Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що їй на підставі договору дарування квартири від 14.12.2018 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає з 2012 року відповідач по справі [PERSON] . Реєстрація місця проживання відповідача за вищезазначеною адресою перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном, на підставі чого позивач звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позовній заяві вказала про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 03 червня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Згідно з договором дарування квартири (а.с. 4-5) власником квартири [ADDRESS] , є позивач по справі [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04.03.2020 р., виданої депутатом Старобільської міської ради (а.с. 9) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає з 2012 року відповідач [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Наявність реєстрації в квартирі відповідача перешкоджають власнику щодо розпорядження своїм майном, на підставі чого суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~- стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~\~\~

Outcome: approved