Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участю третьої особи Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. В позові зазначено, що позивач є власником житлового будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області. За цією адресою зареєстрований відповідач, який там не проживає. Позивач зазначає, що з лютого 2014 року в цьому будинку відповідач не проживає, його речей та належного йому майна там немає, але в зв'язку з тим, що він зареєстрований в будинку позивача, вона позбавлена права вільно розпоряджатися належним їй на праві особистої власності будинком. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області та зобов'язати Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації в будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області. В судовому засіданні позивач уточнила заявлені позовні вимоги та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області. В судове засідання відповідач не з'явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує та просить суд в позові відмовити. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, щодо вирішення позову покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 29 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 4057, продавець [PERSON] передав у власність покупцю, а покупець [PERSON] прийняла належний продавцю на праві власності житловий будинок № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області зареєстрований за [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2014 року № 4057. Згідно довідки, виданої Новенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області від 27 жовтня 2015 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але з лютого 2014 року за зазначеною адресою не проживає. Однак, до теперішнього часу відповідач з житлового будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області області не виписався. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає неподалік від позивача. Позивач це її донька, а відповідач був її зятем. Донька із чоловіком розлучилися та через деякий час роз'їхалися. В 2014 році вони сплатили відповідачу гроші за житловий будинок, він гроші забрав та обіцяв виписатися, але не зробив цього. З лютого 2014 року відповідач в цьому будинку не проживає, його речей там немає, всі речі він вивіз. З того часу він в будинку позивача не з'являвся. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем вони перебувають у фактичних шлюбних стосунках, з серпня 2014 року мешкають разом в будинку позивача. Відповідач це колишній чоловік позивача, він в будинку весь цей час не з'являвся, його речей там немає. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що дійсно відповідач протягом тривалого часу, з лютого 2014 року в будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області не мешкає. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту ними в судовому засіданні надано не було. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не проживає в належному позивачу житловому будинку з лютого 2014 року, тобто, понад шість місяців, без поважних причин, його речей в будинку немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаному будинку відповідач не пред'являв. Вказані обставини порушують права позивача як власника будинку. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що він проти задоволення позову заперечує та просить в позові відмовити, оскільки такі посилання представника відповідача є безпідставними, жодних доказів на їх підтвердження останнім суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 54-а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області.

Outcome: approved