Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1998 року, в якому у них народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Поряд з тим, зазначила, що на протязі спільного проживання відповідач проявив себе з негативної сторони, не працював, зовсім не цікавився матеріальним становищем сім»ї, декілька разів їздив на роботу, однак грошей не привозив. Саме через дармоїдство відповідача між ними часто виникали скандали, внаслідок часу протягом останнього часу проживають окремо, подружні відносини не підтримують. За таких, обставин, вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх дітей, а тому, просила суд такий між ними розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. Крім того, пояснила, що сторони припинили спільне проживання з січня 2014 року. За весь цей час відповідач сім»єю не цікавився, будь-якої участі в її матеріальному забезпеченні, вихованні дітей не приймав. Під час розмови з позивачем наміру щодо збереження шлюбу не висловив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого 04 листопада 1998 року Вільховецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 04 листопада 1998 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 13. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині [PERSON]. Крім того, встановлено, що в шлюбі в них народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалося, через те, що відповідач не дбав про матеріальне становище сім»ї з приводу чого між ними часто виникали непорозуміння, які закінчувалися сварками. Протягом останнього часу подружніх відносин не підтримують, проживають окремо. Порозуміння та примирення досягти не можуть, наміру зберегти шлюб не мають. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved