Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування будинку з надвірними спорудами від 24 листопада 2008 року їй на праві власності належить будинковолодіння №13 по пров. Тургенєва в м. Сміла. В даному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який у ньому не проживає понад 10 років. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в будинку звернулася до суду з позовом та просить визнати його таким, що втратив право на користування будинком №13 по пров. Тургенєва в м. Сміла Черкаської області. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву в якій справу просить розглянути без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до договору дарування будинку з надвірними спорудами від 24 листопада 2008 року [PERSON] прийняла у дар будинок з надвірними спорудами по пров. Тургенєва, 13 в м. Сміла Черкаської області (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником будинковолодіння №13 по пров. Тургенєва м. Сміла Черкаської області (а.с. 7). Відповідно до будинкової книги в будинку №13 по пров. Тургенєва в м. Сміла зареєстрований [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з актів квартального комітету №10 від 23 березня 2017 року, 6 листопада 2016 року та 10 квітня 2018 року [PERSON] в будинку №13 по пров. Тургенєва в м. Сміла Черкаської області не проживає з 20 червня 1989 року, оскільки виїхав за межі України до Росії (а.с. 13, 14, 15). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] який зареєстрований в [INFO], за цією адресою не проживає та створює перешкоди в користуванні будинком його власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved