Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну та моральну шкоду в сумі 47639,40 гривень, спричинену привласненням її майна. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.06.2017 року вона, за попередньою домовленістю із [PERSON] , доставила останній в [ADDRESS] штукатурку машинну МП-75 в кількості 150 штук вартістю 13500 гривень, яку придбала ФОП [PERSON] , оплативши при цьому водію за доставку товару 1000 гривень. Проте, [PERSON] за товаром в обумовлений час не з`явилася, а товар обманним шляхом забрала та використала на свій розсуд відповідач [PERSON] , не оплативши його вартості. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Роспотнюк В.О.позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві (а.с.1-8) та відповіді на відзив (а.с.111-122). Представник відповідача адвокат Дуля Т.В. позовних вимог не визнала, посилаючись на відзив на позовну заяву (а.с. 86-90). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2017 року позивач [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] штукатурку машинну МП-75 в кількості 150 штук на загальну суму 13500 гривень, що підтверджується копією накладної № 2317 (а.с.11) та 07.06.2017 року доставила її за адресою [ADDRESS] . З пояснень позивача вбачається, що доставила вона товар на замовлення [PERSON] перевізником [PERSON] , якому оплатила послуги перевезення в сумі 1000 гривень. Дану штукатурку 07.06.2017 року в смт. Глеваха отримала та використала на ремонтні роботи відповідач по справі [PERSON] , що нею самою не заперечується, так як остання вказує, що оплатила даний товар за власні кошти, підтверджуючи це копією квитанції ПриватБанку від 07.06.2017 року про поповнення картки [NUMBER] на суму 11500 гривень (а.с.91). Проте, позивач зазначає, що доставлений нею товар оплачений не був, а тому вона звернулася до Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області із заявою про вчинення шахрайських дій та привласнення майна громадянкою [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області було відкрито два кримінальних провадження № 12017110000843 від 08.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та № 12017110140002020 від 16.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. При цьому кримінальне провадження № 12017110140002020 від 16.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, 26.12.2017 року закрите у зв`язку з відсутністю в діянні особи складу правопорушення (а.с.18), хід досудового розслідування кримінального провадження № 12017110000843 від 08.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суду не відомий, будь-яких результатів сторонами надано не було. Вважаючи, що відповідач [PERSON] неправомірно привласнила належне позивачу майно, [PERSON] просить суд стягнути з останньої заподіяну матеріальну шкоду в сумі 15718,40 гривень, що включає в себе 13500 гривень вартості товару, 1000 гривень оплати послуг перевізника, 450 гривень упущеної вигоди та 768,40 гривень сплаченого судового збору. Крім того, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заподіяну моральну шкоду в сумі 31921 гривня, що включає в себе сплачений судовий збір, вартість перевезення водія для надання свідчень до Васильківського ВП, транспортні затрати та вартість лікування, посилаючись на те, що через неправомірні дії [PERSON] у неї сталося нервове виснаження, що призвело до правобічної верхньочасткової пневмонії, через експериментальне лікування якої побічним ефектом стало погіршення зору. Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Незважаючи на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якого пред`явлено позов. Пленум Верховного Суду України у постанові № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на незаконне привласнення відповідачем [PERSON] штукатурки машинної МП-75 в кількості 150 штук вартістю 13500 гривень, яку вона придбала у ФОП [PERSON] , проте доказів цього суду не надала. Зокрема, не підтверджено належними доказами того, що даний товар був оплачений позивачем - штамп «оплачено» на накладній № 2317 від 07.06.2017 року відсутній, будь-якої іншої квитанції про оплату суду не надано (відсутнє підтвердження наявності шкоди); не підтверджено доказами винної поведінки відповідача щодо незаконного привласнення майна - доказів того, що товар замовляла не [PERSON] , а [PERSON] та того, що [PERSON] товар не оплатила до матеріалів справи не додано (не підтверджена протиправна поведінка заподіювача шкоди), не підтверджений причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також не доведена вина [PERSON] у заподіянні такої шкоди - будь-якого рішення про визнання останньої винною у привласненні майна стороною позивача не надано. Інша частина позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди взагалі не підтверджена жодним належним доказом. Також, суд не може брати до уваги посилання позивача на ч. 1 ст. 128 КПК України, згідно якої особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, оскільки дана норма закону стосується відшкодування шкоди в кримінальному провадженні, а дану справу суд розглядає в порядку цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами заподіяння їй матеріальної шкоди відповідачем, а тому суд в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 31921 гривня, то слід зазначити наступне. Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. В пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди посилається на те, що через неправомірні дії [PERSON] у неї сталося нервове виснаження, що призвело до правобічної верхньочасткової пневмонії, через експериментальне лікування якої побічним ефектом стало погіршення зору та просить стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір, вартість перевезення водія для надання свідчень до Васильківського ВП, транспортні затрати та вартість лікування, що в розумінні ст. 23 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не є моральною шкодою. І крім того, наявність моральної шкоди, позивач також не підтвердила належними доказами у відповідності до ст. 81 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо спричинення моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову в цій частині також відмовляє.

Outcome: dismissed