Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем їй внаслідок нанесення легких тілесних ушкоджень завдано майнову та моральну шкоду, яку вона просила стягнути в загальному розмірі 12500 грн, з яких: 2500 грн - майнова шкода; 10000 грн - моральна шкода. А також просила стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05.11.2020 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав особисто 10.11.2020 (а.с. 25), відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області № 139/762/20 від 29.09.2020, що набрав законної сили 30.10.2020, [PERSON] визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк шістдесят годин (а.с. 6-7, 22-23). Згідно вказаного вироку, [PERSON] о 21-ій годині 20 хвилин 24 серпня 2020 року, перебуваючи на [ADDRESS] , під час сварки із [PERSON] умисно наніс їй не менше трьох ударів кулаками в область обличчя. Потерпілій [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 204 від 28 серпня 2020 року, було спричинено наступні тілесні ушкодження: синці на верхньому та нижньому повіці правого ока, синець на верхньому повіці лівого ока, синець із забоєм м`яких тканин на лівій щоці в дільниці дуги нижньої щелепи, садно в дільниці внутрішнього кута правого ока, яке переходить до перенісся, садна в дільниці перенісся справа, три садна по краю правої очиці, які розташовані в один ряд, дві садни на верхньому повіці лівого ока, садно на лівому скаті носа, садна на кінчику носа зліва, садно на лівій щоці біля крила носа, садно в лобній дільниці справа від середньої лінії, синець в лобній дільниці, крововилив в білкову оболонку лівого ока у внутрішнього кута. Відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження, які виявлено у потерпілої виникли від дії тупого предмета, можливо від зажатої в кулак руки, та від дії предмета із загостреною травмуючою поверхнею, яким міг бути вільний край нігтя пальця руки, нанесені, можливо, 24 серпня 2020 року та належать усі в сукупності та кожне окремо до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26.10.2016. Як вбачається з копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 8), довідки № 1401 Мурованокуриловецької ЛКК при КНП «ЦПМСД Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області» від 09.10.2020 (а.с. 9), копії чеків від 27.08.2020 та 25.08.2020(а.с. 9 зворот) позивач [PERSON] у зв`язку із завданням їй тілесних ушкоджень використала медикаментів на загальну суму 1421 грн 45 коп. Зазначені медикаменти були використані безпосередньо після завдання [PERSON] [PERSON] тілесних ушкоджень у зв`язку з чим у суду відсутні сумніви щодо їх використанням саме у зв`язку з побиттям. Разом з тим, суд не бере до уваги чеки від 06.10.2020 та 09.10.2020 на загальну суму 587 грн 45 коп. (а.с. 10), оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що вказані медикаменти вона придбала саме у зв`язку із станом після ЗЧМТ, а не бронхіту та кардіосклерозу про що зазначено у Довідці ЛКК. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачем не надано жодного доказу відшкодування ним завданої позивачу майнової шкоди у зв`язку з лікуванням останньої, а тому кошти в сумі 1421 грн 45 коп. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Крім того, відповідно до ст. 11 ЦК України, завдання моральної шкоди є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями відповідача, через вчинений злочин, позивачу дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов частковому задоволенню. Так, згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України). Виходячи із наведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Зазначеними вище випискою із медичної карти позивача та довідкою ЛКК стверджується, що нанесення їй тілесних ушкоджень станом на 09.10.2020 має наслідки для її здоров`я, через що їй поставлено діагноз: «Стан після ЗЧМТ». Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно позивача, було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою. Суд вважає доведеним, що безперечно позивач страждала внаслідок незаконних дій відповідача, протиправні дії відносно неї стали перешкодою для активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних переживань. Судом також встановлено погіршення здібностей потерпілої, подія злочину досі перешкоджає можливостям її активної та повноцінної життєдіяльності. Хоча, при цьому, суду не надано доказів, що вказане погіршення є клінічно невідворотним. Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане з завданням шкоди внаслідок фізичного насильства. Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану,

Outcome: partial