Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення документів для виїзду за кордон для малолітнього сина [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] та виїзд неповнолітнього сина за межі України з метою відпочинку та оздоровлення до США, [PERSON], [PERSON] Болгарія, [PERSON] Італія, без згоди батька, у супроводі матері, щороку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 20.01.2001 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 04.11.2013 року. Від даного шлюбу у них 07.10.2004 року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу син проживає з нею та перебуває на її утриманні. З метою оздоровлення, а також розширення світогляду та інтелектуального розвитку сина вона має намір поїхати з ним на відпочинок за кордон. Проте батько дитини відповідач [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон та виготовити документи для виїзду закордон дитини, що порушує права останнього на відпочинок та оздоровлення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на мотиви викладені у заяві. Відповідач у судове засідання не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча судом приймалися необхідні міри для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін, позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2001 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04.11.2013 року. Від даного шлюбу у сторін 07.10.2004 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 160724, виданого 22.10.2004 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. [PERSON], [INFO], \~проживає разом з позивачем в [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення в США, [PERSON], [PERSON] Болгарію, [PERSON] Італію у супроводі матері. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних \~чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена\~ \~\~можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією\~ \~\~України та Конвенцією\~ \~\~про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, \~визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають \~право дитини залишати будь-яку країну, \~включаючи власну, \~і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до \~вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» \~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що проїзний документ на імя [PERSON], 07.10.2004 року вже виготовлений, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України, а саме в США, [PERSON], [PERSON] Болгарію, [PERSON] Італія без згоди батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] в період з 05 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, а також з 25 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року та з 20 травня 2015 року по 31 серпня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial