Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з [PERSON]\~50%\~понесених додаткових\~витрат на\~утримання дитини\~-їх\~спільного сина\~[PERSON],\~[INFO],\~за період\~з 01.09.2017\~року по\~день подання\~позову в\~сумі 6890\~гривень,\~та стягувати\~щомісяця по\~520\~гривень для\~оплати додаткових\~витрат на\~дитину в\~майбутньому по\~01.09.2019\~року,\~та по\~130\~гривень до\~повноліття дитини,\~посилаючись на\~те,\~що відповідач\~не приймає\~участі в\~додатковому утриманні\~дитини,\~а визначеного\~судом розміру\~аліментів,\~які сплачує\~відповідач,\~не вистачає\~для належного\~розвитку та\~виховання сина. \~ В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. \~\~ \~\~Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, надавши відзив на позовну заяву (а.с.37). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~ \~ В\~судовому засіданні\~встановлено,\~що сторони\~мають \~спільну неповнолітню\~дитину сина[PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.9), який проживає з позивачкою та з 01.09.2017 року відвідує клуб бойових мистецтв «Сакура-до» та з 01.03.2018 року студію дитячого розвитку «Пізнайко» (копії довідок а.с. 13,14). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23.04.2018 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2018 року до повноліття дитини (а.с.11). За період з 01.09.2017 року і по дату подання позову 30.11.2018 року позивачка понесла витрати на навчання дитини в СДР «Пізнайко» та заняття в клубі бойових мистецтв «Сакура-до», які вона самостійно розрахувала загальною сумою 13780 гривень, 50% яких бажає стягнути з відповідача. Крім того, у звязку з тим, що на даний час значно зросли витрати для забезпечення дитини продуктами харчування, лікуванням, комунальними послугами, необхідні витрати для розвитку здібностей дитини, зокрема на оплату навчання дитини в СДР «Пізнайко» до 01.09.2019 року та оплату заняття в клубі бойових мистецтв «Сакура-до» до досягнення дитиною повноліття, позивачка просить щомісяця стягувати з відповідача по 520 гривень для оплати додаткових витрат на утримання дитини по 01.09.2019 року, та по 130 гривень до повноліття дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог\~ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки між сторонами існують деліктні правовідносини, обов'язок доказування покладається на позивача. Як встановлено\~судом,\~під понесеними\~додатковими витратами\~на утримання\~дитини та\~витратами на\~майбутнє позивач\~розуміє витратина навчання в СДР «Пізнайко» та заняття в клубі бойових мистецтв «Сакура-до» за період з 01.09.2017 року по день подання позову загальною сумою 13780 гривень, 50% яких бажає стягнути з відповідача, та періодичні щомісячні витрати по 520 гривень для оплати додаткових витрат на дитину в майбутньому по 01.09.2019 року, та по 130 гривень до повноліття дитини. В якості доказу своїх вимог\~позивач посилається\~на розрахунок\~від 30.11.2018\~року,\~зроблений нею\~самостійно.\~Проте такий\~доказ суд\~не може\~прийняти як\~належний та\~допустимий доказ\~у справі\~про стягнення\~коштів,\~оскільки вищевказані\~витрати не\~підтверджені відповідними\~квитанціями про\~оплатунавчання\~в СДР\~«Пізнайко» та\~заняття в\~клубі бойових\~мистецтв «Сакура-до».\~ Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем, а тому в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed