Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1 500 грн. та на її утримання, як матері дитини, яка перебуває у декретній відпустці, у розмірі 1 500 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.09.2014 року вона почала зустрічатися та проживати з відповідачем. 27 листопада 2015 року між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2015 року у справі № 755/20523/15-к відповідача визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Позивач зазначає, що з вересня 2016 року їхні відносини з відповідачем погіршилися у зв'язку із тим, що спільне життя не склалося через втрату почуття взаємної любові та у зв'язку із відсутністю спільних інтересів. На даний час кожен із них живе своїм життям і не намагається перейматися проблемами один одного. Крім цього, відповідач приховав, що вже до шлюбу був неодноразово судимий за скоєння злочинів, що також вплинуло на сімейне життя та відносини між ними. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Неодноразові розмови по телефону про необхідність надання матеріальної допомоги на її утримання у зв'язку із перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною результатів не дали. В судове засідання сторони не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Від позивача до суду надійшла заява в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, в заяві вказала, що вимоги заяви підтримує, просить задовольнити та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 11 грудня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 27 листопада 2015 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис за № 2441 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 12 зв.). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір'ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідно матеріалів справи, відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2015 року. Отже, з матеріалів справи убачається, що відповідач кошти на утримання дитини не надає, наявність інших утриманців та зобов'язань за виконавчими документами у відповідача судом не встановлено. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1 500 грн. на місяць на утримання малолітнього сина. З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання слід зазначити наступне. Відповідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач та відповідач разом не мешкають, дитина проживає з позивачем і перебуває на її забезпеченні, наявність інших дітей і непрацездатних осіб на утриманні відповідача судом не встановлено, відповідач особа працездатного віку, суд вважає, що позов у частині стягнення аліментів на користь позивача слід задовольнити частково, а саме у розмірі по 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання матері дитини у заявленому розмірі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп. у частині вимог про розірвання шлюбу. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial