Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради Сумської області і просить визнати незаконним та скасувати п.3.1 рішення [PERSON] міської ради від 24.06.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою», яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га по вул. Крупської за №142, кадастровий номер 5910700000:05:087:0151. В обгрунтування позову вказує, що 15 січня 2006 року помер [PERSON], який за життя залишив заповіт посвідчений 27.11.2017 року приватним нотаріусом [PERSON], яким заповідав позивачу 1/2 частку житлового будинку, що розташований по вулиці Крупської, 142 в м. Ромни та земельну ділянку, загальним розміром 0,1 га, розташовану за цією ж адресою, кадастровий номер 5910700000:05:087:0151. Позивач у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання приватному нотаріусу [PERSON] заяви про прийняття спадщини, на підставі якої 27.01.2017 р. заведена спадкова справа, номер у нотаріуса 13/2017. При підготуванні документів для оформлення спадщини, з'ясувалось, що пунктом 3.1. рішення [PERSON] міської ради Сумської області від 24.06.2015 року, [PERSON] помилково передано у приват\-ну власність всю земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га по вул. Крупської за № 142, Сумської області, кадастровий номер: 5910700000:05:087:0151. В той час, як відповідно до розміру частки [PERSON] у праві власності на нерухоме майно за вказаною адресою він мав право на отримання у власність лише 1/2 частини земе\-льної ділянки, на якій розміщене нерухоме майно, а тому невідповідність розміру частки у праві власності на нерухоме майно розміру частки у праві власності на земельну ділянку є підставою відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. При зверненні позивача до міської ради та Центру надання адміністративних послуг міс\-та Ромни з приводу виправлення помилки щодо розміру частки [PERSON] у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 5910700000:05:087:0151, роз'яснено, що рі\-шення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненорма\-тивного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної юридичної особи виникло право цивільне. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за стат\-тею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або госпо\-дарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокре\-ма й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єк\-та владних повноважень. Вказане змусило позивача звернутися до суду. Позивач, зокрема, зазначає, що норма ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право користування земельною ділянкою у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на зе\-мельній ділянці об'єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК Ук\-раїни, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Держземагентво у роз'ясненні від 17.06.2014 р. зазначило, що Земельним кодексом України врегульовано питання приватизації земельної ділянки для будівництва й обслуговування житлового будинку (цілого, а не його частини) громадянами України. Можливість ви\-значення в натурі та приватизації земельної ділянки під частиною будинку чинним законо\-давством не передбачено. У випадку виникнення спільної часткової власності на один жит\-ловий будинок виникає й спільна часткова власність на земельну ділянку, на якій він розміщений. Частка у власності на земельну ділянку пропорційна частці у власності будинку. Передавши рішенням міської ради від 24.06.2015 року [PERSON] всю земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га по вул. Крупської за № 142, Сумської області, кадаст\-ровий номер: 5910700000:05:087:0151, [PERSON] міська рада діяла не на підставі, та не у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, оскільки прийняла рішення щодо передачі йому у власність не 1/2 частини земельної ділянки, яку він мав право отримати у власність шляхом приватизації, як це передбачено чинним законодавством, а всієї ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада Сумської області явку представника в судове засідання не забезпечила. 15 січня 2019 року представник [PERSON] міської ради звернулася до суду із письмовою заявою в якій просить застосувати у справі позовну давність, відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. На думку представника відповідача, позивачу з 2015 року відомо про існування рішення [PERSON] міської ради від 24.06.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» і відповідно про підстави звернення до суду з вказаним позовом; трирічний строк протягом якого позивач мав звернутися до суду закінчився 20.07.2018 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду. 16 січня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] міської ради, в якому відповідач прохає відмовити у задоволення позовних вимог [PERSON] В обгрунтування заперечень посилається на рішення КСУ від 16.04.2009 р. № 7/рп/2009. Зазначає, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Також посилається на ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Просить справу розглянути у відсутності представника [PERSON] міської ради. Враховуючи неявку сторін в судове засідання, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 24 червня 2015 року [PERSON] міською радою прийнято рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації» яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] за адресою: вул. Крупської, 142. (п.3); надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га [PERSON] за адресою: вул. Крупської, 142 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер 5910700000:05:087:0151 (п.3.1). 20 липня 2015 року Реєстраційною службою Роменського міськрайонного управління юстиції видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: вул. Крупської, 142 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5910700000:05:087:0151. Власником зазначено [PERSON], форма власності приватна, розмір частки - 1. 20 липня 2015 року сформовано відповідний [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до якого внесено відомості щодо права власності [PERSON] на вказану вище земельну ділянку. 29 травня 2015 року Управлінням Держземагенства у Роменського районі на запит [PERSON] сформовано [PERSON] з Державного земельну кадастру про земельну ділянку з Кадастровим номером 5910700000:05:087:0151. Згідно свідоцтва про смерть, 29 липня 2016 року помер [PERSON]. 27 листопада 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповів [PERSON] 1/2 частку житлового будинку, що розташований по вулиці Крупської, 142 в м. Ромни, що належить йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу, реєстровий № НР-98 від 31.07.2000 року та земельну ділянку, загальним розміром 0,1 га, розташовану за цією ж адресою, кадастровий номер 5910700000:05:087:0151, та належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 40922511 від 20 липня 2015 року. 27 січня 2017 року приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 13/2017 після смерті 29.07.2016 року [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п.б) ч.1 ст.12 ЗК України). Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) (ч.1 ст. 86 ЗК України). Згідно ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч.2 ст. 118 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч.4 ст.120 ЗК України). Відповідно до\~ч.1\~ст.\~257\~ЦК України\~ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до\~ч.3,\~ч.4\~ст.\~261\~ЦК України\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає\~позовні вимоги обґрунтованими і приходить до висновку про наявність\~ підстав для їх задоволення, з огляду на наступне. Підстави для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності відсутні. Суд вважає неспроможними твердження представника відповідача про те, що позивачеві з 2015 року було відомо про існування оскаржуваного рішення. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що п.3.1 рішення [PERSON] міської ради від 24.06.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» безпосередньо стосувався прав та інтересів [PERSON] якому було надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: вул. Крупської, 142 і саме [PERSON] був обізнаний з вказаним рішенням відповідача. В свою чергу позивач [PERSON], як спадкоємиця [PERSON], про наявність вказаного рішення дізналася лише в процесі підготовки документів для оформлення спадщини нотаріусом, до якого вона звернулася 27.01.2017 року (а.с. 10). Тобто у позивача перебіг строку позовної давності для оскарження рішення відповідача від 24.06.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою» розпочався після 27.01.2017 року, з позовом до суду [PERSON] звернулася 27.12.2018 року, тому в силу вимог ч.1 ст. 261 ЦК України нею не пропущено трьохрічний строк позовної давності, визначений ч.1 ст. 257 ЦК України. Норми ст. 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою на якій цей обєкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом , закріпленим у ч.4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України №6-2цс15 від 11.02.2015, № 6-2225цс 16 від 12.10.2016 року. Всупереч вимогам ч.4 ст. 120 ЗК України [PERSON] міською радою при винесенні п.3.1 рішення від 24.06.2015, не враховано, що [PERSON] є власником лише 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вулиці Крупської, 142 в м. Ромни і передано у власність цілу земельну ділянку, загальним розміром 0,1 га, кадастровий номер 5910700000:05:087:0151, замість 1/2 частини її частини, що пропорційно до частки [PERSON] у праві власності на жилий будинок по вул. Крупської, 142. За таких обставин, слід визнати незаконним та скасувати п.3.1 рішення [PERSON] міської ради від 24.06.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved