Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, зазначила, що їхнє спільне подружнє життя з відповідачем не склалось і вони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Вважає, що їхня сім'я розпалась та відтворенню не підлягає, а тому просить розірвати їхній шлюб. Крім того позивачка зазначає, що від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, яка на даний час проживає разом з нею, і оскільки відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, тому позивачка просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частки від його доходу(заробітку). Позивачка також просить неповнолітню доньку після розірвання шлюбу залишити на її утриманні та вихованні. В суд позивачка подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень відносно позову до суду не подав. Відповідно до ст.224 ЦПК України проводився заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 25.06.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження. З пояснень позивачки, викладених в позовній заяві та в заяві, поданій до суду, вбачається, що сторони на даний час не підтримують сімейних відносин, примирятись та проживати однією сім'єю з відповідачем позивачка не бажає. За таких обставин, суд приходить до впевненості, що подальше збереження сім'ї [PERSON] є неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін, а тому їхній шлюб суд розриває. 2 Прізвище позивачки після розірвання шлюбу суд не змінює на дошлюбне, оскільки такого клопотання позивачкою не заявлено.. Позовна вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає повному задоволенню, так як главою 15 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є загальним правилом. Позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини з відповідача в частці від його доходу(заробітку), а відповідач заперечень відносно вказаного суду не надав. Тому суд задовольняє цю позовну вимогу повністю, стягуючи з батька кошти на утримання неповнолітньої дитини у частці від його доходу (заробітку). В цьому випадку відповідно до ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Вирішувати питання про подальше виховання та утримання дитини одним із батьків, а саме позивачкою, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким чином, батько дитини, незважаючи на те, що вказана дитина проживає не з ним, не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, виявлення турботи відносно неї та прийняття участі у її вихованні, й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Також батько дитини, незалежно від її місця проживання, зобов'язаний відповідно до ст.180 СК України утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку ж ухвалення судом рішення про передачу дитини на виховання та утримання матері суд порушить вищевказане право відповідача та позбавить його обов'язку щодо участі у вихованні та утриманні дитини. Тому з вказаних підстав в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про залишення малолітньої доньки на її вихованні та утриманні суд відмовляє. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

Outcome: partial