Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року до участі у даній справі як третю особу на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області. Позов обґрунтований тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . В листопаді 1993 року в цій квартирі був зареєстрований син позивачки [PERSON] . Однак з моменту реєстрації він у квартирі не проживав, а проживав у м. Запоріжжя та Київській області. Позивачка сама вела спільне господарство, утримувала квартиру і взаємних прав та обов`язків щодо утримання майна та способу користування ним з відповідачами не мала. В належній позивачці квартирі відсутні будь-які речі чи майно [PERSON] . Він є фактичним власником двох квартир у м. Запоріжжя, які оформлені на його тещу, оскільки неодноразово перебував під слідством і його майно могло бути конфісковане в дохід держави. Дані квартири [PERSON] здає в оренду, а тому йому є де проживати. У вересні 2018 року [PERSON] повернувся в м. Камінь-Каширський та проживає зі своєю сім`єю в успадкованому позивачкою житловому будинку по [ADDRESS] . У 2019 році відповідач зареєстрував у квартирі [ADDRESS] , за місцем його реєстрації, свою доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що факт відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації понад один рік підтверджується актами обстеження фактичного проживання від 21 лютого 2019 року та від 21 січня 2020 року. Будь-якого інтересу до даного житла [PERSON] не проявляв останні 26 років. Домовленості з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі не було. У зв`язку з реєстрацією в спірній квартирі [PERSON] та його неповнолітньої дочки [PERSON] позивачка несе додаткові витрати на сплату комунальних платежів. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У відзиві на позов відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Вказав, що в квартирі [ADDRESS] він зареєстрований з часу отримання даної квартири, а в 1993 році його реєстрація була поновлена після тимчасової відсутності в зв`язку зі службою в армії та навчанням у м. Києві. Дана квартира є єдиним його житлом, а також єдиним житлом його малолітньої доньки [PERSON] , 2008 року народження. В зв`язку з особливостями його роботи він часто на тривалий час виїздить в інші регіони України, однак раз на 2-3 місяці він повертається у квартиру за місцем своєї реєстрації. У вересні 2018 року він повернувся в м. Камінь-Каширський на постійне проживання, доньку [PERSON] віддав до 4 класу місцевої школи. В той час поселитися в квартиру [ADDRESS] він не зміг, оскільки там проживали наймачі, яких вселив син позивачки [PERSON] . У цей час [PERSON] знаходилася на заробітках у Республіці Італія. З дозволу позивачки він тимчасово поселився в належному їй житловому будинку по [ADDRESS] до того часу, коли наймачі звільнять квартиру. Проте, 10 січня 2019 року, в день коли мала звільнитися квартира, його до житла не впустив син позивачки [PERSON] . Працівники поліції, які прибули за викликом відповідача, не відреагували на його скарги, оскільки [PERSON] по телефону повідомила їм, що є власницею квартири і забороняє відповідачу там проживати. Вважає, що він та його дочка [PERSON] мають законне право проживати в квартирі [ADDRESS] , а тому просить відмовити в задоволенні позову. Позивачка [PERSON] , її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. [PERSON] пояснила, що 43 роки тому отримала квартиру [ADDRESS] , яку в 1993 році приватизувала. В цій квартирі проживали її чоловік та сини [PERSON] і [PERSON]. Син [PERSON] , відповідач по справі, проживав у житловому будинку за адресою [ADDRESS] разом із бабусею. Звідти в 1985 році він пішов навчатися в м. Київ і повертатися до м. Каменя-Каширського не захотів. У 1993 році [PERSON] зареєструвався у спірній квартирі, однак жодного дня в ній не проживав і не приймав участі в її утриманні. У власності [PERSON] є дві квартири в м. Запоріжжя, а в даний час відповідач зі своєю сім`єю проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , тому потреби в користуванні спірною квартирою в нього немає. Також зазначила, що з жовтня 2018 року по січень 2019 року в належній їй квартирі проживали наймачі, тому [PERSON] не міг проживати за вказаною адресою. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що квартира [ADDRESS] , в якій він зареєстрований, є єдиним його житлом. Окрім даної адреси він був зареєстрований лише за адресою [ADDRESS] , у гуртожитку, де він проживав під час навчання у вузі. Також він мав квартиру в м. Запоріжжя, яка однак вибула з його володіння в зв`язку з несплатою кредитної заборгованості, тому іншого житла, крім спірної квартири, в нього немає. Просить відмовити в задоволені позову. Представник органу опіки та піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області Голубчук Т.П. в судовому засіданні пояснила, що готова визнати позовні вимоги лише за умови надання малолітній [PERSON] іншого житла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що проживає в одному з позивачкою будинку та займає квартиру [ADDRESS] . Вказав, що відповідач [PERSON] постійно проживав у будинку по [ADDRESS] , в спірній квартирі з`являвся лише інколи. Останній раз за адресою [ADDRESS] [PERSON] з`явився восени 2019 року, тоді ж відбувся конфлікт між ним та власниками квартири. Свідок [PERSON] показала, що позивачка є її свекрухою. [PERSON] постійно проживав у м. Запоріжжя і ніколи не цікавився спірною квартирою. В серпні 2018 року він повернувся в м. Камінь-Каширський та повідомив, що залишається на постійне проживання. В цей час [PERSON] була за кордоном, а в її квартирі проживали наймачі. [PERSON] почав вимагати ключі від квартири, а коли йому відмовили почав погрожувати розправою. Свідок [PERSON] в суді показала, що проживає в будинку [ADDRESS] понад 30 років. За цей час лише один раз бачила [PERSON] в їх будинку. Останній раз він приходив в лютому 2020 року разом із працівниками поліції Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право власності № 84 від 04 лютого 1993 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6). З досліджених у суді паспорта [NUMBER] (а.с. 11), довідок Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 15 січня 2019 року № 651, від 14 січня 2020 року № 405 вбачається, що у вказаній вище квартирі, окрім інших, зареєстровані відповідачі [PERSON] з 17 листопада 1993 року та [PERSON] з 15 січня 2019 року. Разом із тим, в актах обстеження фактичного проживання, складених комісією Камінь-Каширської міської ради 21 лютого 2019 року та 21 січня 2020 року вказано, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають, фактичним місцем їх проживання є житловий будинок [ADDRESS] . Дана інформація зазначена в актах зі слів заявниці [PERSON] . Згідно з положеннями вказаної вище статті 405 ЦК України достатньою підставою для визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право на користування цим житлом, є його відсутність у житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] понад рік за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] позивачка надала згадані вище акти обстеження фактичного проживання осіб. Відповідно до положень статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наведені вище норми закону встановлюють процесуальний порядок доведення стороною наведених у позовній заяві обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, це зокрема надання відповідних доказів, а також визначають критерії, яким такі докази мають відповідати. Дотримуючись цих норм, суд вважає, що надані позивачкою докази відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації у квартирі [ADDRESS] понад рік, а саме акти обстеження фактичного проживання, встановленим законом критеріям не відповідають. Зокрема, суд ставить під сумнів достовірність згаданих вище актів обстеження з тих підстав, що вказана в них інформація взята зі слів самої позивачки [PERSON] , яка є зацікавленою стороною в даному спорі. Відсутність в актах обстеження детальної інформації щодо умов проживання сім`ї вказує на те, що комісія Камінь-Каширської міської ради, складаючи дані акти, на місце обстеження взагалі не виходила, а зазначену в них інформацію вказала зі слів заявниці [PERSON] . Також про безпідставність позовних вимог свідчить і та обставина, що акти обстеження складені 21 лютого 2019 року та 21 січня 2020 року, при цьому будь-яких доказів щодо відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації в період часу між цими датами, а це майже рік, позивачкою не наданою. Також суд бере до уваги показання свідків, які вказали, що восени 2019 року та лютому 2020 року між [PERSON] та сином позивачки [PERSON] відбувався конфлікт щодо користування спірною квартирою, що свідчить про намагання відповідача вселитися до свого житла та об`єктивні причини неможливості скористатися своїми житловими правами. Отже позивачкою не доведено перед судом тієї обставини, що відповідачі були відсутні понад рік без поважних причин у належній їй квартирі [ADDRESS] , а тому в задоволенні позову про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування цим житлом, слід відмовити. Відмовляючи в задоволенні позову, суд у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивачку обов`язок по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed