Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 07.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №276. Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторюються неодноразово. На протязі останніх місяців подружжя проживає окремо. Оскільки збереження сім'ї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 07.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №276, малолітніх дітей залишити проживати з матір'ю [PERSON], стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки усіх видів його доходу, починаючи з 20.08.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також в разі продовження навчання до 23 років. Позивачка [PERSON] у останнє судове засідання не з'явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. Однак у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення вказаного позову заперечив. А тому суд проводить розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також просив суд провести розгляд даного позову за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено по справі, 07.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис - №276, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 07.06.2007 року. Згідно ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 03.08.2007 року) та [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 15.06.2013 року). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей, відповідно до ст. 183 СК України, в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, стосовно заявленої вимоги позивачки про стягнення аліментів у разі продовження навчання до 23 років, суд приходить до наступного. Як було вище зазначено, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Правовідносини, які виникають щодо утримування батьками їх повнолітніх дітей регулюються Главою 16 СК України. Так, згідно вимог ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, з аналізу вказаної норми випливає, що підставою виникнення обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення двадцяти трьох років є факт досягнення дитиною повноліття, продовження навчання, та умова, що батьки можуть надавати дату допомогу. Однак, судом встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] на сьогоднішній день є малолітніми дітьми, права щодо утримування яких захищені відповідними нормами сімейного законодавства - Главою 15, а саме «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана вимога заявлена передчасно та не підлягає задоволенню. У відповідності до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У відповідності до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, із наданого представником третьої особи Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №580/34-34 від 26.11.2018 року вбачається, що мати дітей [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] у власній квартирі, за цією ж адресою проживають та зареєстровані її діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Акт обстеження проведений за адресою вказує на те, що умови проживання знаходяться у доброму стані, є необхідні комунальні зручності, умови проживання малолітніх дітей знаходяться на достатньому рівні. Для дітей є окрема кімната, діти любляче ставляться до матері. До обов'язків по вихованню дітей гр. [PERSON] ставиться сумлінно Громадянка [PERSON] є матеріально забезпеченою, працює на посаді доцента в ДВНЗ «УжНУ». Її дохід з травня 2018 року по жовтень 2018 року становить 45708,01грн. По місцю роботи та проживання характеризується позитивно. Таким чином, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON], [INFO]. Враховуючи наведене та, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей до досягнення ними повноліття, яких слід залишити проживати з матір'ю. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial