Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, [PERSON] про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки. В обґрунтування позову вказала, що 26.11.2005 отримала в дар від свого батька [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Вказаний будинок 28.07.1976 отримала у спадок за заповітом її бабця [PERSON] після смерті [PERSON] . До складу спадщини також належала земельна ділянка площею 0,25 га, на якій був розташований вищевказаний будинок. За рахунок вказаної земельної ділянки, рішенням Золочівської міськради її батькові було відведено земельну ділянку площею 520 кв.м., на якій він збудував житловий будинок, якому присвоєна поштова адреса [ADDRESS] . [INFO] її бабця [PERSON] померла і її батько [PERSON] отримав у спадок будинковолодіння по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2005. Приблизно у 2009 році будинок [ADDRESS] самозруйнувався. Позивачка зазначає, що отримавши у 2005 році в дар житловий будинок, у відповідності до ст. 377, 398 ЦК України, вона набула право володіння земельною ділянкою, на якій він був розташований та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства. З метою приватизації вказаних земельних ділянок вона звернулася у Золочівську міську раду та 29.09.2015 отримала дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, частину земельної ділянки площею 0,0011 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, самовільно захопили сусідні землекористувачі [PERSON] та [PERSON] , шляхом зміщення огорожі на земельну ділянку позивачки. Вказує, що з даного приводу зверталася у Золочівську міську раду та 02.11.2016 отримала відповідь, якою було зобов`язано [PERSON] в місячний термін перенести огорожу на межу згідно планів забудови. Вважає, що внаслідок протиправного заволодіння відповідачами частиною належної їй на праві користування земельної ділянки, порушено її права як землекористувача, за захистом яких звертається до суду. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила позовні вимоги. Зазначає, що позивачка помилково застосовує до вказаних правовідносин діюче законодавство станом на 2019 рік. Відповідно до ст. 88, 90 Цивільного кодексу УРСР, який діяв до 16.12.1993, земля вважалася виключною власністю держави і надавалась у користування для індивідуального житлового будівництва в розмірі від 0,03 до 0,06 га. Відтак, такого спадкового майна як земельна ділянка до прийняття Закону України «Про власність» 24.04.1991 не існувало. Зазначає, що як на момент отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2005, згідно якого він набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , так і на момент передачі вказаного будинку у дар позивачці 26.11.2005 діяв Земельний кодекс України в редакції 2001 року. Статтею 125 цього Кодексу було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності та право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а з позову не вбачається, що [PERSON] отримував документи про право власності чи право постійного користування земельною ділянкою чи здійснював їх державну реєстрацію. Окрім того, вказує, що за приписами ст.377 ЦК України, в редакції, яка діяла на час набуття в дар позивачкою житлового будинку 26.11.2005, до особи яка придбала житловий будинок переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Зазначає, що оскільки у 2009 році житловий будинок [ADDRESS] зруйнувався, то земельна ділянка за вказаною адресою перейшла в розпорядження Золочівської міської ради, а позивачка розпочала первинну приватизацію вказаної земельної ділянки. Позивачка подала відповідь на відзив, у якій вказала, що до даних правовідносин нею правильно застосовано норми ЦК України (в редакції 2004 року) та Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), оскільки спірні правовідносини між нею та відповідачами виникли у 2010 році. Зазначає, що законність користування земельною ділянкою [PERSON] підтверджується записами у погосподарській книзі, що відповідає вимогам ст.20 ЗК УРСР (в редакції 1970 року). Після смерті [PERSON] право користування вказаною земельною ділянкою набула [PERSON] у відповідності до вимог ст.90 ЗК УРСР (в редакції 1970 року), якою передбачалося, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. На підставі ст. 377, 398 ЦК України, у зв`язку з отриманням в дар житлового будинку [ADDRESS] , до неї перейшло право користування (володіння) земельною ділянкою, на якій він був розміщений та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства. Представник третьої особи Золочівської міської ради Львівської області подав пояснення щодо позову та відзиву, у якому вказав, що у 2015 році позивачка та відповідачі зверталися до міськради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельних ділянок. Станом на час розгляду справи ні позивачка ні відповідачі не подали документацію із землеустрою на затвердження міської ради. Стверджує, що за зверненням [PERSON] міським головою прийнято рішення про створення комісії з обстеження земельних ділянок за адресою [ADDRESS] та 73а . За результатами обстеження земельної ділянки [PERSON] площею 0,0514 га встановлено, що частина огорожі [PERSON] заходить на вказану земельну ділянку. Золочівською міською радою було повідомлено [PERSON] про необхідність встановлення огорожі відповідно до планових матеріалів. Окрім того звертає увагу, що при зверненні із заявою про виготовлення проекту землеустрою, відповідачка [PERSON] подала копію схеми обмірів в натурі житлового будинку, на якій чітко визначені межі земельної ділянки відповідачів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що межа між земельними ділянками позивачки та відповідачів проходила по стіні літньої кухні відповідача [PERSON] . У 2015 році [PERSON] разом з батьком змонтували бетонний паркан відступивши від межі на відстань близько 1,5 метра. В ході судового розгляду представником відповідачки [PERSON] було заявлено клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання чи накладаються земельні ділянки, які проектовані у виготовлених технічних документаціях [PERSON] та [PERSON] , у задоволенні якого протокольною ухвалою суду було відмовлено. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно даних погосподарського обліку Єлиховицької сільської ради за 1964-1966 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] вказана [PERSON] , як голова сім`ї колгоспного господарства за адресою: с. Заріччя Золочівського р-ну Львівської обл., в особистій власності якого перебуває житловий будинок до 1918 року забудови та в особистому користуванні господарства перебуває земельна ділянка площею 0,25 га, в тому числі під будівлями 0,01 га. За даними погосподарського обліку Єлиховицької сільської ради за 1964-1966 рр. за особовим рахунком № [NUMBER] [PERSON] , 1924 р.н., та [PERSON] , 1948 р.н., були членами робочого господарства у с. Заріччя Золочівського р-ну Львівської обл. на квартирі у [PERSON], площа земельної ділянки в особистому користуванні господарства 0,05 га. Зі змісту рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради депутатів трудящих від 21.06.1976 №167 вбачається, що [PERSON] в бувшому [ADDRESS] рахувалось за [PERSON] 25.10.1975 [PERSON] заповіла [PERSON] будинковолодіння [ADDRESS] , але оскільки після приєднання села Заріччя до міста Золочева не проводилась інвентаризація земель і свідоцтво про право власності не було видано, [PERSON] не може оформити право на спадщину. Вирішено оформити право власності на будинковолодіння [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину [PERSON] за заповітом успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів від 17.03.1978 №73 [PERSON] було виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по [ADDRESS] а площею 520 м.кв. за рахунок присадибної ділянки матері [PERSON] . На підставі договору від 06.05.1978 [PERSON] було відведено вказану земельну ділянку у безстрокове користування. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок площею 83,3 м.кв., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки виданої відділом РАЦС Золочівського районного управління юстиції Львівської області, [PERSON] померла [INFO] . Зі змісту договору дарування житлового будинку від 26.11.2005 судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 25.11.2005. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 26.11.2005 [PERSON] передав у власність позивачки [PERSON] безоплатно житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Рішення Золочівської міської ради Львівської області від 01.02.2010 №1155, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1539 га по [ADDRESS] , з них 0,10 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно з рішеннями Золочівської міської ради Львівської області від 29.09.2015 №1906 та №1907 [PERSON] надано дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по передачі у власність площею 0,1000 га на [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0539 га на [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається із листа Золочівської міської ради від 29.11.2016 №1641, на звернення [PERSON] від 02.11.2016, [PERSON] повідомлено про необхідність перенести огорожу із суміжною земельною ділянкою [PERSON] в межах відповідно до планів забудови земельних ділянок на [ADDRESS] та [ADDRESS] . Крім того, 20.11.2018 [PERSON] звернулась до Золочівської РДА із проханням притягнути до адміністративної відповідальності відповідачів та отримала відповідь про те, що скеровано лист в Головне управління Держгеокадастру у Львівській області для проведення перевірки і притягнення винних осіб до відповідальності. Згідно з актом обстеження земельних ділянок від 19.05.2017, проведеного комісією Золочівської міської ради, межа земельної ділянки [PERSON] (0,0514 га рілля), що межує з земельною ділянкою гр.. [PERSON] не відповідає проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства у [ADDRESS] , що була проведена у березні 2015 року Золочівським РВ ОП ЛОПВ АПБ. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. На час смерті [PERSON] спадкові відносини регулювались Цивільним кодексом УРСР від 18.07.1963, приписами ст. 525 якого передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а ст. 548 встановлено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, до земельних правовідносин, які виникли на час набуття [PERSON] права власності на будинковолодіння [ADDRESS] , а також станом на відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , підлягають застосуванню норми Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970. Відповідно до ст.13 вказаного Кодексу громадянам земля надається у користування. Землекористування може бути безстроковим або тимчасовим. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку (ст.15 Кодексу). Згідно ст.20 Земельного кодексу УРСР право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих. За приписами ст.90 вищевказаного Кодексу на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу. Відповідно до ст.88 Земельного кодексу УРСР розміри земельних ділянок для об`єктів цивільного і житлового будівництва визначаються виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів у відповідності з будівельними нормами і правилами. В містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім`ї. Так, позивачкою не надано доказів, що при приєднанні села Заріччя до міста Золочева та відповідною зміною правової категорії земель на «Землі міст», [PERSON] було надано у користування земельну ділянку площею 0,25 га. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що при переході права власності на будинковолодіння [ADDRESS] від [PERSON] до [PERSON] , а в подальшому від [PERSON] до [PERSON] до останнього перейшло право користування земельною ділянкою саме площею 0,20 га, враховуючи положення ст. 88, 90 ЗК УРСР. Зокрема, позивачкою не надано витягу або викопіювання із реєстрових книг виконавчого комітету Золочівської міської ради із записами про надання [PERSON] , а в подальшому [PERSON] в постійне користування земельної ділянки площею 0,20 га по [ADDRESS] . Станом на момент набуття позивачкою в дар будинковолодіння [ADDRESS] діяла ст.377 ЦК України (в редакції станом на 26.11.2005), яка передбачала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 26.11.2005) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 (справа №689/26/17) при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Проте, враховуючи, що на момент набуття позивачкою в дар будиковолодіння по [ADDRESS] такий об`єкт цивільних прав, як земельна ділянка площею 0,15 га сформовано не було, із визначенням меж такої земельної ділянки, відсутність доказів того, що до [PERSON] при набутті права власності на вищевказане будинковолодіння перейшло право користування земельною ділянкою саме у розмірі 0,20 га, суд приходить до висновку, що до позивачки не перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що позивачка не являється власником спірної земельної ділянки площею 0,15 га, а також землекористувачем, у розумінні ст. 92, 93 Земельного кодексу України, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed