Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, у якій просила суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь борг за договором позики в розмірі 41 272,00 грн., з яких 5 360,00 грн. заборгованість по позиці, 35 912, 00 грн. заборгованість за відсотками та стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. У обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 20.06.2018 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір позики грошей, згідно якого вона передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 5360,00 грн. з умовою їх повернення до 06.07.2018 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак, відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув. Згідно п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 5 360,00 грн., проценти за користування грошима за період з 07.07.2018 року по 11.09.2018 року складають 35 912, 00 грн. Крім того, зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою: договір поруки від 20.06.2018 року, укладений з поручителем [PERSON] . Відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надав до суду відзив на позов відповідно до змісту якого зазначив, що позивач помилково керується нормами ст. 1054 ЦК України, оскільки виплати за договорами позики між фізичними особами за порушення грошового зобов`язання передбачені лише в межах ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач вказує про наявність поручителя, однак вказана особа йому не відома і незрозуміло з яких причин [PERSON] є його поручителем. На підтвердження укладення договору позики позивачем надана розписка від 20.06.2018 року яка містить умови отримання коштів у борг, дату отримання коштів зобов`язання їх повернути у строк до 06.07.2018 року. У визначений строк він кошти не повернув, отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Щодо стягнення нарахованих процентів заперечує, вважає що строк користування позикою за договором від 20.06.2018 року сплив 07.07.2018 року і нарахування процентів після цієї дати є неправомірним. Просив у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 20 червня 2018 року, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується їх повернути позикодавцю на умовах, встановлених цим договором, а саме, загальна сума позики складає 5360 грн. 00 коп., які згідно з п. 4.1 договору відповідач зобов`язався повернути 06 липня 2018 року (а.с. 9). Згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Відповідно до розписки, складеної та підписаної [PERSON] 20 червня 2018 року, ним отримано від [PERSON] гроші в розмірі 5360 грн. 00 коп., які він зобов`язався повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 20 червня 2018 року між ним та [PERSON] (а.с. 9). Відповідач належним чином не виконав умови договору. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 27 червня 2018 року уклали шлюб, який був зареєстрований Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 208. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини - [PERSON] . (а.с. 14,15) Крім того, зобов`язання за договором позики грошей від 20.06.2018 року забезпечено порукою: договір поруки від 20 червня 2018 року, укладений з поручителем [PERSON] . Предметом даного договору є надання поруки за виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики на суму 5360,00 грн. (а.с. 11) Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 5360 грн. 00 коп. що підтверджується розпискою від 20 червня 2018 року. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України такої вимоги. Так, згідно з розрахунком, позичальник станом на 11 вересня 2018 року борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 41 272 грн. 00 коп., з яких заборгованість за позикою складає 5360 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками складає 35 912 грн. 00 коп. (10 % - 536,00 грн. в день, за період з 07.07.2018 року по 11.09.2018 року = 67 днів. 67 х 536,00 = 35 912, 00) Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором поруки від 20 червня 2018 року передбачено, що відповідач [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання обов`язків позичальником [PERSON] в обсязі 50 гривень, які на підставі ст. 534 ЦК України, мають бути стягнуті з відповідача [PERSON] . Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 41 272 грн. 00 коп. який складається з заборгованості по позиці 5 360 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками 35 912 грн. 00 коп. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 50 грн. 00 коп. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial