Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] На обґрунтування вимог в заяві позивачка зазначила, що з 30.01.2010 року до 04.07.2016 року проживала разом з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого народились сини [PERSON] [INFO] та [PERSON],[INFO] , батьком яких є відповідач. З 18.08.2014 року відповідач був мобілізований до Збройних Сил України та до серпня 2015 року служив та приймав участь в АТО. Повернувшись зі служби відповідач повідомив, що залишає сім'ю, припинив шлюбні відносини та припинив відносини з дітьми. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаїв від 27.10.2015 року з відповідача на користь позивачки були стягненні аліменти на утримання дітей та дружини, до досягнення молодшим сином трьох років. Аліменти відповідач не сплачує, дітям матеріально не допомагає, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складала на 01.01.2017 року суму 11326 гривень 65 копійок. На протязі двох років відповідач не спілкується з дітьми, у зв'язку з чим старший син [PERSON] ображений на батька та розчарований ним, а молодший [PERSON] взагалі не знає свого батька, так як ніколи його не бачив. На підставі викладеного, в зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітніх дітей, позивач просила ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно синів [PERSON] та [PERSON] та зобов'язати міський відділ реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області внести зміни до актових записів про народження дітей відносно батька [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, які, проживають разом з матір'ю в м. Миколаїв. Відповідач повідомив, що після служби в АТО та контузії, він важко звикав до мирного життя та не хотів, щоб ця його адаптація негативно вплинула на психіку дітей, а тому прийняв рішення піти з сім'ї. Крім того, однією з причин, чому він пішов, були негативні відносини з дружиною та сварки. Через деякий час після розлучення, він намагався поспілкуватись з старшим сином по телефону, дізнавався через знайомих вчителів про те, де і як він навчається, але з боку позивачки чинився супротив і вона не давала можливості поспілкуватись з старшим сином. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] пояснила, що органом опіки і піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області було проведено два засідання, де розглядалось питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей, за результатами яких було складено висновок про недоцільність такого позбавлення батьківських прав через те, що батько намагається та має бажання брати участь у вихованні своїх дітей. Заслухавши пояснення сторін, свідків позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Сторони від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] ,[INFO] , які проживають в [ADDRESS] з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.06, 07,13,19). 04.07.2016 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаїв за позовом [PERSON] до [PERSON] та яким встановлено , що сторони не проживають разом з 29 серпня 2015 року ( а.с.08). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаїв від 27.10.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку(доходу), але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та аліменти на утримання [PERSON] до досягнення молодшим сином трьох років, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з 23.09.2015 року( а.с.09-11). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 28.04.2017 року здійсненого відділом Державної виконавчої служби Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області заборгованість по аліментам боржника [PERSON] на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], станом на 01.01.2017 року становить 11326 гривень 65 копійок (а.с.12). Розрахунок заборгованості по аліментам від 08.09.2017 року вказує на заборгованість в сумі 20562 гривні 65 копійок станом на 01.07.2017 року. Згідно характеристик від сусідів за місцем проживання від 17.03.2017 року, за місцем прописки від 17.03.2017 року, дільничного педіатра і медсестри від 16.03.2017 року, художнього керівника і хореографа школи балетного танцю «Ренесанс», матір малолітніх [PERSON] та [PERSON], [PERSON] відповідальна людина, самостійно піклується про дітей з вересня 2015 року; її батьки [PERSON] та [PERSON] допомагають виховувати малолітніх синів; батька [PERSON], який би приділяв увагу дітям, гуляв з ними на подвір'ї, з вересня 2015 року не спостерігали; до поліклініки дітей батько також не водив та не цікавився їх здоров'ям.( а.с.15,17,18). За змістом висновку органу опіки та піклування Нобузької РДА в Миколаївській області від 09.11.2017 року № 3682/01-34, прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], у відношенні до його неповнолітніх синів [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] , враховуючи те, що батько має намір приймати участь у житті своїх дітей, надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст..12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150,151,152,155 СК України). Відповідно до ст..162 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст..165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму ВерховногоСуду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст..164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з пунктом 2 частини 1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст..166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що відповідач матеріально дітей не утримує, допомоги не надає та повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своїх синів, в зв'язку з цим вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дітей. Відповідач не заперечував, що з вересня 2015 року, пішовши з сім'ї, певний час не приділяв увагу дітям, не сплачував аліменти. В свою чергу, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що позивач намагається підтримувати стосунки з старшим сином [PERSON], телефонуючи до нього, приїздив, відвідував школу, де він навчається, спілкувався, в присутності матері та вчительки з ним у жовтні 2017 року. З молодшим сином [PERSON] він також хоче налагодити зв'язок, але є труднощі, так як дитина, не знає, не пам'ятає та не сприймає відповідача , як свого батька через свій вік та відсутність батька поряд. Разом з тим, доведеними є обставини щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів . В судовому засіданні відповідач пояснив причину утворення заборгованості по аліментам своєю хворобою, пов'язаною з контузією, психічним розладом після участі в АТО, що потребувало додаткових зусиль для організації життя та значних коштів. На даний час він проходить реабілітацію, працює, не офіційно в м. Київ та перерахував в жовтні 2017 року частину боргу по аліментам в розмірі 900 гривень, що підтверджено позивачкою в судовому засіданні. Крім того, як вбачалось під час судових засідань, він болісно сприймає розгляд справи про позбавлення його батьківських прав відносно дітей та в моменти хвилювання, стан його здоров'я різко погіршується, що вказує на те, що він не байдуже ставиться до дітей, жалкує, що так вчинив, покинувши їх на певний час та обіцяє виправити ситуацію. Крім наявності значної суми заборгованості по аліментам, в матеріалах справи відсутні переконливі докази умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по виконанню батьківських обов'язків відносно дітей, які з вересня 2015 року не проживали разом з батьком, виховуються в сім'ї, де їх прийняв, як синів, інший чоловік їх мами. У зв'язку з тим, що жодних відомостей про поведінку відповідача, яка б негативно впливала на дітей, або інші обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідача дійсно суперечить інтересам дітей та зумовлювали б застосування такої виключної міри, як позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено, суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed