Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 27.10.2006 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, до укладення шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. На теперішній\~час шлюб\~сторін не\~розірваний,\~однак сторони\~разом не\~проживають,\~дитина проживає\~з позивачем\~та знаходиться\~на її\~утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги по утриманню дитини, у звязку з чим, позивач просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 2 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 11.06.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія І-ЖС №043290, виданого 28.09.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №904, батьками дитини [PERSON], [INFO], є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] взяла прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЖС №023754, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 883. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] перебуває на утриманні матері - позивача у справі, проживає разом з нею, що підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання неповнолітньої дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки заробіток Відповідача неможливо вирахувати, що суд відносить до інших обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про визначення розміру аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України. Згідно\~ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням всіх обставин справи, та на підставі положень діючого законодавства,\~з метою\~захисту прав\~та інтересів\~дитини,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~доньки в\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 2000\~гривень, щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved