Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За\~зазначеною адресою\~зареєстрована та\~проживає її\~колишня невістка\~ [PERSON] ,\~якій позивач\~надала дозвіл\~на реєстрацію\~у 2015,\~коли відповідач\~ще була\~зареєстрована в\~шлюбі з\~її сином.\~12.03.2019\~р.\~шлюб між\~відповідачем та\~сином позивача\~було розірвано.\~Син [PERSON] \~після розірвання\~шлюбу переїхав\~жити до\~матері,\~ [PERSON] \~залишилась проживати\~в квартирі\~позивача.\~Договір найму\~належної позивачу\~квартири,\~який укладено\~усно,\~фактично був\~припинений. В результаті [PERSON] не\~має можливості\~користуватися своїм\~майном, вимушена сплачувати\~комунальні послуги за квартиру, якою не може розпорядитися через порушення її прав відповідачем, тому просить усунути\~перешкоди в здійсненні права власності\~на належну їй квартиру шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні від 14 листопада 2019 року позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві просила позов задовольнити. Пояснила, що стосунки з невісткою не підтримує, проживають вони в різних квартирах, спільне господарство не ведуть. Вселялася невістка до квартири з її усної згоди, яку вона надала тільки для того, щоб не створювати конфліктних ситуацій в сім`ї свого сина. На даний час шлюб між її сином та [PERSON] розірвано, невістка проживає\~за іншою\~адресою,\~але відмовляється\~знятися з\~реєстрації в\~зазначеному житлі. Син на теперішній час проживає разом з позивачем. Крім цього, комунальні послуги відповідач\~в зазначеному житлі не сплачує і це є додатковим\~матеріальним тягарем для позивача, так як вона утримує квартиру в якій проживає і вимушена сплачувати\~в повному обсязі і комунальні послуги за квартиру, якою не може розпорядитися через порушення її прав відповідачкою. Також позивач вказує, що не може оформити субсидію через те, що в будинку зареєстрована відповідачка та не може здійснити своє право на відчуження свого майна. За вказаних обставин просила позов задовольнити та усунути перешкоди в користуванні своїм майном. В подальшому в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.56). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 14 листопада 2019 року позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона вселилася в спірну квартиру, як дружина сина позивача. Зніматись з місця реєстрації наміру не має. В подальшому в судове засідання не з`явилась, про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, судову повістку отримала особисто 14.11.2019 р. в приміщенні суду (а.с.54). Надала заяву про розгляд справи без її участі. В даній заяві зазначається про невизнання позову(а.с.57). Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.17 ст.28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача. Згідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 19 травня 2010 року є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на житло, в якому вказано власником [PERSON] (а.с.14-17). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири складає 54,8 кв.м, власником квартири є [PERSON] (а.с.18-19). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 23 вересня 2019 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає (а.с.35). Позивач вказує, що відповідач була зареєстрована в належній їй квартирі як дружина сина за усною її згодою. На теперішній час шлюб їх розірвано, син проживає разом з позивачкою, а відповідач добровільно знятись з місця реєстрації не бажає. При цьому, тривалий час в будинку не проживає. Як вбачається з рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 березня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 12 квітня 2019 року(а.с.23-24). Згідно акту обстеження від 06 листопада 2019 року, при обстеженні квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] засвідчено, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але фактично на даний час за цією адресою з червня 2019 року не проживає (а.с.44). \~ \~ \~ \~Представником [PERSON] \~-\~ [PERSON] \~було направлено\~на адресу\~відповідача [PERSON] \~лист \~вимогу в\~якому відповідачка\~була попереджена,\~що у\~разі якщо\~остання добровільно\~не зв`яжеться\~з позивачем\~для узгодження\~питання зняття\~з реєстрації\~місця проживання,\~ [PERSON] \~вимушена подати\~до суду\~відповідну позовну\~заяву (а.с.29).\~Незважаючи на\~цей лист, [PERSON] в добровільному порядку не знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житлом. Докази наявності поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності\~передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК). У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Відповідно до ст.395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є:\~1) право володіння;\~2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);\~4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Виходячи з положень ст.ст. 401-404 ЦК України між сторонами у даній справі виникли правовідносини щодо права користування чужим майном (сервітут), в яких позивач є власником майна, а відповідач особою, яка користується сервітутом. Однією з підстав припинення сервітуту п.4 ч.1 ст.406 ЦК України визначено припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Позивачка є власником спірного житлового будинку, у якому не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому будинку. Син позивача [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , у зв`язку із чим остання була вселена до належного позивачці\~спірної квартири, яка, як власник цього майна, надала право відповідачці користуватись ним. Відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку, тобто з [PERSON] , не проживала та спільним побутом не була пов`язана. Після розірвання шлюбу з сином позивачки вибула із зазначеного житлового будинку та тривалий час в квартирі не проживає. Таким чином, обставини, які були підставою для встановлення сервітуту припинились, в зв`язку з чим позивач, як власник майна, вправі ставити питання про припинення сервітуту. За правилом \~\~ч.2 ст.406 ЦК сервітут\~може бути припинений за рішенням\~суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів щодо по суті позовних вимог та на підтвердження своїх заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] суду не надано. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування\~\~житловим\~\~приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до\~Закону України «Про свободу пересування\~\~та\~\~вільний вибір місця проживання в Україні»\~і зазначення про це\~у рішенні суду є зайвим. Як видно з матеріалів справи позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У добровільному порядку відповідачка [PERSON] відмовляється знятись з реєстраційного обліку з належної [PERSON] квартири, тим самим порушує конституційне право позивачки, як власника вказаної квартири, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Тому, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження своїм майном квартирою [ADDRESS] шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Зважаючи на наведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, як того вимагає ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір .

Outcome: approved