Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] , [PERSON] в якій просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позову позивач зазначила, що 25.02.1977 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Чоловіку в безстрокове користування була виділена земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. В 1986 році будівництво будинку було завершене. 28.04.1988 року чоловіку був виданий технічний паспорт на будинок, але свідоцтво про право власності на будинок чоловік не отримав, право власності не зареєстрував. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Заповіт чоловік не складав. Спадкоємцями першої черги є вона як дружина померлого та їх діти [PERSON] , [PERSON] . Сини від прийняття спадщини відмовились на її користь, звернувшись до нотаріальної контори з відповідними заявами. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 24.09.2013 року за нею було визнано права та обов`язки забудовника на даний житловий будинок в порядку спадкування після чоловіка. 06.04.2016 року вона зареєструвала справо власності на земельну ділянку. 25.06.2019 року їй було видано технічний паспорт на житловий будинок, проте у зв`язку з тим, що домоволодіння побудовано до 1992 року та на нього був виданий технічний паспорт він не підлягає прийняттю в експлуатацію, отже за рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 24.09.2014 року вона не може зареєструвати за собою право власності у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду. Представник позивача адвокат Остапуля Н.П. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Павлоградської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст.\~247 ЦПК України \~ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. З`ясував обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд встановив наступне. З 25.02.1977 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому міським відділом ЗАГС м. Павлограда, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 7) Від даного шлюбу народились двоє дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8,9) На підставі рішення виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів № 928 від 10.11.1978 року про відвід земельної ділянки, між виконкомом та [PERSON] був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку та сараю. (а.с. 13,14) 28.04.1988 року [PERSON] був виданий технічний паспорт на будинок [ADDRESS] . Як зазначає позивач у позові будівництво даного житлового будинку було завершено у 1986 році. Однак право свідоцтво про право власності на будинок [PERSON] не отримав, право власності не зареєстрував. Враховуючи, що житловий будинок закінчено будівництвом до 1992 року, моментом, якій засвідчує його відповідність вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Технічний паспорт на домоволодіння є підставою для встановлення права власності на нерухому майно в порядку спадкування за законом, так, як в даному випадку такий документ використовується для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яка можлива після прийняття такого об`єкту у встановленому порядку в експлуатацію. Відповідно до правових позицій викладених в п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім того, п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/ 5 - 126, в якому, зокрема роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 6) Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] 20.07.2013 року звернулися з заявами про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] на користь матері [PERSON] (а.с. 10,11) Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (спадкоємці за законом). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала, тому на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. В зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, 15.05.2013 року нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний будинок. (а.с. 18) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.09.2014 року за [PERSON] було визнано права та обов`язки забудовника житлового будинку та господарчих споруд за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка. (а.с. 20, 21) 06.09.2016 року позивач зареєструвала право власності на земельну ділянку кадастровий 1212400000:02:067:0086, на якій розташований спірний житловий будинок, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2019 року. (а.с. 19) Згідно розпорядження міського голови від 17.02.2016 року № 61-р назву [ADDRESS] Петровського змінено на [ADDRESS] . Національна. (а.с. 22,23) Як зазначає позивач у позові у зв`язку з тим, що житловий будинок побудований до 1992 року та на нього був виданий технічний паспорт, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, тому на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду від 24.09.2014 року вона не може зареєструвати за собою власності на нього. Встановивши обставини по справі та положення чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме визнанню за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved