Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 24 липня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за актовим записом № 339. На обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1999 року та мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх декількох років їх подружні стосунки погіршилися. Між ними постійно виникали суперечки з приводу ведення спільного господарства, які вони не могли вирішити мирним шляхом. Відповідач постійно пред`являв до неї необґрунтовані претензії, що робило спільне життя нестерпним. З червня 2019 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства, бо чоловік став мешкати окремо від неї та дочки в м. Дніпро. Вона робила спроби поговорити з чоловіком, найти спільну мову, компроміс у стосунках, але відповідач не має наміру мінятися, його влаштовує його стиль життя, що для неї є неприйнятним. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки, її збереження та примирення є неможливим, а шлюб необхідно розірвати. У вступному слові представник позивачки адвокат Малютін В.Г. стисло виклав зміст та підстави позовних вимог [PERSON] щодо предмету позову та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Йому відомо, що сторони мешкають окремо з червня 2019 року, повнолітня дочка [PERSON] мешкає разом з позивачкою, а відповідач мешкає в м. Дніпро. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у вступному слові не заперечував проти розірвання шлюбу та пояснив суду, що вони з позивачкою мешкають в одній квартирі, але за графіком роботи він часто не буває вдома. Він працює адміністратором бази і по 4-5 днів не буває вдома. Він привозить додому продукти, має хороші відносини з їх дочкою, яка є повнолітньою. Проте, він та відповідачка давно не підтримують шлюбні відносини. Вислухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин та перевіривши наявність для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за актовим записом № 339, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 4). Сторони не мають неповнолітніх дітей. Як зазначено в позові, і це підтвердив відповідач в судовому засіданні з червня 2019 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, і позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ч.2 ст. 112 СК України ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved