Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 20 січня 2001 року вона [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], 26 03.1976 року народження, який вони зареєстрували 20.01.2001 року у Відділі РАГСу Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, про що зроблений актовий запис № 4. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Син проживає разом із позивачем, та повністю перебуває на її утриманні. Шлюб між сторонами розірвано в установленому законодавством України порядку рішенням Хорольського районного суду від 17.11.2016 року (справа №548/1347/16-ц). Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). Оскільки на неодноразові запитання позивача про розмір заробітної плати та місця його роботи колишній чоловік відмовлявся надати таку інформацію, та не надає довідки про доходи з місця роботи достовірної інформації позивач не має. Позивач вказує, що таким чином, при сплаті позивачем аліментів на рівні 1/4 частини від усіх видів заробітку забезпечується рівність при несенні обовязку утримання дитини. Так, позивач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоровя дозволяє працювати, а тому він може сплачувати такий розмір аліментів. Син сторін [PERSON], являється студентом Хорольського агропромислового колледжу. Позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] раніше пред'явлений не був, оскільки позивачем та відповідачем на момент подання позову про розірвання шлюбу було досягнуто згоди з приводу утримання та виховання спільної дитини. Але відповідач з моменту розірвання шлюбу ніякої участі у вихованні дитини не приймає та матеріально не допомагає. Ухвалою суду від 03.05.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач\~ [PERSON] , який належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та якому розяснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, протягом строку, встановленого судом, відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надав, і станом на\~ 29 травня \~ 2018 року жодних заяв (клопотань) на адресу суду від нього не надходило. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~і\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (\~ст. 181 Сімейного кодексу України). Як зазначено у\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. Відповідно до ст. 121 СК Україниправа та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цьогоКодексу. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього \~ сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження [PERSON]\~ І-\~ КЕ №\~ 205104. Згідно ст. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу Україничастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом. Судом встановлено, що відповідач працює, працездатний, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу, отже стягнення з відповідача слід проводити\~в розмірі\~1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Відповідно дост.79 ч.1 СК Україниаліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з\~03.05.2018\~року Відповідно дост.\~430 ч.1\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності дост. 141 ЦПК Українисуд, приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved