Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей : дочку - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей. В обгрунтування позову позивачка зазначила, що відповідач не надає в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання їх спільних неповнолітніх дітей Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. [PERSON] надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю та просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечує проти сплати аліментів. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Сторони по справі мають чотирьох спільних неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області від 28.04.2006 року), сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області від 19.07.2007 року), сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області від 13.06.2008 року), дочку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом ДРАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області від 10.08.2012 року). Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 15.09.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до довідки виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №1625 від 05.04.2019 року неповнолітні діти сторін проживають спільно з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] після припинення шлюбних відносин з позивачкою не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання їх спільних неповнолітніх дітей. Враховуючи вище викладене, відповідачем порушені права малолітньої дитини на належне утримання до досягнення ними повноліття. У статтях 48, 51, 52 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвій рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. При визначенні суми стягнення аліментів суд, враховує потреби дітей вище вказаного віку, матеріальну можливість позивачки, щодо належного утримання дітей, матеріальне становище відповідача. При цьому, суд враховує можливість відповідача утримувати самого себе, а також те, що утримувати своїх дітей зобов`язана також й мати. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні способу стягнення аліментів також необхідно враховувати, що нормами ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того яким способом будуть стягуватися аліменти. На думку суду з урахуванням всіх вище зазначених обставин, існуючого на час розгляду справи прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, реальною для платоспроможності відповідача будуть аліменти в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам дітей відповідного віку. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved