Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів в її користь у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та на період її інвалідності. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач є її батько та сплачував аліменти до закінчення нею навчання. На даний час їй встановлена друга група інвалідності на один рік, значні кошти йдуть на лікування, тому, коштів її матері та пенсії не достатньо для оплати нагальних витрат. Відповідач працює, має постійний дохід та може надавати допомогу. Просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] в її користь аліменти в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку щомісячно, на період її інвалідності, починаючи з 05.08.2015 року. Позивач у судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити повністю з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду у встановленому порядку. Суд вважає, що відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді та не подаючи своїх заперечень на висунуті вимоги та їх мотивацію, фактично погоджується з викладеним у позові. Суд, зважаючи на позицію сторін та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов частково підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], [INFO]. Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.02.2015 року стверджується, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства та їй інвалідність встановлена до 01.02.2016 року. Довідкою № 1912 стверджується, що [PERSON] знаходиться на обліку в Ковельському РУСЗН та отримувала державну соціальну допомогу інваліда з дитинства 2-ї групи у розмірі 949.00 гривень, а з вересня 2015 року у розмірі 1 074.00 гривень. Згідно доданих копій медичних документів [PERSON] постійно хворіє і їй встановлено діагноз хронічна аутоімунна тромбоцитопенічна пурпура, геморагічний синдром, рецидивуючі носові та ясневі кровотечі, залізодефіцитна анемія. Вона перебуває під постійним наглядом лікарів та потребує постійного лікування. Відповідач [PERSON] працює машиністом в локомотивному депо ст. Ковель, має постійний і достатній дохід. Правовідносини сторін регулюються нормами ст. ст. 198 - 201 СК України, оскільки йдеться про стягнення аліментів на дочку [PERSON], яка досягла повноліття, однак є непрацездатною. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сину). Суд оцінює, що [PERSON] потребує допомоги, оскільки отримувана нею соціальна допомога не може покрити всі потреби на придбання ліків, поїздки в лікувальні заклади, перебування на лікуванні, а відповідач [PERSON] має можливість надати таку матеріальну допомогу, він працює і має постійний дохід. Доводи позивача про те, що вона за станом здоров'я потребує постійного лікування підтверджені відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України достовірними доказами, оскільки надані нею витяги з історії хвороби із стаціонарних лікарняних закладів містять посилання на необхідність її постійного лікування. При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку з батька суд бере до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки, так і платника аліментів, інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення ( ст. ст. 182, 200 СК України). Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід непрацездатної не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка і є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Разом з тим, судом встановлено, що непрацездатна [PERSON] потребує постійної допомоги та нагляду, за рекомендаціями лікарів їй необхідне систематичне медикаментозне лікування, що свідчить про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі. Для відновлення працездатності експертна комісія рекомендувала [PERSON] стаціонарне лікування та нагляд лікарів-спеціалістів, їй протипоказана важка фізична праця. Отже, оскільки рівень місячного доходу позивача, про який нею повідомлено суду, не перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а у відповідача є постійна робота та постійна заробітна плата, тому є підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, передбачені ст. 198 СК України. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір. На підставі ст. ст. 198, 200, 201 СК України,

Outcome: partial