Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. № 461). В позові заначено, що позивач є донькою [PERSON], який помер [INFO]. Після звернення до нотаріуса для оформлення спадщини дізналася, що батьком 10 лютого 2011 року складений заповіт на користь [PERSON]. Спадкове майно складається з житлового будинку [ADDRESS]. Вважає заповіт несправедливим та таким, що порушує моральні засади суспільства. За життя приблизно в жовтні 2011 року батько розповідав родичам та знайомим, що має намір скласти заповіт на користь своєї онуки [PERSON]. У січні 2012 року він повідомив позивачку, що вже склав заповіт на неї. 01 лютого 2015 року позивач встановила, що з сейфу батька зникли документи, у тому числі заповіт та технічний паспорт на будинок. Тому в неї є підозри, що заповіт є підробленим та недійсним. Вона зверталася до правоохоронних органів, заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та на даний час здійснюється досудове розслідування. Вважає, що заповіт не відповідає волі спадкодавця з тих обставин, що він підписаний [PERSON], а дійсне прізвище є [PERSON]. Вказує, що при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний дотримуватися моральних засад суспільства, що ґрунтуються на справедливості, розумності, необхідності заохочення добросовісності і неможливості потурання недобросовісній поведінці. Заповіт має відповідати не лише вимогам закону, а й загальним засадам моралі. Зміст оспорюваного заповіту суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам. Вказує, що є несправедливим те, що відповідач [PERSON], який не проживав зі спадкодавцем, не доглядав за ним, не допомагав йому, матеріально його не забезпечував та є сторонньою особою, приймає спадщину. Позивач є рідною донькою спадкодавця, усе життя допомагала йому, матеріально його забезпечувала, сплачувала комунальні платежі, утримувала домоволодіння, господарство, купувала ліки, продукти харчування, але була позбавлена заповітом права на спадкування. Зазначає, що наведена ситуація є несправедливою по відношенню до неї та такою, що порушує моральні норми життя. Таке ставлення вона та її родина не заслужила, цими діями спадкодавця зі складання заповіту на користь відповідача знехтувані принципи моралі, справедливості, цим проявляється неповага до позивача і спотворюється уявлення про добро, честь, гідність, громадський обов'язок, совість, справедливість. Вказує, що ніхто не може позбавити права спадкодавця заповідати все своє майно іншій, сторонній особі, особі не з числа родичів. Але це відбувається у тих випадках, коли інших спадкоємців немає або між спадкодавцем і спадкоємцем існують якісь зв'язки і між ними є якісь стосунки, взаємини чи почуття (дружба, любов, повага та інше). Зазначає, що в даному випадку будь-яких зв'язків між спадкодавцем та відповідачем немає, він є чужою, сторонньою особою. У суспільстві та сім'ї історично склалися такі спадкові правовідносини, за яких завжди спадкодавець заповідає своє майно комусь з родичів, членам сім'ї, тощо. Позивач та її представник адвокат Безух М.І. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Відповідач та його представник адвокат Корнієнко М.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що заповіт складений саме [PERSON], при написанні свого прізвища спадкодавець міг допустити описку та написати літеру «є» замість «е». В той же день [PERSON] у того ж нотаріуса видав довіреність на ім'я [PERSON] на право отримання пенсії, розпорядження рахунками та забезпечення належного стану житлового будинку та земельної ділянки. Вказують, що зміст заповіту відповідає як вимогам закону, так і інтересам суспільства та його моральним засадам. Особа має право скласти заповіт на будь-яку особу незалежно від наявності сімейних чи родинних відносин. [PERSON] знав [PERSON] з 1991 року, усі свята проводили разом. Розповідав, що склав заповіт на свого племінника, а в 2011 році попросив у [PERSON] копію паспорта, зробив заповіт та передав йому документи. В січні 2015 року в нього стався інсульт та [PERSON] відвіз його до лікарні. Після повернення до дому біля нього вперше побачив [PERSON], яка вимагала ключі від будинку. Другий раз бачив її на похоронах. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Повідомлений. До суду направлено заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що йому відомо про складений [PERSON] на його ім'я заповіт. Спадок приймати не бажає, оскільки ним прийнято рішення, що його повинні отримати донька та онука померлого. З позовом згодний та просить його задовольнити. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO] (актовий запис про смерть від 04.02.15 р. № 215). За життя [PERSON] склав заповіт, яким спадкоємцем всього майна, яке буде йому належати на день смерті, та всього того, що буде йому належати і на що за законом він матиме право, призначив [PERSON], [INFO]. Заповіт посвідчений 10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. № 461). Зазначеним заповітом скасований заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], та посвідчений 06 лютого 2003 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Каракуловою Л.І. (реєстр. №335). Судом також встановлено, що в цей же день, 10 лютого 2011 року, [PERSON] видав довіреність, за якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у відповідних уповноважених на те органах, установах, організаціях, … з питань, пов'язаних із отриманням нарахованої йому пенсії (інших соціальних виплат), розпорядження його рахунками та забезпечення належного стану житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки, на якій розташований названий вище житловий будинок. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. № 466). Згідно листа Бердянської держнотконтори від 08 квітня 2016 року № 1223/02-14 після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулися: - 26 березня 2015 року [PERSON], дочка померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом; - 08 червня 2015 року [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 10 лютого 2011 року. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 43506199 від 06.04.16 р. в Бердянській держнотконторі заведена спадкова справа № 203/2015, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43056206 від 06.04.16 р. [PERSON] 06 лютого 2003 року складено заповіт (реєстр. № 335), який скасований заповітом, складеним 10 лютого 2011 року (реєстр. № 461). Відповідно до показів свідка [PERSON] вона знала [PERSON] з 1990 року. Його донька [PERSON] до нього не ходила, онука інколи приходила. Він залишив доньці двокімнатну квартиру в м.Бердянськ. Онука навчалася в університеті, він їй допомагав. Коли [PERSON] перейшов жити в цей будинок, там були руїни, [PERSON] допомагав йому з ремонтом. Разом святкували ювілеї. З [PERSON] у нього були дружні стосунки. Свідку відомо про заповіт на ім'я племінника [PERSON] та про заповіт на ім'я [PERSON]. Перший заповіт було скасовано, оскільки племінник до нього не приїздив. Згідно показів [PERSON] він знав [PERSON] з дитинства. Його донька [PERSON] не була у нього на жодному дні народження. [PERSON] свідок знає приблизно 10-15 років. [PERSON] розповідав, що склав заповіт на ім'я свого племінника, а 09 січня 2015 року розповів, що документи переоформив на [PERSON] та сказав, що племінник приїздить до м.Бердянськ на півтора місяці, а до нього не заходить. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що знав [PERSON] з 1995 року, а [PERSON] знає з 2010 року. Востаннє бачив [PERSON] 14 січня 2015 року. Він подзвонив та попросив приїхати. Розповів, що зробив заповіт на [PERSON], та про те, що донька до нього не приходить. Свідок [PERSON] показала, що проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі з 1979 року. Останні п'ять років вони разом не проживали, а тільки розмовляли за телефоном. Знає його доньку [PERSON] та його племінника [PERSON]. Знає [PERSON], до якого [PERSON] відносився як до сина. Доньці він віддав машину, онуці допомагав. Відповідно до показів свідка [PERSON], вона знала [PERSON] з 2006 року, [PERSON] теж знає. [PERSON] називав його сином. Розповідав, що «залишив все [PERSON]». На доньку та онуку був ображений. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що знала [PERSON] з 2005 року. Останній час він хворів, донька та онука до нього не приходили. Він скаржився свідку на те, що донька не приходить. Розповідав, що залишив доньці квартиру. Називав [PERSON] сином та що все залишить йому. Згідно показів [PERSON], допитаної в якості свідка, вона знала [PERSON] з 1967року, [PERSON] вперше побачила восени 2014 року та думала, що він є квартирантом. Знає також [PERSON] та що [PERSON] подарував їй квартиру в м.Бердянськ. Вона до батька не приходила, приходила онука. Допитана в якості свідка [PERSON], показала, що знала [PERSON] з 1965 року. Він казав, що спадщину залишить онуці. Донька з онукою приходили до нього приблизно раз на місяць. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] був її дядьком, [PERSON] її двоюрідна сестра. В січні 2015 року вона бачила дядька, спілкувалися. Він справляв свята з родичами окремо від друзів, сторонніх ніколи не було. За фотокартками видно, що друзі та сім'я у нього були окремо. Восени 2014 року з ним була розмова про спадкоємців, він казав, що все буде нормально та, що в нього є онука. Відповідно до показів свідка [PERSON], вона є донькою [PERSON] та онукою [PERSON]. Відомо, що дід залишав заповіт на ім'я [PERSON], про другий заповіт дізналася від нотаріуса після смерті дідуся. За життя він казав, що подарує будинок їй. Коло спілкування з родичами дідусь обмежував з колом спілкування з друзями. Коли дід проживав на охотгосподарстві вона кожне літо проводила з ним. Після переїзду діда в місто спілкування стали рідше. Дід почав проживати з [PERSON], у мами з нею виникали сварки, в зв'язку з цим мама не ходила туди. Дідусь приходив до них на квартиру по [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зміст заповіту, складеного [PERSON] 10 лютого 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. №461), не суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам. Заповідач призначив своїм спадкоємцем фізичну особу [PERSON], незалежно від наявності в нього із цією особою сімейних, родинних відносин, що не суперечить нормам ст. 1235 ЦК України. Позивачем не надано докази в підтвердження обставини, що призначення своїм спадкоємцем іншої особи, яка не пов'язана з ним сімейними та/або родинними відносинами, за наявності родичів, є порушенням інтересів суспільства та його моральних засад. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст.137 ЦПК України позивачем не заявлено. Суд також не приймає доводи позивача про те, що заповіт не відповідає волі заповідача з підстав невірного написання ним літери у прізвищі. Так, у тексті заповіту прізвище заповідача нотаріусом зазначено вірно - «[PERSON]». Заповіт має власноручний запис заповідача наступного змісту: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів вірно, прочитаний мною вголос та підписаний особисто мною як такий, що повністю відповідає моєму волевиявленню». Заповіт має підпис заповідача та розбірливий напис його прізвища, ім'я та по батькові. Написання заповідачем особисто в прізвищі замість літери «е» літери «є» не свідчить про відсутність вільного волевиявлення учасника правочину та про невідповідність його внутрішній волі. Зібраними доказами, навпаки, встановлено наявність обставин, які свідчать про наміри [PERSON] скласти заповіт на ім'я [PERSON] та про послідовність його дій щодо укладення цього правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed