Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є сином позивачки та він зареєстрований з 05 травня 1998 року за адресою [ADDRESS] . Квартира за адресою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , якйй є чоловіком позивачки, згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 15 серпня 1995 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак він не проживає в даній квартирі більше восьми років. Він створив сім`ю і постійно проживає з сім`єю за адресою, яка позивачці не відома. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.07.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження /а.с.19/. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування на адресу проживання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. За згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.10.1963 року вбачається, що 13.10.1963 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після одруження прізвище дружини « [PERSON] » /а.с. 12/. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 15.08.1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] /а.с. 8 /. Відповідно до копії паспорта відповідача він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 5 травня 1998 року /а.с.13/. Згідно свідоцтва про смерть від 06.07.2020 року вбачається, що [INFO] [PERSON] помер /а.с. 10/. Відповідно до заяви про відмову від спадщини за законом [PERSON] , 1973 року народження відмовився від прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] на користь дружини померлого /а.с. 9/. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач є сином [PERSON] та зареєстрований у спірній квартирі та набув право користуванням чужим майном. Однак судом встановлено, спільно з власниками квартири відповідач не проживає вісім років, спільним побутом з ними не пов`язаний. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Тобто відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав користування та розпорядження власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач, добровільно залишив приміщення хоча перешкод у користуванні житлом йому не чинилось, не проживає у ньому з січня 2012 року без поважних причин, не цікавиться житлом, не оплачує та не утримує його, не зберігає майна та речей, втратив з ним зв`язок, тому позов слід задовольнити повністю. На підставі ст.141 ЦПК України понесені судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved