Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання між ними шлюбу, який зареєстрований 16 вересня 2017 року. Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюбні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, з 2020 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач залишив територію України та повернувся проживати на батьківщину - у Німеччину. Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. До позовної заяви додана згода на розірвання шлюбу [PERSON] з перекладом на українську мову відповідно до чинного законодавства та засвідчена нотаріально, в якій відповідач зазначив, що не може з`явитися до суду за станом здоров`я. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16 вересня 2017 року [PERSON] громадянин Федеративної Республіки Німеччина та [PERSON] громадянка України зареєстровали шлюб, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис № 3863, на підтвердження чого надане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як зазначено у позові, сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається зі змісту позову, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюбні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, з 2020 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачем разом з позовною заявою надана згода на розірвання шлюбу [PERSON] з перекладом на українську мову відповідно до чинного законодавства та засвідчена нотаріально. У своїй згоді відповідач зазначив, що не має жодних заперечень проти розірвання шлюбу, сімейні стосунки завершені з червня 2020 року. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Судом, в порядку ст. 111 СК України, не вживалися заходи щодо примирення подружжя шляхом надання строку для примирення, оскільки позивач зазначила, що примирення неможливе, а відповідач не заявив клопотання про надання строку для примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач, яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище свого чоловіка, не заявляла вимогу відновлювати своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем при пред`явлені позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, однак позивачем не заявлена вимога про стягнення з відповідача сплаченого судового збору.

Outcome: approved