Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька, підсудність якої визначена Оболонському районному суду міста Києва ухвалою Київського апеляційного суду від 08.05.2019 року. В обґрунтування позову зазначає те, що проживає та зареєстрована в Автономній Республіці Крим, перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.05.2010 року, від якого вони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утриманні та проживають разом з нею. Також вказує на те, що з червня 2015 року шлюбні відносини в відповідачем не підтримує, вони проживають окремо, перебувають на стадії розлучення. Оскільки відповідач ухиляється від спілкування з нею, не бажає приймати участі у вихованні дітей, а відтак вона позбавлена можливості отримати від нього нотаріально посвідчену згоду на виїзд їх спільних дітей за кордон, уточнивши позовні вимоги, просить суд надати дозвіл на багаторазові в`їзди/виїзди з території Автономної Республіки Крим малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у її супроводі без нотаріально посвідченої згоди [PERSON] , а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей до будь-якої з країн Європейського Союзу, країн Шенгенської зони, Туреччини, Єгипту на строк з 01.01.2020 року по 12.01.2020 року у її супроводі без нотаріально посвідченої згоди [PERSON] . У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 15.05.2010 року між сторонами укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.05.2010 року Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 385 (а.с. 19). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 2686 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.04.2017 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 214 (а.с. 15-16). З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі, а також їх діти проживають у м. Сімферополі Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну (ч. 1 ст. 33 Конституції України). Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Відповідно до пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, зареєстровані та проживають на території Автономної Республіки Крим, що відповідно до закону визнається тимчасово окупованою територією, а тому її неможливість разом з дітьми перетинати межі цієї території призводить до обмеження її конституційних прав та прав її дітей на свободу пересування, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позову [PERSON] про надання дозволу на виїзд та в`їзд до території Автономної Республіки Крим. Разом з цим, виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Враховуючи, що [PERSON] у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду будь яких доказів звернення до [PERSON] щодо надання ним згоди на виїзд дітей з із зазначенням конкретної країни до якої вона планує виїхати з дітьми до подання вказаного позову до суду, а також доказів його відмови чи зволікання у наданні такого дозволу, суд вважає вимогу позову про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає.

Outcome: partial