Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення документів для виїзду за кордон України в країни Шенгенської угоди малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та надання дозволу на виїзд її без згоди батька на строк один рік. Позов мотивовано тим, що мати позивача більш 10 років проживає на території Іспанії, і вона має намір поїхати зі своєю донькою до її баби, оскільки зміна клімату допоможе оздоровити доньку, яка часто хворіє, а відповідач добровільно такої згоди не надає. У судовому засіданні відповідач позов не визнав. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач перешкоджає виїзду дитини, хоча жодних підстав для його побоювань про залишення дитини з межами України немає. Неодноразово вивозила дитину за кордон та поверталася з нею додому. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та суду пояснив, що мати дитини таким чином перешкоджає йому у побаченнях з дитиною, встановлених рішенням суду. Вважає, що вона має намір вивезти дитину на постійне проживання за межі України. Просив у задоволенні позову відмовити. Представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради і управління Державної міграційної служби проти задоволення позову у судовому засіданні не заперечили. Заслухавши пояснення сторін, думку представників органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 24.12.2010 року рішенням суду розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], неповнолітню дочку, [PERSON], 2009 р.н. залишено на проживання із матір'ю (а.с. 7). Із дозволу на проживання [NUMBER], копія завіреного у встановленому порядку перекладу якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що мати позивача [PERSON] має дозвіл на проживання в Іспанії за адресою [ADDRESS]; працює за трудовим договором, укладеним на необмежений час, та отримує заробітну плату у розмірі, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, суд вважає, що відповідач наділений правом особисто виховувати дитину. При цьому суд вважає, що право відповідача на спілкування з дитиною встановлене ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, зокрема обмежене положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк три місяці не порушує прав [PERSON], як батька дитини, та вчиняється матір'ю в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON]. За таких обставин,

Outcome: partial