Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, вона є власником ? частини домоволодіння за адресою: вул. Перемоги, 232 в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області. В її частині домоволодіння зареєстрований [PERSON], [INFO], який фактично там не проживає більше року. На вимоги добровільно знятися з реєстраційного обліку з домоволодіння відповідач відмовляється. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи її законні права. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяви, в яких позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] викликався в судові засіданні за адресою місця реєстрації згідно вимог абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак в судові засідання повторно не зявився. Рекомендовані листи до судових повісток повернуті до суду з поштовими відмітками про те, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. Згідно абз. 5 ч. 5 цієї ж статті, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24 листопада 2005 р., виданого Тавільжанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку за адресою: с. Тавільжанка, вул. Перемоги, № 232 Дворічанського району Харківської області. Згідно довідки Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 03.06.2015 р. № 02-29/384 [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає в [INFO], б. 232. Згідно депутатського акту обстеження домоволодіння від 03 червня 2015 року за адресою: с. Тавільжанка, вул. Перемоги, б. 232 Дворічанського району Харківської області там зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Фактично проживають: [PERSON], [PERSON]. [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з червня 2014 року. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, право користування житлом має речово - правовий характер та на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні може бути припиненим. Згідно зазначеного вище акту від 03 червня 2015 р., [PERSON] з червня 2014 р., тобто понад 1 рік за адресою: с. Тавільжанка, вул. Перемоги, б. 232 не проживає. Таким чином, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved