Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансового платежу у розмірі 1000,00 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.07.2017 між сторонами було укладено попередній договір, відповідно до якого відповідач зобов`язалася укласти з позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов попереднього договору, позивачка сплатила аванс у розмірі 1000,00 доларів США. По домовленості, було встановлено строк до 29.09.2017 для отримання правовстановлюючих документів на вищезгадане майно. Вказує на те, що обумовлений договором строк між сторонами сплинув, жодних дій продавцем вчинено не було, в зв`язку з чим позивачкою було направлено лист з повідомленням про вручення від 12.10.2017 на адресу відповідача з пропозицією повернути суму, сплачену як аванс за купівлю житлового будинку в розмірі 1000,00 доларів США. Вказує на те, що будь-яких пропозицій від відповідача не надходило. Вважає попередній договір нікчемним та просить стягнути з відповідача сплачену суму авансового платежу. 27.06.2018 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків (упущеної вигоди). В обґрунтування позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] домовилися укласти та нотаріально посвідчити у майбутньому, але не пізніше 30.09.2017, договір купівлі-продажу нерухомого майна - будинок загальною площею 78,9 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий номер 3224010100:01:081:0037 за адресою: [ADDRESS] , ціна продажу 468000,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладання договору є еквівалентом 18000,00 доларів США. Попередній договір скріплений печаткою ТОВ «Будсервіс Рієлті». Вказує на те, що повністю виконала покладений на неї обов`язок щодо підготовки необхідних документів для оформлення договору відчуження нерухомого майна у встановлений попереднім договором строк. Починаючи з 22.08.2017 неодноразово зверталася до відповідачки з повідомленням про готовність укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. Проте, [PERSON] від взятого на себе обов`язку укласти договір ухилилася, на звернення позивачки повідомляла про недостатність коштів, з огляду на що неодноразово просила відтермінувати дату укладення правочинів. З огляду на хворобу чоловіка, що вимагало витрачання значних коштів на його лікування і утримання, позивачка змушена була укласти договір купівлі-продажу вищезгаданого майна з іншою особою, проте, за ціною нижчою, ніж це передбачалося попереднім договором від 04.07.2017, оскільки кон`юнктура ринку продажу нерухомості за час ухилення [PERSON] від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна істотно погіршилася. Оскільки [PERSON] ухилилася від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, чим порушила покладений на неї обов`язок, встановлений попереднім договором від 04.07.2017, позивачці нанесено збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 75168,00 грн., які вона просить стягнути в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом підтримали первісні позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом просила відмовити в задоволенні первісного позову, вказуючи на те, що виконала всі необхідні дії для укладення договору купівлі-продажу, зокрема, належним чином оформила правовстановлюючі документи на відчужене майно, що залишилося після смерті її матері, передбачені законом довідки, неодноразово зверталася до [PERSON] особисто та через ріелтора з пропозицією та вимогою укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у строк та за ціною, встановленими попереднім договором, а саме 468000,00 грн. Проте, [PERSON] неодноразово просила відтермінувати оформлення угоди з посиланням на відсутність необхідних коштів, внаслідок хвороби її родича. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за договором про надання завдатку, а саме, не уклала договору купівлі-продажу нерухомого майна на суму в розмірі 18000 доларів США. У зв`язку з чим, відповідачем не було здійснено продажу зазначеного майна, а тому передана сума завдатку в розмірі 1000 доларів США, відповідно до п.2 Договору та ст. 571 ЦК України, не повертається. Крім того, зауважив, що сплачена позивачем сума в розмірі 1000 доларів США є завдатком, а не авансом в розумінні ст.570 ЦК України, в зв`язку з чим первісний позов вважає безпідставним та необґрунтованим. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, думку відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено попередній договір у письмовій формі, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, що не заперечувалось сторонами. Відповідно до п. 2 Договору сторони дійшли згоди в тому, що грошова сума в розмірі 1000 доларів США, сплачена покупцем в рахунок належних з нього платежів, має статус завдатку. Згідно з п. 1.1 Договору об`єктом продажу, по якому внесено завдаток, є будинок 78,9 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0623 га (кадастровий номер 3224010100:01:081:0037). Загальна сума розрахунку складає 18000 доларів США, та сплачується в термін до 30.09.2017. Разом з тим, з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання, передбачені Попереднім договором, не виконала, в результаті чого Основний договір так і не був укладений. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Як встановлено судом і вказана обставина сторонами не заперечувалась, позивач не сплатила відповідачу грошову суму в розмірі 18000 доларів США, у зв`язку з чим, відповідачем не було здійснено продажу вказаної земельної ділянки. Відповідно до п.4.2 Договору у разі порушення договору з вини покупця завдаток залишається у продавця. У разі порушення договору з вини продавця, він зобов`язаний повернути покупцеві завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Згідно з ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, є завдатком в розумінні ч.1 ст. 570 ЦК України. Твердження представника позивача про те, що сума в розмірі 1000 доларів США є авансом в розумінні ч.2 ст. 570 ЦК України, відповідно до якої, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, суд вважає безпідставними, оскільки по суті ці твердження базуються на власний розсуд та суб`єктивному тлумаченні положень Договору та положень ст.570 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Оскільки протягом розгляду справи не встановлено і представником позивача не доведено, що сплачена позивачем сума в розмірі 1000 доларів США є авансом, а не завдатком, встановивши вину позивача у порушенні зобов`язання за Договором, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем завдаток в розмірі 1000 доларів США залишається у відповідача. Виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 1000 доларів США. А відтак, позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про стягнення збитків (упущеної вигоди), виходячи з такого. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв`язку між порушенням права й збитками. При цьому, доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було порушене, а також причинний зв`язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 81 ЦПК України, покладається на позивача. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором. Суд вважає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Оскільки стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, однак, позивачем не надано жодного доказу протиправної поведінки, дії чи бездіяльністі відповідача, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed