Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи: виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області, [PERSON] про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З серпня 2014 року [PERSON] добровільно виселився з квартири [ADDRESS], однак з реєстрації місця проживання не знявся. Уже біля двох років [PERSON] з [PERSON] не проживають однією сім`єю. Реєстрація в будинку [PERSON] обмежує її в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки вона має намір оформити субсидію. Тому [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Зважаючи на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачам належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України. Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник виконавчого комітету Ладижинської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується: копією рішення №89 виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради від 28.03.1996 року; копією свідоцтва про реєстрацію права власності на житло [NUMBER] від 01.04.1996 року, копією технічного паспорта на квартиру. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою №3310 виданою 16.09.2016 року відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області. З позову вбачається, що [PERSON] добровільно виселився з квартири [ADDRESS], однак з реєстрації місця проживання не знявся. Уже біля двох років [PERSON] з [PERSON] не проживають однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS]. Договір найму жилого приміщення у вказаній квартирі між сторонами не укладався. Відповідач не проживає в квартирі більш ніж один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі та втративши при цьому право користування даною квартирою, обмежує право позивача на користування даною квартирою. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved