Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними позовними вимогами: зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення її до даного будинку та передачі їй ключів від нього; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 05.03.2007 вона придбала 1/2 частину приватного будинку [ADDRESS] , з надвірними будівлями, за що передала продавцю 25 000 гривень, на той час вона була розлучена, і мала прізвище першого чоловіка [PERSON] . На земельній ділянці, розташовані надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня, а також огорожа. Іншу 1/2 частину будинку, за свої кошти, придбав відповідач. За умовами договору, продавець [PERSON] залишалась проживати у будинку в окремій кімнаті. 12.09.2007 вона з відповідачем зареєстрували шлюб, вона змінила прізвище на [PERSON] . На час реєстрації шлюбу їй було відомо про наявність у відповідача захворювання на цукровий діабет, оскільки він вживав відповідні ліки. На початку сімейного життя відповідач часто був в нервовому стані, посилаючись на захворювання, однак в присутності [PERSON] намагався бути стриманим, а після її смерті почав застосовувати до неї (позивачки) фізичну силу, в зв`язку з чим періодично їй доводилось по декілька днів перебувати у сина. З 31.12.1997 вона є фізичною особою-підприємцем, займається торгівлею продуктами харчування та одягом, а відповідач на той час працював в неї водієм. У період часу з 2009 по 2010 роки погіршилося здоров`я [PERSON] , він був прооперований, через поганий стан здоров`я він не міг працювати водієм та влаштувався страховим агентом, а вона забезпечила відповідача приміщенням та необхідною технікою для роботи. Крім того, відповідач [PERSON] став депутатом місцевого самоврядування. Незважаючи на її участь у забезпеченні належного лікування та умов роботи, відповідач по відношенні до неї продовжував застосовувати фізичну силу, однак вона не вважала можливим звертатися до правоохоронних органів, щоб не розголошувати ці обставини. Напередодні 08.03.2016 [PERSON] скориставшись малозначним приводом, застосував до неї фізичну силу та погрожуючи фізичною розправою вигнав її з будинку, після чого вона не проживає у власному будинку, хоча має на це право. З того часу вона проживала, спочатку у своєї знайомої, а потім у квартирі її сина. Власного житла, крім вказаної частки будинку, вона не має. На цей час їй треба звільнити квартиру сина, однак вона не може вселитися у власне житло, оскільки [PERSON] відмовився надати їй ключі та доступ до домоволодіння. Звернувшись з цього питання до дільничного офіцера поліції, вона отримала роз`яснення про необхідність звернення до суду. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судовий розгляд призначено на 22.11.2019. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] відмовилася від поданого разом з позовною заявою клопотання про виклик свідків, а також повідомила, що не має наміру подавати відповідь на відзив, який поданий позивачем до суду під час судового засідання. Під час судового розгляду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] . в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті відзив, у якому просив відмовити у позові через його безпідставність та необґрунтованість. Вважав, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, шо мають значення для вирішення справи, та бажанні отримати безпідставну матеріальну вигоду (а. с. 26-29). Під час судового розгляду відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно після сварки у 2016 році позивачка у спірному житлі не проживає, ключів від будинку у неї немає. Спільне проживання в одному будинку з позивачкою він вважає неможливим через існування неприязних відносин. Водночас, стверджував, що не чинив перешкод позивачці у вселенні до будинку. На час судового розгляду він має лише один ключ від вхідних дверей. Вислухавши учасників процесу, дослідивши доводи заяв по суті справи та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач та відповідач є співвласниками у рівних частках по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що підтверджується договором (купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями) від 05.03.2007, який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В. І., реєстр №401, та витягом з Державного реєстру правочинів №3668927 від 09.03.2007 (а. с. 9-11). Даними копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2007. (а. с. 8). Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АВ №542989 від 29.10.2013, та довідки про взяття на облік платника податків №393 від 12.12.07 підтверджується, що позивач 11.11.1995 взята на облік як фізична особа-підприємець, має місце проживання: [ADDRESS] , та має основний вид економічної діяльності - 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (а. с. 12, 13). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 317-319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно ст. ст. 320, 321 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 383, 391 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачкою не надано доказів того, що відповідачем учинялися активні дії щодо позбавлення її ключів від вхідних дверей та здійснення перешкод щодо вселення у спірне житлове приміщення, співвласником якого вона є. Разом з тим, під час судового розгляду позивачкою доведено, що дійсно вона є власником 1/2 частки спірного житлового приміщення, яке має право використовувати для власного проживання, однак на час судового розгляду вона не має доступу до житла через відсутність у неї ключів, а її право на вселення не визнається відповідачем, який про це заявив у суді. Як зазначалося вище, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, позивач має право на судовий захист не лише своїх порушених, а також і невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заперечуючи наявність з боку відповідача порушення права позивача на вселення до житлового будинку, в той же час відповідач та його представник заявили про невизнання цього права за позивачкою та просили у позові відмовити. За таких обставин, оскільки право позивача на вселення до будинку не визнається відповідачем, це право підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову - зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй 1/2 часткою житлового будинку та її вселення до спірного житлового приміщення. Решту позову належить залишити без задоволення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням характеру спору та часткового задоволення позову, з відповідача належить стягнути на користь позивача частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 384 грн 20 коп.

Outcome: partial