з приводу передачі цих коштів, розписка або будь-який інший документ не оформлялись. Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між сторонами укладено не було з вини відповідача, який навмисно ухилився від укладання договору. 15 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою про повернення авансу, проте до теперішнього часу відповідач кошти не повернув, що змусило позивача звернутись з позовом до суду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 17220 грн. за попереднім договором від 23.12.2013 року та стягнення з відповідача авансу в сумі 44990 грн., як еквівалент 4000 дол. США залишено без розгляду. Відповідач в судовому засіданні, заперечуючи проти первинних вимог, вказав, що сума в розмірі 4000 дол. США, зазначена в розписці, входить до суми авансу вказаної у попередньому договорі від 23.12.2013 року. Після уточнення позивачем позовних вимог визнав в повному обсязі, підтвердив, що дійсно отримав від [PERSON] аванс на загальну суму 22 000 дол. США, не заперечував проти стягнення з нього цих коштів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 23 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір з передачею авансових платежів, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1121 /а.с. 14-17/. За умовами договору відповідач зобов'язався продати, а позивач купити житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку [NUMBER], які знаходяться у місті Кіровограді по провулку Знам'янському не пізніше 01 квітня 2014 року, в цілому вартість нерухомості має становити 492 000 грн. Відповідно до п. 3 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передав, а продавець отримав від покупця гроші в сумі 172 200 грн. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу. При цьому, відповідач підтвердив доводи представника позивача, що сума авансу була передана в доларах США. На час їх передачі, 172 200 грн. дорівнювало 21 000 доларів США. Таким чином, встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за попереднім договором в повному обсязі та передав відповідачу обумовлену договором суму авансу. Згідно пункту 8 попереднього договору, відповідач гарантував, що до дня укладення договору купівлі-продажу він оформить і отримає всі необхідні документи на житловий будинок згідно чинного законодавства та заявляв, що відчужуване майно є спадковим майном, будь-яких прав щодо нерухомого майна у інших осіб, які могли б порушити питання про визнання за ними права власності на зазначене майно, у т.ч. відповідно до ст.ст. 62, 74, 97 Сімейного кодексу України, немає. Відповідно до п. 5 попереднього договору, у разі, якщо продавець буде відмовлятися (відмовлятися) від укладення договору купівлі-продажу в визначений у пункті 2 попереднього договору (чи додатково погоджений шляхом внесення змін до попереднього договору) термін та вищезазначених умовах, він зобов'язується повернути покупцеві отриманий від нього аванс, а також сплатити неустойку у розмірі 10 відсотків від суми авансу, переданого за цим попереднім договором. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі продажу будинку [ADDRESS] сторонами не укладався. Зі слів представника позивача, вказане відбулося оскільки відповідач не був єдиним власником будинку, а частка будинку належала його сестрі, яка відмовлялась її продавати. Відповідачем, такі доводи позивача підтверджено. Також, відповідачем визнано, що поза укладеним попереднім договором, позивач передала відповідачу 1000 доларів США, що на час їх передачі становило 8300 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то сплачені позивачем відповідачу в рахунок виконання попереднього договору кошти є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавались. 15 квітня 2014 року [PERSON] зверталась до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів, проте до теперішнього часу відповідач кошти не повернув. Сторони в судовому засіданні пояснили, що суму авансу передавали у дол. США у розмірі 21 000, що на той час було еквівалентно 172 200 грн., як зазначено у попередньому договорі. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги в частині стягнення ще на 1000 дол. США, вказавши, що ці кошти по курсу НБУ на час їх передачі у розмірі 8300 грн. були передані на прохання відповідача. Після такого збільшення позивач остаточно просив стягнути передану 21 000 дол. США за попереднім договором та згадану 1000 дол. США. проти чого відповідач не заперечував. Відповідно до ч.4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з'ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України довів в судовому засіданні ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню. За вказаного, до стягнення з [PERSON] підлягає сума авансу у розмірі 22 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 04.06.2014 р. еквівалентно 261140 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved