Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Мукачівського районного сектору Головного управління державної Міграційної служби в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації в будинку [ADDRESS]. У подальшому, представником позивача на підставі ст.31 ЦПК України зменшено раніше заявлені позовні вимоги в частині визнання втратившою право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації [PERSON]. В основі своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до довідки №446 від 04 лютого 2014 року є головою дворогосподарства [ADDRESS]. У даному будинку крім неї також зареєстровані [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO]. При цьому [PERSON] не проживає в даному будинку з 1987 року , а [PERSON] був зареєстрований на початку 2013 року, однак жодного дня за цією адресою не проживав. Факт реєстрації відповідачів у будинку викликає труднощі у користуванні житлом зокрема оплати комунальних послуг. З урахуванням наведеного та вимог ст.ст.71,72 ЖК України ст.405 ЦК України позивач просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житлом та зняти його з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник підтримав заявлені змінені вимоги в повному обсязі просив визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житлом та зняти його з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS]. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про дату час та місце розгляду справи, представник [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо заявлених змінених вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Представник головного управління державної Міграційної служби в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, надавши суду листа за яким просить розгляд унти справу в його 2 із 3 відсутності , заявлені вимоги залишає на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Наданою суду довідкою виконавчого комітету Чинадіївської селищної ради Мукачівського району №2400 від 09 жовтня 2014 року підтверджується що в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Чинадіївської селищної ради Мукачівського району №446 від 04 лютого 2014 року після смерті [PERSON] [INFO] головою дворогоподарства є [PERSON]. В судовому засіданні представники сторін також ствердили, що після відкриття спадщини за померлим [PERSON] між сторонами виник спір щодо спадкового майна і на теперішній час право власності на спадкове майно не оформлено, в тому числі і за відсутності правовстановлюючих документів. На підтвердження факту непроживання відповідачем [PERSON] за вказаною вище адресою позивачем надано так обстеження дворогосподарства за 2013 рік, акт обстеження матеріально-побутових умов від 04 лютого 2014 року та заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] за 2010 рік. Однак, надані суду докази не містять посилання на те, що відповідач [PERSON] не проживає за спірною адресою, крім того, як зазначив позивач в своїй заяві, відповідач зареєстрований у будинку на початку 2013 року. У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись з позовом, позивач посилалась на ст. ст. 71 та 72 ЖК України. Відповідно до п.2 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, у тому числі за кордон, - протягом усього часу виконання цієї роботи чи навчання. Згідно вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні до часу звернення з позовом, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини стосуються приватного житлового фонду, тому вони мають вирішуватись за правилами гл. 32 ЦК України. Застосування ст. ст. 71, 72 ЖК України можливо тільки щодо приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. Крім того, позивач посилається на вимоги ст.405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватись цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його 3 із 3 власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У свою чергу позивачем не надано суду будь-якого доказу, який підтверджує за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS]. У рішенні Конституційного суду України від 12 лютого 2002 року №3-рп, зазначено, що право власності виникає лише за наявності певних юридичних фактів та за умови формування правового статусу конкретного власника, надання йому юридично зебезпеченої можливості діяти у передбачених законом межах. Твердження позивача, про те, що будучи головою дворогосподарства вона наділена правом захисту свого приміщення (дворогоподарства) шляхом визнання втратившим право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відповідача є безпідставним, оскільки відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом ДКС України від 08 грудня 2010 року за №491 головою дворогосподарства є - особа, яка очолює домогосподарство й несе відповідальність за нього. Вона визначається членами домогосподарства і, як правило, є господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/ або земельної ділянки (ділянок). Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] та факт не проживання відповідача [PERSON] за даною адресою. Вимога про зняття особи з реєстраційною обліку заявлена безпідставно, оскільки в разі задоволення вимог про визнання особи втратившою право на житло, така підлягає зняттю з реєстрації . З урахуванням наведеного вище у задоволенні змінених вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації в будинку [ADDRESS] слід відмовити.

Outcome: dismissed