Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрований виконкомом Новодавидківської сільської ради 18.10.2003 року, актовий запис № 18 та стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі, у розмірі 800 (вісімсот) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.07.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] та дітей залишити на вихованні при матері. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя та сім'ю, не підтримують сімейних стосунків, постійно виникають непорозуміння, зникли почуття поваги та любові. Від шлюбу у них є двоє дітей, відповідач є батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, участі у їх вихованні не приймає, відповідно до ст. 180 СК України повинен брати участь в їх утриманні, а тому просила суд стягнути аліменти в розмірі 800 (вісімсот) грн. на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що заперечує проти розірвання шлюбу так як бажає зберегти сім'ю, щодо позовних вимог про стягнення аліментів визнав частково в розмірі 500 грн. на кожну дитину та пояснив він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі заявленому позивачем, оскільки ніде не працює. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про одруження [NUMBER] від 18.10.2003 року, шлюб між сторонами було укладено 18.10.2003 року. Від шлюбу у сторін є діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 08.08.2007 року та серії [NUMBER] від 19.07.2004 року. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім'ї є неможливим, відповідач ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дітей. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, поясненнями сторін, даними у судовому засіданні. З огляду на вищенаведене, позов у цій частині слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial