Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23.08.2007 року справа №2-1084/2007 року та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 23.08.2007 року по справі № 2-1084 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 300,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 10.07.2007 року до досягнення дитиною повноліття. По даній справі видано виконавчий лист 23.08.2007 року, який знаходиться на примусовому виконанні в Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідач участі в житті доньки не бере, до січня 2020 року навіть не сплачував аліменти, розмір заборгованості по їх сплаті складав 45000,00 грн.. У січні 2020 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 43750,00 грн., а отже його матеріальний стан з моменту винесення рішення про стягнення аліментів значно покращився. Крім того, відповідач є фізично здоровою особою, інших осіб на утриманні немає. Домовленості з приводу добровільного збільшення розміру аліментів та відшкодування додаткових витрат на утримання дітей між ними не досягнуто, в зв`язку з чим позивачка змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом з позивачкою. Аліменти з відповідача першопочатково стягувалися на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23.08.2007 року на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 300,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 10.07.2007 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішенням Токмацького районного суду Запорізької області №2-1084/2007 від 23.08.2007 року. На підставі рішення було видано виконавчий лист №2-1084. Позивачка є безробітною, відповідно до записів в трудовій книжці. У січні 2020 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 43750,00 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості із сплати аліментів № 9331/6 від 03.03.2020 року. Відповідно до п.п.1,2 ст.3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно з п.1 ст.18, п.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі №6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Саме особа, яка отримує аліменти, вправі самостійно вибирати спосіб їх стягнення з іншого з батьків. За таких обставин суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи роз`яснення викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання рішенням суду чинності. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, а позивач звільнена від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved