Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач у позові вказала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу. В даному будинку зареєстрований, але фактично не проживає з 2003 року колишній чоловік сестри позивача - [PERSON] Наявність зареєстрованого, але не проживаючого відповідача, створює проблеми для позивача, порушує його права власника житла в частині розпорядження ним. Крім того, позивач не має можливості оформити житлові субсидії з 2003 року, так як не може надати відомості про доходи відповідача. В зв'язку зі значним підвищенням тарифів на житлово-комунальні послуги та неможливістю оформити субсидію, відповідач ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Договору найму з відповідачем позивач не укладав та вважає, що відповідач не потребує його житла, адже не проживає в ньому більше 13 років, а тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком, який належить позивачу. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, в яких просила розглядати справу без її участі (а.с. 30). Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 137 газети «Слобідський край» від 15 листопада 2016 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав (а.с. 29). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 1997 року (а.с. 5). Згідно довідки вуличного комітету № 4 Чугуївської міської ради Харківської області [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично за вказаною адресою не проживає з 2003 року (а.с. 6). З домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 19.04.2000 року (а.с. 10, 11). Факт не проживання відповідача у будинку, що належить позивачу підтверджується письмовими поясненнями сусідів позивача [PERSON], який проживає у буд. [ADDRESS], та [PERSON], яка проживає у будинку [ADDRESS] по тій саме вулиці, в яких вони зазначили, що [PERSON] не проживає і не проживав по [ADDRESS] (а.с. 19, 20). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, власником якого він є, зареєстрований [PERSON], який фактично не проживає в будинку з 2003 року, тому вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved