Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступне. Позивач є спадкоємцем за заповітом після матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк та 09 серпня 2019 року державним нотаріусом Станично- Луганської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадковим майном визначено недоотриману матір`ю пенсію в сумі 49120,86 грн., дана сума була визначена на підставі листа Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області наданого на запит нотаріуса. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу належить 2/3 частки майна, що становить 32742,24 гривень недоотриманої пенсії. 27 серпня 2019 року відповідач з цієї суми виплатив їй лише 31675,12 грн, що на 1072,12 гривень менше за вказану в свідоцтві про право на спадщину. Вказує, що мати не отримувала пенсію в період з червня 2014 року по день її смерті, а отже сума недоотриманої пенсії за цей період складає 77000,00 гривень. Однак, на звернення позивача щодо суми недоотриманої матір`ю пенсії відповідачем надано роз`яснення, що відповідно до ст. 52 та ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`якове державне пенсійне страхування» розмір недоодержаної пенсії залежить від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України після одержання свідоцтва про право на спадщину. Вважає подібні дії відповідача незаконними, протиправними й такими, що порушують її право як спадкоємиці на мирне володіння майном. А тому позивач вимушена звернутися до суду із наявним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на 2/3 частки невиплаченої суми спадкового майна - недоотриманої пенсії [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за період з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року. Представник відповідача подав до суду подано відзив на позов в якому вказав, що пенсія виплачена згідно вимог чинного законодавства, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`якове державне пенсійне страхування», вважає позовні вимоги не обґрунтованими, просить суд відмовити в задоволенні позову, справу розглядати за відсутності представника відповідача. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 вересня 1950 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01 лютого 1975 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 листопада 1988 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31 травня 1989 року. 28 квітня 1993 року мати позивача [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла онуці [PERSON] , доньці [PERSON] , та доньці [PERSON] . Заповіт був посвідчений старшим державним нотаріусом Краснодонської міської державної нотаріальної контори Коваленко Г.П. 28 квітня 1993 року за реєстр. №1-1801. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 лютого 2019 року. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 652893304 від 15 грудня 2020 року після померлої [PERSON] 20 травня 2019 року була заведена спадкова справа № 187/2019. З листа Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області №3768/03-18 від 09 липня 2019 року слідує, що невиплачена пенсія [PERSON] станом на 05 липня 2019 року становить 49 120,86 грн. Розмір виплат може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 52 та ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`якове державне пенсійне страхування». Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09 серпня 2019 року державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори [PERSON] , спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка - [PERSON] -2/3 частки спадкового майна, та дочка - [PERSON] - 1/3 частка спадкового майна. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, сума якої складає 49 120,86 грн.. Згідно копії службового чеку №0220048 0177969 від 27 серпня 2019 року, позивачу [PERSON] було виплачено недоотриману пенсію в сумі 31 675,12 грн.. Таким чином, відповідач фактично виплатив позивачу суму меншу на 1 072,12 грн., ніж вказано у свідоцтві на право на спадщину, оскільки 2/3 частки від 49 120,86 грн. складає 32 747,24 грн. (32 747,24 - 31 675,12). Разом з тим, слід зазначити, позивачем не заявлялися вимоги щодо стягнення з відповідача суми недоотриманої пенсії [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, що складає різницю між невиплаченою пенсією та розміром пенсії, який зазначений у свідоцтві про право на спадщину. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно дост.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з главою 10 п. 4.1 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування осіб, які подали заяву про прийняття спадщини згідно із ст. 1270 ЦК України та які фактично прийняли спадщину згідно з п. 3, 4 ст. 1268 ЦК України. Як встановлено, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та заведена спадкова справа. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» позов про визнання права на спадщину може бути поданий у випадку відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, 09 серпня 2019 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , яка померла [INFO] , на імя спадкоємців - її доньок [PERSON] та [PERSON] .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, сума якої складає 49 120,86 грн.. Встановлені у справі обставини дійсно свідчать, що у [PERSON] сума нарахованої та недоотриманої пенсії за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2018 року складає 63 006,92 грн., яка значно більша від суми з якої складається спадщина, що вказана в свідоцтві про право на спадщину, зокрема це підтверджується довідкою Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області №4705/03-18 від 19 жовтня 2020 року. Тому позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування до відповідача Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області. Однак, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Виходячи з вимог процесуального законодавства вбачається, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не заявляє клопотання про її заміну, суд не вправі з власної ініціативи залучати до участі в справі іншу особу як належного відповідача (співвідповідача). Судом встановлено, що позов про визнання права власності в порядку спадкування пред`явлено до Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області. При цьому, необхідно зазначити, що відповідачем (співвідповідачем) у даній справі, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, має бути територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а тому Біловодське об`єднане управління пенсійного фонду України в Луганській області є неналежним відповідачем. Правильне визначення відповідача, який буде відповідальним за виконання судового рішення, є принциповим питанням, особливо якщо за наслідками судового рішення буде здійснено розподіл судових витрат, які буде покладено на відповідачів. В той час як від позивача клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (залучення співвідповідача) до суду не надходило, тобто позивач наданими їй процесуальними правами у повному обсязі не скористалася. За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування відмовити за вищенаведених обставин. Однак наведене не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогами про визнання за права власності в порядку спадкування до належного відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України. У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмолено, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed