Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Мологівської сільської ради та просить суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини, тобто 22.01.2010 року; встановити факт належності житлового будинку, розташованого за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Молога, вул.. Миру, 220, на земельній ділянці площею 0,06 га, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», сараю літ. «В» з підвалом літ. «в» та сараю літ. «Г» - її бабусі [PERSON], яка померла 22.01.2010 року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташованого за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Молога, вул.. Миру, 220, на земельній ділянці площею 0,06 га, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», сараю літ. «В» з підвалом літ. «в» та сараю літ. «Г». Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є внучкою по лінії батька [PERSON], яка померла 22.01.2010 року. ЇЇ батько [PERSON], помер в 2003 році, тобто до відкриття спадщини його матері [PERSON] Як зазначає [PERSON], після смерті бабусі вона звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте після спливу шістьох місяців, тому їй нотаріусом було відмовлено в прийняті заяви. До смерті бабусі [PERSON] проживала разом з нею та допомагала по господарству, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч.3 статті 1268 ЦК України, але виявилось, що адреса реєстрації місця її проживання відрізняється від адреси реєстрації проживання бабусі спадкодавця, що також стало причиною у відмові нотаріуса прийняти її заяву. Разом з тим, факт її постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини можуть підтвердити численні свідки. Ще однією обставиною, яка унеможливлює прийняття [PERSON] спадщини через нотаріальну контору є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно житловий будинок № 220 по вул.. Миру (колишня Комсомольська) в с. Молога, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не здійснювала державну реєстрацію речового права власності на вказаний будинок. [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутністю представника сільської ради, з позовом згодні, заперечення щодо його задоволення відсутні. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги сторін. Як вбачається з матеріалів справи, 22 січня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 218012 видане 25.01.2010 року виконкомом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району, актовий запис про смерть № 4, та виданим 26.02.2016 року повторно свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 450042. На запит суду Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора надала належним чином завірену копію спадкової справи (№ 303/2010) [PERSON], померлої 22.01.2010 року. З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що за життя померла заповіт не складала. 06 липня 2010 року до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті його бабусі [PERSON], проте документи про підтвердження родинних відносин з померлою [PERSON] не були надані. Спадкова справа інших відомостей, матеріалів не містить. Разом з тим, позивачка надала суду документи, що підтверджують факт того, що померла [PERSON] дійсно доводилась їй рідною бабусею: витяг з державного реєстру актів цивільного стану № 00016366470 згідно з яким матірю [PERSON] є [PERSON], актовий запис № 19 від 07.05.1964 року; свідоцтво про народження [PERSON] серії ІІІ-ЖД №479308, видане Мологівською сільською радою, актовий запис № 63 згідно з яким її батьком є [PERSON]; свідоцтво про одруження серії І-ЖД № 132791 видане відділом РАЦС по м. Білгород-Дністровський 20.11.2004 року, актовий запис № 40, згідно з яким [PERSON] після одруження змінила прізвище на «Груєва». Стаття 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До відкриття спадщини, 07.03.2003 року помер батько позивачки та син спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 450021, актовий запис № 12 складений виконкомом Мологівської сільської ради. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи, що інші спадкоємці першої черги відсутні, то у відповідності до вказаної норми до позивачки від її батька переходить право на отримання цілої частки спадкового майна. 02.04.2016 року завідувач Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачці у прийнятті її заяви про прийняття спадщини [PERSON] через пропущення строку встановленого для такого звернення та через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливлює визначення складу спадкового майна та оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк. За роз'ясненням\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23,24)\~\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спірним є факт прийняття позивачкою спадщини після смерті бабусі, оскільки на момент відкриття спадщини місце реєстрації проживання позивачки та місце реєстрації і проживання [PERSON] різняться. Разом з цим, згідно з довідкою Мологівської сільської ради від 22.02.2017 року № 149, [PERSON] за адресою: вул.. Миру, 220 с.Молога не зареєстрована, але на день смерті бабусі 22.01.2010 року [PERSON] проживала разом з нею однією сімєю, вели спільне господарство. Таким чином, обґрунтованими та доведеним суд вважає позовні вимоги щодо встановлення факту постійного проживання позивачки з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що одночасно свідчить про факт прийняття позивачкою спадщини. Щодо правового режиму спадкового майна та можливості його включення до спадкової маси [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно з виготовленим 11.08.2016 року технічним паспортом на житловий будинок № 220 по вул.. Миру (колишня Комсомольська) в селі Молога, даний будинок побудований до 1940 року, в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 15,6 кв.м., загальною площею 38,5 кв.м., прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», сараю літ. «В» з підвалом літ. «в» та сараю літ. «Г». Відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року, втратила чинність 13.12.1995 року). Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на імя забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Згідно з довідкою виконкому Мологівської сільської ради № 1110 від 10.12.2015 року, житловий будинок № 220 по вул.. Миру (колишня Комсомольська) в селі Молога належить [PERSON] (запис погосподарської книги № 9, особовий рахунок № 83705), за яким також закріплена земельна ділянка площею 0,06 га для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд. Таким чином, відсутність державної реєстрації речового права на будинок не позбавляє позивачку можливості успадкувати його, оскільки така реєстрація в даному випадку була не обовязковою. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та тим самим здійснити захист її цивільних спадкових прав, оскільки іншим чином прийняти спадщину вона не може.

Outcome: approved