Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній\~заяві позивач\~посилається на\~те,\~що 01\~травня 2019\~року між нею, [PERSON] та управлінням будинками «Загорська 26», в особі керуючого управлінням будинками [PERSON] , укладено договір найму житлового приміщення в будинках місцевих рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій України, за умовами якого управління будинками здало їй в користування жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , визначене в доданому до цього договору приймальному акті, для проживання в цьому приміщенні наймачів і членів його сім`ї. Вказує,\~що у квартирі за вищевказаною адресою значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] , що підтверджується Довідкою відділу реєстрації місця проживання №6525/18-21 від 23.10.2019 р., виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Зазначає, що актом, складеним після обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та опитування сусідів, представником органу самоорганізації населення будинковим комітетом «Загорська 26» встановлено, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав за вказаною адресою з серпня 2016 р. Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №328 від 07.10.2019 року, виданою органом самоорганізації населення будинковим комітетом «Загорська 26», підтверджено, що тільки вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує на те, що реєстрація відповідачів у квартирі, наймачем якої є позивач, є перешкодою останній для користування і розпоряджання цим майном на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача адвокат Пачута О.М. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час там місце засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи 01\~травня 2019\~року між позивачкою - [PERSON] та управлінням будинками «Загорська 26», в особі керуючого управлінням будинками [PERSON] , було укладено договір найму житлового приміщення в будинках місцевих рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій України, за умовами якого управління будинками здало позивачу в користування жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради 6525/18-21 від 23.10.2019, за адресою : [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області. Однак, як вбачається з Акту про встановлення факту не проживання громадянина від 21 жовтня 2019 року, складеним після обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та опитування сусідів, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за даною адресою з 09 серпня 2016 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні з серпня 2016 року, підстав для продовження терміну зберігання за ними права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст.\~71\~ЖК України немає, участі в оплаті комунальних послуг відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved