Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши, що під час перебування у шлюбі із відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В даний час діти проживають з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] не надає кошти на утримання дітей, хоча має можливість їх надавати. Відповідач офіційно працює та отримує регулярно заробітну плату. Тому вона змушена звернутись до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що син [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства, вона отримує соціальну допомогу на дитину. Вказала, що працює медсестрою, її дохід складає біля 4900 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. При цьому зазначив, що працює на комбікормовому заводі вантажником, отримує заробітну плату в розмірі біля 5000 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матірю та знаходиться на її утриманні. [PERSON] має інвалідність з дитинства. Позивач і відповідач працевлаштовані, отримують заробітну плату. Дані обставини визнаються сторонами та підтверджуються дослідженими письмовими доказами. Відповідач працює, має постійних дохід, а тому стягнення аліментів з нього слід проводити у частці від доходу. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача, суд, згідно положень ч. 1 ст. 182 СК України, враховує таке. Звернувшись в суд з даним позовом, [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів на утримання двох дітей. Заперечуючи проти розміру стягуваних аліментів, відповідач вказує, що погоджується сплачувати на утримання дітей 1/3 частини всіх видів його доходів, посилаючись на мінімально встановлений законодавством розмір. Відповідач вказує, що він працює вантажником в філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика». Отримує заробітну плату близько 5000 грн. в місяць. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить із того, що аліменти кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає, що аліменти, які слід стягнути з відповідача на дітей, необхідно визначити в розмірі 3/8 частки від доходів відповідача. Стягнення з батька зазначеної суми, на думку суду, буде достатньо для утримання дітей, враховуючи, вік дітей, та зокрема, стан здоровя дитини [PERSON] і потреби у витратах на утримання дитини-інваліда. При цьому суд враховує й те, що батьки, які обоє працюють, спроможні та повинні задовольнити потреби дітей в належному утриманні, яке в грошовому виразі, з урахування принципу розумності витрат, явно перевищує мінімальні норми прожиткового мінімуму, встановлені державою. Також суд враховує, що мати дітей працює, отримує дохід у виді заробітної плати, отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда з дитинства і також зобовязана утримувати дітей. Оскільки обоє з батьків зобовязані спільно утримувати дітей. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей у встановленому судом розмірі, який суд вважає обґрунтованим та таким, який визначений згідно принципів справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище сторін, обставини справи і інтереси дітей. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial