Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, уточнивши його, просить здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання права власності на ј частину Житлової квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] Стягнути на її користь судові витрати з відповідача в сумі 840,80 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 26 вересня 1992 року. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у липні 2008 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі продажу від 26 липня 2008 року набуто спірне майно придбано Ѕ частину квартири [ADDRESS] , вартість якої становила 2000 грн. За документами на право власності квартира [ADDRESS] являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, її чоловіка [PERSON] та їх сина [PERSON] котрий мав свою частку від приватизації цієї квартири. В серпні 2019 року позивачу стало відомо про намір колишнього чоловіка продати вищезазначену квартиру, а оскільки частина квартири придбана в період шлюбу вона вважає, що чоловік порушував і її право на власність, а саме їй також повинно належати ј частина квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явилася, позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання з`явилися, позов не визнали, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу було укладено між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку. Також зазначив, що в договорі означено вартість квартири 25800 грн., хоча фактично вона була продана за 2000 грн., що підтверджує те, що квартира фактично була подарована відповідачеві. Докази того, що квартира була придбана за кошти позивача відсутні, в зв`язку з чим вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. [PERSON] надав відзив, відповідно до змісту якого просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначив, що з 26.09.1992 року він перебував в шлюбі з позивачем, який було розірвано 10.04.2017 року рішенням Богодухівського районного суду Харківської області. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] 26.07.2008 року згідно договору купівлі-продажу нею було придбано квартиру [ADDRESS] . Також зазначив, що продавцями квартири була матір та зведена сестра відповідача [PERSON] , які зі слів позивача фактично подарували йому квартиру. Під час оформлення документів на квартиру, під час її оформлення було прийнято рішення про укладення договору купівлі-продажу, але фактично це був дарунок. Гроші позивачем продавцям не сплачувались, оскільки це був дарунок матері та сестри. Тобто гроші, які були засобом платежу за договором, були подаровані відповідачу особисто його матір`ю та сплачені за купівлю квартири. Також зазначив, що ј частина частина квартири також належить їх спільному сину [PERSON] , 1994 р.н., колишня дружина має інше житло, тобто її житлові права ніяким чином не порушені, оскільки вона має житло, а у нього іншого житла не має. Відповідно до змісту заперечень на відзив, наданих [PERSON] , в період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, в липні 2008 року за спільні кошти, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2008 року набуто спірне майно Ѕ частину квартири [ADDRESS] розташованої за адресою [ADDRESS] [ADDRESS] , вартість якої становила 2000 грн. Як зазначає позивач, Ѕ частка домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] було придбано 26.07.2008 року і у жодної сторони не виникало питання, щодо оспорювання вищезазначеного договору. Договір купівлі-продажу сторонами було підписано особисто. Крім того, позивач зазначила, що на час укладання договору купівлі-продажу, в саме 26.07.2008 року вона вже перебувала у декретній відпустці та чекала народження, яка народилась [INFO] і не мала можливості сплачувати на придбану частку квартири, в цей час перебувала з відповідачем в шлюбі, вели спільне господарство та всі кошти в їх сім`ї були спільними. З приводу посилання відповідача у відзиві на не що у [PERSON] є власне житло, остання зазначила, що вона не є власником вказаного житла, а воно належить її матері та вона є її офіційним власником. Представник третьої особи Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮБ у Харківській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача,дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 26 вересня 1992 року перебували у шлюбі. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 26.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] передали у власність, а [PERSON] прийняв у власність Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Згідно змісту п.3 даного Договору, половина квартири була набута за спільні кошти покупця, відповідно до заяви від 26.07.2008 року. Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №6289224 від 26.07.2008 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-договору є набувачем квартири [ADDRESS] . Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19792928 від 06.08.2008 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2008 року є власником Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №203826898 від 12 березня 2020 року, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності є власником ѕ частин, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності є власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту Переліку об`єктів топоніміки населених пунктів Харківської області (додаток до розпорядження голови ОДА №184 від 19 травня 2016 року) вулицю Свердлова, що розташована в с.Максимівка Богодухівського району було перейменовано, нове найменування вулиця Соборності. Згідно Довідки\~Характеристики ПП\~«Богодухівське БТІ»\~№302\~від 9\~серпня 2019\~року,\~ј частина\~квартири розташованої\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~зареєстрована на\~праві приватної\~спільної часткової\~власності за\~ [PERSON] ,\~ѕ частини\~квартири зареєстровано\~за [PERSON] (відповідачем по справі). Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як встановлено\~судом,\~сторони з\~26.09.1992\~року перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі,\~та саме\~під час\~перебування у\~шлюбі придбали\~нерухоме майно\~-\~Ѕ частину\~квартири [ADDRESS] , право власності зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2008 року. Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що спірна частина квартири придбана сторонами саме під час шлюбу та знаходиться на даний час у користування відповідача. Жодних належних та допустимих доказів того, що майно набуто виключно або частково за кошти, які належали особисто відповідачу [PERSON] , стороною відповідача надано не було. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що гроші, які були засобом платежу за спірну частину квартири, були подаровані йому особисто матір`ю та сплачені за купівлю цієї частини квартири,як такі,що не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до положень статей\~12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~не може доводитися показаннями свідків виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Зважаючи на викладене,факт придбання спірного майна за подаровані особисто відповідачу кошти не може бути підтвердженим показаннями свідка. Отже за таких обставин, а також враховуючи підтверджений позивачем документально факт придбання Ѕ частини квартири [ADDRESS] під час шлюбу подружжя, суд виходить із презумпції права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, оскільки протилежне не доведено відповідачем, і вважає за необхідне визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя на Ѕ частину вищевказаної квартири та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . \~Таким чином, зважаючи на те, що з 26 вересня 1992\~року сторони перебували у шлюбі, договір купівлі-продажу\~\~1/2 частини спірної квартири укладено саме в період шлюбу, позивач як один із подружжя дала згоду на придбання вказаної частини квартири за спільні кошти, дане житло набувалось для сім`ї і в інтересах сім`ї,\~дослідивши усі матеріали справи, приймаючи до уваги достатність доказів позовних вимог, аналізуючи їх у сукупності і надавши їм належну оцінку,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~\~є обґрунтованими, і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Згідно із ч.1\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved