Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі Львівської області про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, а саме: просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 02.11.2007 року, виданий на ім'я відповідача [PERSON], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянок), загальною площею 0,0739 га, кадастровий номер [NUMBER], в частині 1/6 ідеальної частини земельної ділянки загальною площею 0,0739, розташованої по [ADDRESS]; визнати за [PERSON], право власності на 1/6 ідеальну частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0739 га, розташованої по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], залишивши у власності відповідача [PERSON] 5/6 ідеальних частин даної земельної ділянки. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10.11.2016року у цивільній справі №457/720/16-ц (провадження №2/457/316/16), зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2016р. за 18078695, [PERSON] на праві власності належить 1/6 ідеальна частина житлового будинку [ADDRESS]. Даним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 10.11.2016року, яке набрало законної сили 21.11.2016р., оскільки відповідачем не оскаржувалось, також визнано недійсним свідоцтво про право на спадшину за заповітом, видане 11 вересня 2003 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в м. Трускавець Львівської області, яке зареєстроване в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 14.09.2003 року за реєстраційним №1686948 в частині видачі даного свідоцтва [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами що знаходиться по [ADDRESS]. Скасовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який видано [PERSON] 14.09.2003 року Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Визнано за [PERSON], право власності на 1/6 ідеальну частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (будинок загальною площею 80,8 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в м. Трускавці Львівської області. В процесі розгляду даної справи, зокрема у жовні 2016 року зі слів відповідача [PERSON] позивачу стало відомо, що відповідачем на підставі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.2003 року приватизовано всю площу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. На адвокатський запит, на початку лютого 2017року, позивач отримала лист - відповідь від Трускавецької міської ради Львівської області про те, що згідно рішення Трускавецької міської ради №143 від 17.05.2007року [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 739 кв.м. (0,0739га) по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. На підставі рішення видано Державний акт Серія [NUMBER] від 02.11.2007року. Також, на її звернення від державного кадастрового реєстратора відділу у Дрогобицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 10.02.2017 року вона отримала довідку про те, що відповідно до даних державного земельного кадастру земельній ділянці за адресою [ADDRESS], цільове призначення якої: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0739га присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Позивач зазначає, що ставши на підставі рішення суду від 10.11.2016 року власником 1/6 ідеальної частини житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] вона запропонувала відповідачу [PERSON] у добровільному порядку провести розподіл будинку та земельної ділянки, оскільки до неї перейшло і право власності на 1/6 частину земельної ділянки, яка раніше набула ознак об'єкта права власності. Однак відповідач від мирного врегулювання спору відмовився, до житлового будинку та земельної ділянки її не допускає. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі Львівської області не забезпечило явку повноваженого представника, однак суд вирішив слухати справу у їх відсутності, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які висвітлюють права та взаємовідносини сторін Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Трускавецької міської ради №143 від 17.05.2007року [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 739 кв.м. (0,0739га) по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. На підставі рішення видано Державний акт Серія [NUMBER] від 02.11.2007року. Відповідно до даних державного земельного кадастру земельній ділянці за адресою [ADDRESS], цільове призначення якої: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0739га присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Крім цього встановлено, що Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 10.11.2016 року у цивільній справі №457/720/16-ц (провадження №2/457/316/16), визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 11 вересня 2003 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в м. Трускавці Львівської області, яке зареєстроване в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 14.09.2003 року за реєстраційним № [NUMBER] в частині видачі даного свідоцтва [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами що знаходиться по [ADDRESS], Львівської області. Скасовано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який видано 14.09.2003 року Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на ім'я [PERSON] (витяг № 1474055, реєстраційний № [NUMBER], запис № 784 в книзі № 7). Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 ідеальну частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], Львівської області (будинок загальною площею 80,8 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м.), в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року [ADDRESS] У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. А відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. (Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.02.2015р. справа №6-2цс15, у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року справа №559/2079/15-ц , у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року справа №6-2225цс16). За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. При цьому, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Відповідач отримав земельну ділянку по [ADDRESS] у власність, будучи власником розташованого на ній будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке в подальшому рішенням суду було визнано частково недійсним, тому відсутня правова підстава для реєстрації за ним права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в цілому, оскільки [PERSON] є власником 1/6 ідеальної частини житлового будинку з господарськими спорудами. Реєстрація права власності на всю земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] за відповідачем, порушує права позивача [PERSON], та позбавляє її користуватися належною часткою у домоволодінні й обслуговувати свою частину житлового будинку та відповідну частину приналежних до нього господарських будівель і споруд, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 02.11.2007року, виданий на ім'я відповідача [PERSON] суперечить вимогам законодавства, зокрема частині четвертій статті 120 ЗК України в редакції 2007 року та підлягає визнанню судом частково недійсним на підставі ст. 155 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved