Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 23 серпня 2013 року по 06 лютого 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 22 жовтня 2013 року у сторін народився син [PERSON]. З моменту народження сина та по 26 вересня 2017 року батько дитини жодного разу не спілкувався з сином, не проявляв жодного інтересу до нього, ухилявся від участі в утриманні та вихованні дитини. 26 вересня 2017 року відповідач під час прогулянки дитини з дядею позивачки, під приводом спілкування з сином забрав його та відвів до свого місця проживання за адресою [INFO], після чого зателефонував матері дитини та повідомив, що відтепер дитина буде проживати з ним. З того дня відповідач не підпускає її до дитини, всіляко чинить перешкоди їх спілкуванню. З огляду на протиправну поведінку відповідача, [PERSON] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судові засідання призначені на 15.11.2017 року, 14.12.2017 року, 24.01.2018 року та 31.01.2017 року відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином в установленому законом порядку, шляхом направлення судових повідомлень за місцем його реєстрації. Декілька раз, через канцелярію та електронну пошту надавав суду клопотання про перенесення судового засідання для звернення за правовою допомогою та у звязку з його перебуванням на лікуванні. Відповідно до приписів Європейського суду, відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належним їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідач [PERSON] мав час для подання відзиву на позовну заяву та для звернення за правовою допомогою, однак своїм правом не скористався. Крім того, належних доказів того, що він перебував на лікуванні, суду не надав. Виписка з амбулаторної карти, яка надана відповідачем в підтвердження факту його хвороби не відповідає формі № 027/о затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 14 лютого 2012 року за №110. У звязку з викладеним, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності [PERSON] в порядку заочного розгляду. Представник Служби у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2013 року по 06 лютого 2017 року. 22 жовтня 2013 року в них народився син [PERSON]. З позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що з моменту народження сина та по 26 вересня 2017 року батько дитини жодного разу не спілкувався з дитиною, не проявляв жодного інтересу до свого сину, ухилявся від участі в утриманні та вихованні дитини. 26 вересня 2017 року відповідач під час прогулянки дитини з дядею позивачки, під приводом спілкування з сином забрав його та відвів до свого місця проживання за адресою [INFO], після чого зателефонував матері дитини та повідомив, що відтепер дитина буде проживати з ним. З того дня відповідач не підпускає матір до дитини, всіляко чинить перешкоди їхньому спілкуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Солонянською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області було надано висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON] У висновку також зазначено, що [PERSON] проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] та дітьми сином [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO] Житлово-побутові умови сімї [PERSON] задовільні, будинок складається з трьох кімнат загальною житловою площею 48,5 м2, опалення пічне. В будинку достатня кількість меблів та побутової техніки, є місця для сну, є постільна білизна, книги та іграшки. Діти в достатній кількості забезпечені одягом та взуттям. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, як порядна, доброзичлива та стримана людина. [PERSON] добра та дбайлива мати. Її діти доглянуті та чисто одягнені. [PERSON] не працює, займається вихованням новонародженої доньки [PERSON] Згідно з інформації наданої КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР» від 20.11.2017 року за № 1861 [PERSON] на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Співмешканець позивачки [PERSON] відповідно до характеристики наданої Письмечівською сільською радою у стосунках з громадянами ввічливий. Працює без оформлення трудових відносин. За час проживання на території сільської ради зарекомендував себе з позитивного боку. На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. За дорученням начальника служби у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації відділом служби (управління) у справах дітей по Комунарському району Запорізької міської ради було здійснено вихід за місцем реєстрації та проживання батька дитини [PERSON] та дитини [PERSON], в результаті якого встановлено, що дитина [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександра Вишнівського (Політкаторжан), буд. 49 не мешкає. Отже, місце знаходження дитини, яку забрав батько на сьогоднішній день не встановлено. Таким чином, судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України які б свідчили про неможливість визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матірю. Крім того, суд під час розгляду справи враховує, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку малолітньої дитини. З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи вік та інтереси дитини, суд вважає за доцільне передати малолітнього [PERSON] матері [PERSON] та визначити місце проживання дитини разом з нею, задовольнивши тим самим позовні вимоги позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на судовий збір в сумі 1280,00 грн. на користь [PERSON] На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved