Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах свого сина [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина. Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року з відповідача на утримання їх спільного сина [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення Вінницьким міським судом Вінницької області 17 листопада 2015 року виданий виконавчий лист №127/19216/15-ц з його примусового виконання. Відповідач, будучи працевлаштованим, не сплачує своєчасно аліменти, не достатньо бере участь у вихованні сина, тим самим неналежно виконує обов`язки з його виховання та утримання, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Заборгованість зі сплати аліментів складає 63539,32 грн, що підтверджується відповідним розрахунком. З посиланням на положення СК України позивач вказує на можливість стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів в період, починаючи з грудня 2017 року до лютого 2018 року, визначаючи її розмір у 56643,12 грн. За викладених обставин просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у визначеному нею розмірі 56643,12 грн, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. 03 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому останній вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою. Вказує про зловживання позивачем процесуальними правами, адже нею подано одночасно сім тотожних позовів про стягнення неустойки за несплату аліментів, а також зазначає про відсутність обґрунтування порушення прав їхнього сина. Зазначає, що фактичні обставини свідчать про визначення і виникнення заборгованості зі сплати аліментів лише у 2019 році, тобто виникла не з його вини або свідомого вчинення таких дій. Будучи обізнаним про наявність судового рішення від 28 жовтня 2015 року, добровільно матеріально забезпечував сина, перераховуючи кошти на рахунок [PERSON] та купуючи необхідні речі. До 2019 року примусове стягнення аліментів не проводилося, лише в червні 2019 року до його місця роботи - Вінницької митниці ДФС надійшли постанова державного виконавця із виконавчим листом для проведення стягнення аліментів. Дізнавшись про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, крім щомісячних відрахувань, додатково перерахував кошти: 25 липня 2019 року у сумі 6500,00 грн, 06 серпня 2019 року 5000,00 грн. 20 серпня 2019 року до Вінницької митниці ДФС надійшла вимога державного виконавця, якою повідомлено про наявність заборгованості у розмірі 27459,32 грн та проведення відрахувань у розмірі 50% заробітної плати до повного погашення боргу. Крім того, відповідач не погоджується із наведеним позивачем розрахунком неустойки через відсутність реального розміру заборгованості за аліментами. Між іншим зазначає, що його матеріальний стан суттєво погіршився з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, він не має у власності нерухомого майна. З 2018 року він перебуває у шлюбі та має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також є студентом вищого навчального закладу. 23 грудня 2019 року представником позивача адвокатом Гребенюком В. О. подана відповідь на відзив, де ним стверджується про дійсне подання декількох позовних заяв про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, але за різні періоди та з різних сум. За деякими із них уже було розпочате підготовче засідання, що виключає можливість об`єднання їх у одне провадження. Заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, її розмір жодним чином не оспорюється. При цьому заперечує щодо систематичного перерахування відповідачем коштів, адже в такому випадку державний виконавець не зміг би видати [PERSON] розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. На обґрунтування розрахунку неустойки в сумі 56643,12 грн за період з грудня 2017 року до лютого 2018 року, представник позивача вказує, що заборгованість зі сплати аліментів становить 63539,32 грн, тому стягнення визначеного позивачем розміру неустойки не порушує вимог ч. 1 ст. 196 СК України, адже не перевищує суми заборгованості. Звертає увагу на аналіз декларацій відповідача, розміщених на офіційному веб-ресурсі Національного агентства з питань запобігання корупції, що свідчать про збільшення його заробітної плати, наявність коштів у сумі 200000,00 грн, дохід його дружини, оренду квартири у м. Могилів-Подільський Вінницької області, наявності іншого рухомого та нерухомого майна. Відтак твердження про погіршення його майнового стану є недоведеним. Переведення відповідача на нижчу посаду з меншим посадовим окладом відбулося за його власною заявою, чим на переконання позивача, він умисно занизив рівень своїх доходів з метою можливості ствердження про неможливість достатнього забезпечення життя сина [PERSON] . При цьому звертає увагу і на погіршення майнового стану позивача. Представник відповідача адвокат Аліфанова Л. І., скориставшись правом, подала заперечення на відповідь на відзив, де фактично дублюючи доводи свого відзиву, повторно вказує про відсутність вини у виникненні боргу по сплаті аліментів, вказує на добровільне щомісячне перераховування [PERSON] коштів на утримання сина, придбання необхідних речей та зазначає, що такий спосіб виконання позивачем не заперечувався, про що свідчить відсутність будь-яких претензій. Знову звертає увагу на відсутність чітко визначеної суми заборгованості по аліментах, а також зміни у його сімейному та майновому стані. Вважає, що переведення відповідача на нижчеоплачувану посаду зумовлено активними діями позивача з метою навпаки звільнення його з роботи, що в свою чергу погіршило невисокий матеріальний рівень життя. Доводи позивача щодо погіршення її майнового стану вважає надуманими. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про об`єднання справ в одне провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача адвокат Гребенюк В. О. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача адвокат Аліфанова Л. І. заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що сторони з 17 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлене дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 8). У шлюбі позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). На підставі цього рішення 17 листопада 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист №127/19216/15-ц (а.с.9) та 06 червня 2019 року Центральним відділом ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрите виконавче провадження №59298050 з його примусового виконання (а.с. 35). Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 06 червня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника у Вінницькій митниці ДФС України (а.с. 36). Копія даної постанови направлена для відома та виконання сторонам виконавчого провадження та за місцем роботи відповідача Вінницька митниця ДФС ( а. с. 35, 120, 121). Постановами державного виконавця від 04 вересня 2019 року встановлені тимчасове обмеження [PERSON] у праві полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 127, 128). 11 вересня 2019 року слідчим Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019020010001923 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Постановою прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області доручено проведення досудового розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Хмельницькому (а.с.44, 45). Постановою державного виконавця від 18 вересня 2019 року накладений штраф у розмірі 11434,44 грн - 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що станом на 01 вересня 2019 року перевищує суму відповідних платежів за один рік, в розмірі 57172,20 грн (а.с. 37). За даними АСВП постановою від 25.11.2019 до вказаної постанови внесенні зміни в частині розміру заборгованості та суми штрафу, який становить 12707,86 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 31 січня 2020 року (згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень), зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/19216/15-ц на утримання сина [PERSON] з 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як слідує із матеріалів справи відповідач [PERSON] не належними чином (не в повній мірі) виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів. Згідно розрахунку, складеного старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за період з 14 серпня 2015 року до 01 вересня 2019 року мала місце заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №59298050 в розмірі 63539,32 грн (а. с. 10-11). Разом з тим, станом на 17 січня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня ( а. с. 158-159). При цьому, як слідує з цього розрахунку заборгованість за період грудень 2017 по лютий 2018 року становить 10032,93 грн (7590 грн + 626,97 грн +1815,96 грн). За правилами ст. 196 СК України в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Відповідно до ст.20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст.196 СК України позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. У ході судового розгляду судом не встановлено поважних причин щодо несплати аліментів у визначеному розмірі, доказів щодо цього відповідач не надав. Навіть з огляду на відсутність у даний час заборгованості зі сплати аліментів, суд зважає, що відповідач [PERSON] був обізнаним про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на сина в конкретному розмірі, знав про свій обов`язок з їх сплати, однак не надав доказів на підтвердження неможливості їх своєчасної сплати в повному обсязі у період з грудня 2017 до лютого 2018 року, доказів утворення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Щодо посилання відповідача, що вказаний розмір заборгованості виник не з його вини, так як виконавче провадження відкрите лише в 2019 року та лише у червні 2019 року до Вінницької митниці ДФС (за його місцем роботи) надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження, то суд зауважує, що наявність чи відсутність виконавчого провадження не впливає на виконання належним чином обов`язку по сплаті аліментів в розмірі, визначеному рішенням суду та саме по собі не виключає вину платника аліментів відповідача, який знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів. Відсутність же окремого розрахунку заборгованості за період грудень 2017 - лютий 2018 року (як окремого документа) (саме заборгованість в цей період є підставою для звернення позивача з цим позовом), на що наголошував в судовому засіданні представник відповідача, не свідчить про відсутність заборгованості по сплаті аліментів у вказаний період. При цьому, суд також звертає увагу, що розмір заборгованості в цілому, в тому числі із за вказаний вище період, не оскаржений відповідачем. Згідно розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів на сина [PERSON] за період з грудня 2017 року до лютого 2018 року складає 56643,12 грн (43794,36 грн +3442,07 грн+ 9406,69 грн) (а.с.20). Однак суд не може цілком погодитись з таким розрахунком, оскільки він розрахований всупереч положенням ст. 196 СК України. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц викладений правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Визначаючись із розміром неустойки за прострочення сплати аліментів, суд вважає, що визначена позивачем сума неустойки у 56643,12 грн за період сплати аліментів з грудня 2017 року до лютого 2018 року визначена за неправильного обрахунку строку прострочення, а саме початку перебігу строку прострочення. Відтак неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з грудня 2017 до лютого 2018 року становить 59734,44 грн, з яких: 1) за грудень 2017 року: 7590,01 грн ( різниця між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів) х 1% х 608 днів ( з січня 2018 року до 01 вересня 2019 року) = 46147,20 грн ( у розрахунку з лютого 2018 року), 2) за січень 2018 року: 626,97 грн ( різниця між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів) х 1% х 577 днів ( з лютого 2018 року до 01 вересня 2019 року) = 3617,62 грн (у розрахунку з березня 2018 року), 3) за лютий 2018 року : 1815,96 грн ( різниця між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів) х 1% х 549 днів ( з березня 2018 року до 01 вересня 2019 року ) = 9969,62 грн (у розрахунку з квітня 2018 року). Отже загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів на утримання дитини за період з грудня 2017- лютого 2018 року становить 59734,44 грн. Однак, враховуючи положення ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особами, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Разом\~з тим,\~суд враховує,\~що відповідно\~абз.1\~ч.1\~ст.196\~СК України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що позивач, звертаючись до суду, просить стягнути неустойку за несплату аліментів в період з грудня 2017 по січень 2018 року, заборгованість за який становить 10032,93 грн, а тому в силу вищевказаних положень розмір неустойки за цей період не може перевищувати вказану суму. Крім того, слід врахувати, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Як установлено судом на відповідача накладений штраф та при його визначенні до складу заборгованості ввійшла заборгованість за період грудня 2017 року лютий 2018 року, а тому при визначенні розміру пені за цей період суд зобов`язаний врахувати накладення на відповідача штрафу в розмірі 20 % заборгованості за постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 18 вересня 2019 року. Тобто максимальний розмір пені, що може бути стягнутий судом становить 8026,34 грн та визначений судом з урахуванням суми заборгованості у межах строку заборгованості по аліментам за який стягується неустойка, тобто грудень 2017 року лютий 2018 року, а також розміру заходів примусового виконання штрафу у 20% (10032,93 (10032,93 грн х 20%) = 8026,34 ). Суд також враховує, що положеннями ч.2\~ст.196 СК України\~передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.\~ Як встановлено в ході судового розгляду відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , які повністю перебувають на його утриманні (а.с. 132, 133, 138-141). Крім того, відповідач є студентом 2 курсу заочного факультету №2 Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого, що також зумовлює несення ним витрат для здобуття вищої освіти. Суд також звертає увагу, що відповідач з вересня 2019 року переведений на іншу посаду з меншим посадовим окладом, за місцем своєї роботи не має власного житла та винаймає його. Дані обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2019 року по справі №127/18042/19 та відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню. Крім того, суд враховує, що відповідач в короткий строк повністю погасив заборгованість по аліментам. Такі фактичні обставини свідчать про майновий та сімейний стан [PERSON] , з урахуванням яких на момент розгляду справи, суд вважає доцільним зменшити відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір пені до 4500,00 грн. На думку суду, визначений розмір неустойки є достатнім для сприяння належному виконанню відповідачем своїх зобов`язань, стимулювання його до належної поведінки і є достатньою майновою відповідальністю за невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти в повному обсязі за період з грудня 2017 по лютий 2018 року. Розподіл\~судових витрат\~суд проводить\~відповідно до\~ст.141\~ЦПК України.\~Зважаючи,\~що позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~а позов\~задоволений частково\~з відповідача\~на користь\~держави підлягає\~стягненню 61,05\~грн судового\~збору. Питання розподілу витрат на правничу допомогу, про які заявлено представником позивача, суд вирішуватиме з урахуванням положень ч.8 ст.141, ч.7 ст.265 ЦПК України. Щодо витрат на правничу допомогу зі сторони відповідача, то суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються в разі часткового задоволення позову на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України. Представником відповідача на підтвердження обставин понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в цій справі надано договір про надання правничої допомоги від 26 листопада 2019 року, укладеного відповідачем та адвокатом Аліфановою Л.І. (а. с. 152), квитанцію від 24 січня 2020 року про сплату адвокату гонорару в розмірі 3000,00 грн (а.с.151) та розрахунок судових витрат на надання правничої допомоги, що містить опис наданих послуг від 19 лютого 2020 року. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що відповідачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. За наведенного, враховуючи часткове задоволення позову з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2761,80 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно задоволеним вимогам). На підставі викладеного,

Outcome: partial