Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Одеська місцева прокуратура № 3, про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення із цієї квартири, та про вселення до вказаної квартири (а.с. 203, 203-207). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 22-220/11 від 27 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року, за нею визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 23.06.2003 року [PERSON], яка померла [INFO], та вказану квартиру витребувано з незаконного володіння [PERSON], але, незважаючи на це, відповідач [PERSON] разом з членами своєї сім'ї - відповідачами [PERSON] та [PERSON] і малолітнім [PERSON], [INFO], відмовляються звільнити згадану квартиру, та, більш того, відповідач [PERSON] вселив в цю квартиру у якості піднайманців відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] разом з неповнолітніми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], що призводить до порушення її права власності на спірну квартиру. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Веселова О.О. підтримали позов, а представник Одеської місцевої прокуратури № 3 - Тарєєв С.А. просив ухвали законне рішення у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від отримання судових повісток, про що свідчать поштові накладні кур'єрської служби доставки №№ 6401, 6369, 6402, 6404, 6405, 6406. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце наступного судового засідання була повідомлена під розписку відповідно до ч. 3 ст. 191 ЦПК України, про що свідчить довідковий лист від 19 червня 2017 року, який приєднаний судом до матеріалів справи. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування не повідомила суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про одержання нею судової повістки. Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не повідомило суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового засідання було повідомлено належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача, її представника та представника Одеської місцевої прокуратури № 3, суд доходить висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що [INFO] [PERSON], діючи від імені померлої [INFO] [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.08.2008 р., уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений Другою одеською державною нотаріальною контрою за р. № 1-4461, після чого [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. за р. № 266. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року у справі № 22-220/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною заяви про скасування заповіту, визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року, позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, та : визнано недійсною нотаріально посвідчену заяву [PERSON], [INFO], від 26.03.2008 р. про скасування заповіту (бланк ВКС 964126) за р. № 9-481, складеного [PERSON] на користь [PERSON]; визнано недійсним заповіт від 14.05.2008 р., складений [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кучерук С.М.; визнано недійсною довіреність від 14.08.2008 р., видану [PERSON], [INFO], посвідчену державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В.; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності від 14.08.2008 р., та [PERSON], посвідчений Другою одеською державною нотаріальною конторою за р. № 1-4461; визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 23.06.2003 р. [PERSON], яка померла [INFO]; та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 316, 319, 321, 383 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно віл волі інших осіб; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За приписами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Проте відповідач [PERSON] разом з членами своєї сім'ї - відповідачами [PERSON], [PERSON] та малолітнім [PERSON], [INFO], відмовляються звільнити квартиру [ADDRESS], чим порушують права її законного власника - позивача [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON], в період з 2014 року по 2016 рік, тобто вже після набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року у справі № 22-220/11, діючи незаконно та свідомо порушуючи право власності позивача [PERSON], вселив в згадану квартиру у якості піднайманців відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] разом з неповнолітніми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які також відмовляються звільнити цю квартиру. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що, по-перше, право членів сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, права членів сім'ї власника житла є похідними від прав самого власника; і, по-друге, позивач, з моменту набуття нею права власності на квартиру [ADDRESS], не давала згоди на вселення в цю квартиру відповідачів та/або не укладала з ними будь-яких угод щодо цієї квартири. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача підлягає судовому захисту. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідачів в рівних частинах судові витрати в сумі 243,60 грн. на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved