Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що згідно договору дарування від 22.11.1994 року її мати, [PERSON] подарувала їй житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] який розташований на земельній ділянці. В даному будинку позивач постійно проживає та користується присадибною земельною ділянкою. [INFO] року [PERSON] померла. Спадщина відкрилася на присадибну земельну розміром 0,2782 гектарах у межах згідно з планом, що розташована на території с. Пултівці, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині за законом, немає. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки земельна ділянка під будинком залишилась спадкуватися за заповітом. За наведених обставин, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,2782 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Пултівецької сільської ради Вінницького (Жмеринського) району Вінницької області, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, яка раніше належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.04.1994 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 22.11.1994 року позивач є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2782 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, яка раніше належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.04.1994 року (а.с.14). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на присадибну земельну розміром 0,2782 гектарах у межах згідно з планом, що розташована на території с. Пултівці, Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині за законом, немає, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні копією спадкової справи, заведеною після смерті [PERSON] Позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON], оскільки існує заповіт на іншу особу, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13). В будинку [ADDRESS] постійно проживає позивач та користується присадибною земельною ділянкою, що підтверджується: довідками Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 20 - 22), технічним паспортом на будинок (а.с. 23 - 25), звітом № 240 про експертну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 31 - 47). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В п.11 вищевказаної Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. Відповідно до п. п.13, 14 Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15, 16 ЦК, а також частини 4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини 1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно ( пункт 5 частини першої статті 19 закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа земельною ділянкою, продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved