Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON], зареєстрований, але фактично не проживає в домоволодінні, яке розташовано за адресою [ADDRESS] на протязі 1 (одного) року місце проживання та перебування відповідача не відоме. Факт реєстрації в домоволодінні [PERSON] складає для позивача певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальну послуги, отримувати соціальну допомогу. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, а саме просила [PERSON] визнати особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку, просила справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Про час і місце судового засідання він повідомлявся належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення в газеті, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик в газеті «Слобідський край» від 09 грудня 2014 року за № 147, причину своєї неявки до суду відповідач не повідомив. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] мешкає у приватному будинку за адресою вул.Заводська буд. (21) 33 смт.Дворічна Дворічанського району Харківської області (а.с.4), який вона придбала за договором купівлі-продажу 09 липня 1996 року (а.с.6-7). Відповідно до довідки-характеристики, виданої Дворічанською селищною радою Харківської області від 11 листопада 2014 року за вищевказаною адресою разом з [PERSON] зареєстрований її син [PERSON], [INFO] (а.с.8). Останнім часом, а саме з січня 2014 року [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає, його місце знаходження невідоме, про що 11 листопада 2014 року було складено відповідний акт (а.с.9). Факт реєстрації в домоволодінні [PERSON] складає для позивача певні незручності та зайві витрати, неможливість оформити субсидію на житлово-комунальну послуги, отримувати соціальну допомогу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved