Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі 20.07.1985 року. Шлюб розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.11.2014 року, яке набуло законної сили 08.12.2014 року. Під час шлюбу нею з відповідачем було набуте спільним зусиллями майно, яке поділити в добровільному порядку відповідач відмовився. Зазначила, що під час шлюбу ними набуте наступне майно: житловий будинок із надвірними будівлями № 46 по вул. Чернишевського в м. Соледарі, автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER], 2001 року випуску, автомобіль марки «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T» 2013 року випуску, банківський вклад (депозит) «Лояльний on-line», договір № 20005008551333 від 01.09.2014 року на суму 150000 гривень, укладений з ПАТ «Дельта Банк» на строк до 01.10.2014 року, банківський вклад (депозит) «8 років разом on-line», договір № 10005007524385 від 03.06.2014 року на суму 125000 гривень, укладений з ПАТ «Дельта Банк» до 01.09.2014 року. По закінченню строку дії зазначених банківських вкладів (депозитів), відповідач 01.12.2014 року уклав договір банківського вкладу (депозиту) № 20001009378539 на суму 170000 гривень, використавши кошти з попередніх депозитів. Станом на 26.02.2015 року на дану суму нараховані проценти на загальну суму 1188,25 гривень. Позивачка вважає дані кошти обєктом спільної сумісної власності. Вважає, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю її та відповідача, у звязку з чим просить визнати житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: м. Соледар, вул. Чернишевського, 46, автомобілі марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER], 2001 року випуску та марки «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T» 2013 року випуску, банківський вклад (депозит) від 01.12.2014р. № 20001009378539 з врахуванням нарахованих процентів у ПАТ «Дельта Банк» та поділити майно наступним чином: - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по ? частині житлового будинку із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Соледар Донецької області, вул. Чернишевського, 46, вартістю 143525.00 гривень на праві спільної часткової власності, - автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER], 2001 року випуску як неподільну річ залишити їй, а відповідачу компенсувати вартість ? частки даного автомобіля в розмірі 65940 гривень, стягнувши на його користь зазначену суму з неї, - автомобіль марки «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T» 2013 року випуску як неподільну річ залишити відповідачу, а їй компенсувати вартість ? частки даного автомобіля в розмірі 198834,21 гривень, стягнувши на її користь зазначену суму з відповідача, - визнати за нею право власності на ? частку банківського вкладу (депозиту) від 01.12.2014 року № 20001009378539 з врахуванням нарахованих на вказаний банківський вклад (депозит) процентів, що обліковуються відповідно на рахунках № 263044112706459, № 26382112706459 у ПАТ «Дельта Банк», відкритих згідно умов вищевказаного договору на загальну суму 85594,13 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 1985 по 2014 рік. В даний період у відповідача з 2009 року була інша жінка, однак вона та відповідач проживали разом сімєю та вели сумісне господарство. З приводу розділу будинку вони прийшли до згоди. Автомобіль марки «Volkswagen» вони придбали сумісно з відповідачем в 2007 році з метою користування сімєю. Згідно експертної оцінки його вартість 131880 гривень. Просить залишити автомобіль їй в натурі, стягнувши з неї на користь відповідача компенсацію вартості ? частки даного автомобіля. Автомобіль «KIA» 2013 року випуску вони придбали в 2013 році для користування сімї, користувались з відповідачем разом, покупна вартість 397668 грн. Просить залишити автомобіль «KIA» відповідачу в натурі, стягнувши з нього на її користь в порядку компенсації вартість ? частки даного автомобіля. Крім того в період шлюбу відповідачем укладено за спільні кошти банківські вклади (депозити) згідно договору № 20005008551333 від 01.09.2014 року на суму 150000 гривень на строк до 01.10.2014 року, і згідно договору № 10005007524385 від 03.06.2014 року на суму 125000 гривень на строк до 01.09.2014 року. По закінченню дії вкладу, використавши кошти з даних депозитів, відповідач 01.12.2014 року уклав новий договір банківського вкладу (депозиту) № 20001009378539, тому вона просить стягнути ? частку банківських вкладів (депозитів) у розмірі 75000 гривень та 62500 гривень відповідно. Крім того пояснила, що в позові про розірвання шлюбу з відповідачем, вона вказала, що сімейно-шлюбні відносини припинені між ними з 2009 року, так як хотіла переконати суд в остаточному розпаді сімї і задля прискорення розводу, але це неправда. Вони проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, разом використовували сумісні кошти на депозити та на придбання автомобіля «КІА», однак не мали статевих стосунків. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково та пояснив, що не заперечує проти того, що будинок 46 по вул. Чернишевського в м. Соледарі Донецької області був куплений з позивачкою за час сумісного проживання і є їх спільною сумісною власністю подружжя, в силу чого визнає позовні вимоги в частині визнання за нею та за ним право особистої власності по ? частині зазначеного будинку. Також визнає позовні вимоги в частині розподілу автомобіля марки «Volkswagen» і не заперечує, щоб даний автомобіль був переданий в натурі позивачці, і з неї стягнуто на його користь компенсація ? частини вартості автомобіля 69440 гривень. Одночасно він не визнає позовні вимоги в частині поділу майна автомобіля «КІА» та коштів, які знаходяться на банківському вкладі (депозиті). На обґрунтування своїх заперечень у цій частині позову пояснив, що автомобіль «КІА» він купував собі на подарунок на 50-річчя на гроші, які залишились після смерті матері у 2010 році. Доказів цього у нього нема, вартість автомобіля він не оспорює. З 2009 року сімейні відносини з позивачкою він не підтримував і все, що куплено після 2009 року купувалось за його власні кошти. Факт того, що сімейні відносини були припинені з 2009 року позивачка сама підтвердила в позовній заяві під час розірвання шлюбу. З червня 2014 року у нього був депозит на 125000 гривень, через три місяці він додав кошти і відкрив новий депозит на 150000 тисяч, а потім знову через три місяці додав 20000 гривень і зараз має діючий депозит на 170000 гривень. Таким чином на час придбання ним автомобілю «КІА» та укладення договорів банківського вкладу (депозиту) між ними не існувало сімейно-шлюбних відносин. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та просив задовольнити позов [PERSON] частково. Вивчивши матеріали справи, вислухавши обґрунтування позовних вимог позивачки та її представника, заперечення проти частини позовних вимог відповідача та його представника, з*ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідачем визнані у повному обсязі вимоги позивачки в частині визнання за сторонами права спільної сумісної власності подружжя на будинок 46 по вул. Чернишевського в м. Соледарі Донецької області та визнання за кожним із них права особистої часткової власності по ? частині вказаного будинку та вимоги позивачки про поділ автомобіля марки «Volkswagen», який вона просить залишити їй в натурі, стягнувши з неї на користь відповідача ? частку вартості автомобіля. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Одночасно суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання за позивачкою права особистої власності на ? частку автомобіля марки «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T» 2013 року випуску та банківський вклад (депозит) від 01.12.2014р. № 20001009378539 з врахуванням нарахованих процентів у ПАТ «Дельта Банк», не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши надані сторонами докази на підтвердження позивачкою своїх позовних вимог та спростування цих вимог відповідачем, суд вважає, що позивачкою не надано суду достатніх та належних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували ті чи інші факти, на які вона посилається обґрунтовуючи свої позовні вимоги. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що є дочкою позивачки та відповідача. В період з 2007 по 2013 роки батько віддав заробітну карточку матері, а та передала сестрі [PERSON] на період її навчання у м. Харкові. Автомобіль «КІА» був куплений батьками на депозитні кошти, куди йшла пенсія батька та оформлений на батька для потреб сімї. Купив його батько до свого 50-річчя. На цьому автомобілі її забирали з родильного будинку, сімя виїздила відпочивати. В 2009 році вона проживала з батьками. З 2010 році вона мешкала зі своєю сімєю, але часто бувала в будинку батьків. Свідок [PERSON] пояснила, що після 2009 року батьки проживали однією сімєю. З 2007 року вона навчалась в м. Харкові, приїздила на канікули, вихідні і не помічала змін в сумісному житті батьків. З 2007 року батько віддав їй свою зарплатну картку і на ці кошти вона проживала. В 2013 році вона закінчила навчання і карточку повернула. В цей період вони разом виїздили відпочивати, разом святкували свадьбу сестри, народження онука. В 2012 році мати, батько та родичі відпочивали в Криму. Крім того в матеріалах справи мається копія Договору купівлі-продажу автомобіля від 10.04.2013 року, згідно якого [PERSON] купив автомобіль марки «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T» 2013 року випуску білого кольору, ціна автомобіля 386220 гривень, Акт прийому передачі даного автомобіля від 12.04.2013 року (50-55, 56). Згідно інформаційної довідки ПАТ «Дельта Банк» № 2/01-17/1002 від 16.04.2015 року на імя [PERSON] у АТ «Дельта Банк» було відкрито наступні рахунки: № 26309111750917 в гривнях згідно Договору банківського вкладу (депозиту) № 10005007524385 «8 років разом on-line» від 03.06.2014 року на суму 125000 гривень, що припинив свою дію 01.09.2014 року; № 26302112240649 в гривнях згідно Договору банківського вкладу (депозиту) № 20005008551333 «Лояльний on-line» від 01.09.2014 року на суму 150000 гривень, що припинив свою дію 30.11.2014 року; № 26304112706459 в гривнях згідно Договору банківського вкладу (депозиту) № 20001009378539 «Найкращий від [PERSON] on-line» від 01.12.2014 року, станом на 09.04.2014 року на рахунку обліковується сума коштів у розмірі 170000 гривень (а.с.117). Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають власні права та обовязки. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Однак відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею під час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Суд вважає, що позивачка не надала достатніх доказів щодо спростування наявності факту припинення між нею та відповідачем у період зареєстрованого між ними шлюбу, в період з жовтня 2009 року і по день розірвання шлюбу, сімейно-шлюбних відносин та окремого проживання один від одного, хоча і в одному будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності. Так в матеріалах справи мається копія позовної заяви про розірвання шлюбу з відповідачем, подана до Артемівського міськрайонного суду Донецької області 30.10.2014 року позивачкою [PERSON], в якій вона власноруч зазначила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з жовтня 2009 року (а.с. 110). Дані обставини припинення сімейно-шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2009 року, встановлені рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.11.2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яке набуло законної сили 08.12.2014 року (а.с.111). Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній….. справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тому суд критично ставиться до пояснень позивачки в частині того, що вони проживали з відповідачем [PERSON] однією сімєю і мали спільний бюджет до часу розірвання між ними шлюбу, тобто до грудня 2014 року, а про припинення шлюбних відносин з жовтня 2009 року вона зазначила під час розірвання шлюбу для прискорення процесу. Одночасно суд вважає, що пояснення свідків не спростували встановлений судовим рішенням факт припинення сімейно-шлюбних стосунків між сторонами з жовтня 2009 року, оскільки в своїх поясненнях свідки підтвердили лише прояв турботи до них відповідача, як їх батька, і надання матеріальної допомоги (передача у користування зарплатної карточки), так як відповідач мав інший дохід і це не оспорювалося позивачкою та свідками, його участь у весільних святах доньки, народження онуки, спілкування з доньками та їх родинами, у чому приймала участь і позивачка як мати свідків. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. З урахуванням обставин встановлених сукупністю доказів по справі суд вважає, що обєктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] є житловий будинок № 46 по вул. Чернишевського в м. Соледарі, придбаний подружжям в 1987 році (а.с.14), та автомобіль марки «Volkswagen», придбаний в 2007 році. Інше спірне майно, а саме автомобіль марки «KIA Sorento 2.2D EX 4WD 5dr 7seats 6A/T» 2013 року випуску та банківський вклад (депозит) від 01.12.2014р. № 20001009378539 з врахуванням нарахованих процентів у ПАТ «Дельта Банк» набуті відповідачем по справі [PERSON] під час фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою і є його особистою приватною власністю. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 4 даної статті присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 81-12-14 про оцінку транспортного засобу від 24.12.2014 року ринкова вартість автомобіля VW Transporter T4 2.5i (70/7D) реєстраційний номер АН 6339ВТ на час оцінки складає 131880 гривень (а.с.62-69). При вирішенні питання про спосіб поділу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER], суд враховує наявність згоди відповідача на отримання грошової компенсації замість його частки у спільному сумісному майні автомобілі марки «Volkswagen», і вважає доцільним залишити зазначений автомобіль в натурі на праві особистої власності [PERSON], стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію його частки від ринкової вартості автомобіля у сумі 65940.00 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так позивачка предявила позов, ціна якого складає 493593,12 гривень, судовий збір за який складає 3654,00 гривень. При поданні позову нею був сплачений судовий збір 243,60 гривень. Позов задоволено на суму 209465,00 гривень, що складає 1534,68 гривень судового збору, або 42%. Таким чином за рахунок відповідача слід повернути витрати по оплаті судового збору позивачці у сумі 243,60 гривень, та стягнути на користь держави 1291,08 гривень (в сумі 1534,68 гривень). З позивачки слід стягнути на користь держави судовий збір 2119,32 гривні (3654,00 гривні 1534,68 гривні).

Outcome: partial