Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], який укладений 20 березня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], скасувати державну реєстрацію зазначеного договору, визнати за нею, позивачем, право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що їй, позивачу, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 жовтня 1993 року належала на праві приватної власності 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Із 1993 року по теперішній час вона безперервно користується вказаним житлом, здійснювала ремонт у квартирі, сплачувала комунальні платежі, тобто утримувала квартиру. 20 березня 1998 року за домовленістю із своєю донькою - відповідачем [PERSON], вона уклала договір дарування 1/2 частини вказаної квартири з умовою, що остання буде надавати їй допомогу, часткове прийме участь в утриманні квартири, тобто вона, позивач, вважала, що уклала із донькою договір довічного утримання. Але з часу укладення договору відповідач грошової допомоги на оплату комунальних послуг чи іншої допомоги не надавала. При укладенні вказаного договору не було обумовлено таку обставину, що вона, позивач, буде позбавлена своєї власності, а тому вважає, що договір дарування слід визнати недійсним, оскільки такі наслідки для неї є негативними. На час звернення до суду з цим позовом відповідач неодноразово вимагала від неї звільнити квартиру. Вона, позивач, не розраховувала на настання таких негативних наслідків для себе після укладення договору дарування. При укладенні договору дарування вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки вважала, що відповідач отримає квартиру тільки після її смерті, а за життя відповідач буде доглядати її, допомагати, адже саме так їй пояснила донька зміст договору, коли вона, позивач, погодилася на його укладення. Вважає, що в момент укладення договору дарування належної їй на праві власності частини квартири, вона в силу свого похилого віку, стану здоров'я, збігу тяжкого матеріального стану та своєї необізнаності, допустила помилку щодо правової природи договору, і така помилка має істотне значення, і укладений договір дарування слід визнати недійсним. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, до судового розгляду справи надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов по суті та за обставинами справи підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити. У випадку неявки відповідача - згодний на розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів та ухвалення заочного рішення. Представнику позивача роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України - рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем проживання відповідача, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, яка була повідомлений належним чином, і яка про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала, суд відповідно до ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутність відповідача, суд, з її згоди, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом досліджені письмові докази по справі: - копія паспорту позивача (а.с. 3), якою підтверджується її особа громадянина України; - дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 березня 2004 року САА № 750460 (а.с. 4), яким підтверджується факт передачі квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі розпорядження від 15 жовтня 1993 року, у спільну власність [PERSON] та [PERSON]; - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 квітня 2006 року (а.с. 4 оберт), яким підтверджується факт реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 18 березня 2003 року САА № 750460; - договір дарування частини квартири від 20 березня 1998 року (а.с. 5), яким підтверджується факт посвідчення 20 березня 1998 року приватним нотаріусом [PERSON] Дніпродзержинського міського нотаріального округу договору дарування 1/ 2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована); - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 6), яким підтверджується факт реєстрації права власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] 17 квітня 2013 року на підставі дублікату договору дарування; - фіскальні чеки ( а.с. 31-32 ), якими підтверджується факт придбання позивачем медичних препаратів; - довідка ТОВ «Крона» від 03 червня 2013 року (а.с. 33), якою підтверджується відсутність заборгованості по квартирній платі по квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] - довідка ТОВ «Інфо-ком» від 10 червня 2013 року (а.с. 34), якою підтверджується факт реєстрації [PERSON] та членів її сім'ї [PERSON] та онуки [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] - акт про непроживання, складений ТОВ «Крона» 02 червня 2013 року ( а.с. 35), яким підтверджується факт непроживання відповідача [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] з 15 жовтня 1993 року по день складення акту; - копія медичної картки позивача (а.с. 36-39), якою підтверджується наявність у [PERSON] хронічних захворювань серця та призначення їй постійного прийому лікарських препаратів. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 1993 року на підставі розпорядження органу приватизації Дніпродзержинської ГЕС № 331, позивачу [PERSON] та члену її сім'ї [PERSON] була передана у спільну власність квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 750460 , виданим Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська згідно розпорядження від 18 березня 2004 року № 5/34 ( а.с. 4). У зазначеній квартирі з 1993 року і по теперішній час проживають позивач та її донька [PERSON], а також проживає онука позивача - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї ( а.с. 34). 20 березня 1998 року позивач [PERSON] уклала із іншою своєю донькою [PERSON] договір дарування належної їй 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], який був посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 170 (а.с. 5). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з моменту укладення договору подарованою частиною квартири не цікавилася, участі в її утриманні не приймала, ніякої допомоги [PERSON] не надавала, і зареєструвала за собою право власності на подаровану 1/2 частку квартири лише 17 квітня 2013 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). А отже зазначене дає суду підстави вважати, що дійсно з моменту укладення договору дарування, який позивач сприймала як договір довічного утримання, [PERSON] дійсно не надавала своїй матері, яка страждає на хронічні захворювання серця і потребує постійного прийому лікарських препаратів, ніякої допомоги, не доглядала позивача, хоча обіцяла їй надавати таку допомогу. Крім цього, суд вважає, що позивач дійсно помилялася щодо правової природи такого правочину як договір дарування нерухомого майна та його наслідків, оскільки вважала, що відповідач до її смерті немає права розпорядитися нерухомим майном, а взамін частини квартири донька бере на себе обов'язок надавати позивачу матеріальну та іншу необхідну допомогу. Про наміри відповідача розпорядитися часткою квартири свідчить і те, що до 2013 року [PERSON] не реєструвала за собою право власності на подароване майно в державному реєстрі речових прав, але 17 квітня 2013 року виконала таку реєстрацію. А отже суд не має підстав не довіряти зазначеним позивачем обставинам щодо наміру відповідача розпорядитися подарованою часткою квартири, при тому, що при укладенні договору [PERSON] дійсно не усвідомлювала таких негативних для себе наслідків, оскільки з моменту укладення договору дарування протягом більше 15 років продовжувала проживати у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], сплачувала квартирну плату, утримувала нерухоме майно в належному житловому стані, і не мала намірів до моменту своєї смерті передавати майно у користування та розпорядження відповідачу [PERSON], тобто позивач при укладенні договору дарування помилялася щодо обставин, які мають для неї істотне значення. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача з таких мотивів. Відповідно до ст. 41 ЦК України (1963 року), який був чинним на час укладення договору, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Відповідно до ст. 56 ЦК України (1963 року) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення. може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість. Зважаючи на зазначені позивачем обставини та надані докази на їх підтвердження, суд вважає, що позивач при укладенні договору дарування дійсно помилялися щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір дарування 1/2 частки квартири повинний бути визнаний недійсним, із скасуванням держаної реєстрації права власності на зазначену частку квартири за відповідачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і за позивачем повинно бути визнане право власності на це нерухоме майно. На підставі ст. ст. 41, 56 ЦК України (1953 року), ст.ст. 8, 10, 57, 59, 60, 88, ст. 158, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved