Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи позов тим, що 24.04.1993 року вона зареєстрували шлюб з відповідачем, який рішенням суду від 29.11.2019 року було розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 15.04.2019 року з відповідача на користь позивача були стягненні аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини з усіх видів заробітку. [INFO] донька досягла повноліття та навчається у НКЗ «Запорізький медичний фаховий коледж», є студентом 1 курсу за спеціальністю «Промислова фармація» заочної форми навчання, яке коштує 1250 грн. в місяць. Вказує, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини, яка навчається, не надає, при цьому він працевлаштований, має стабільний дохід, фізичних вад не має, на утриманні нікого також не має. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання, а також витрати на навчання щомісяця у розмірі 1250,00 грн. [PERSON] надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково за наступних підстав. Вказує, що відомості, на які посилається позивач, не відповідає дійсності, оскільки він на даний час не працює, на підтвердження чого надав копію трудової книжки. На даний час, він не може знайти роботу за фахом, у зв`язку з чим він не має коштів навіть на власне забезпечення. Також, зазначив, що позивач працює в медичній амбулаторії, та в неї є можливість в повному обсязі утримувати доньку. Крім того, позивач не зазначила відомостей про інші витрати доньки, окрім навчання, та чим займається донька в міжсесійний період і чи має власний дохід. Так, відповідач взмозі сплачувати аліменти на навчання доньки в сумі 500 грн щомісячно. Позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач до судового засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, жодних клопотань від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів та додаткових витрат на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.09.2002 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 26.10.2017 року, копією довідки про склад сім`ї №449 від 26.10.2020 року. Із довідки №307, виданої 01.10.2020 р. НКЗ «Запорізький медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради, вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу за спеціальністю «Промислова фармація» заочної форми навчання. Крім того, в матеріалах справи міститься Договір про надання освітніх послуг між закладом освіти та фізичною особою від 01.10.2020 р., відповідно до якого загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання вказано 35 665,00 грн. Строк навчання вказано - з 01.10.2020 року по 01.03.2023 року. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчатися. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вказаною нормою надано три можливості визначення розміру аліментів: у твердій грошовій сумі, в частці від заробітку (доходу) або одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежатиме від різних обставин, які належить оцінити суду. Разом з тим частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що відповідачем на обґрунтування своїх заперечень не надано достатніх та беззаперечних доказів, які б належним чином підтверджували його скрутне матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти. Суд не приймає до уваги той факт, що відповідач не працює, адже з моменту звільнення минуло майже 2 роки, та протягом цього часу він повинен був себе забезпечувати та мати дохід. Інших належних доказів на підтвердження матеріального стану, відповідачем суду не надано. Таким чином, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. При визначенні розміру аліментів, який потребує позивач на період навчання суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він офіційно не працевлаштований (як вбачається з копії трудової книжки був звільнений з 02.09.2019 року), працездатний, хронічних захворювань не має, на утриманні нікого не має, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує необхідність придбання продуктів харчування, засобів особистої гігієни, одягу, предметів і речей для навчання, ту обставину, що [PERSON] , як повнолітня особа, повинна самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх розмір 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення 23-х років, а відтак вимога щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з 27.10.2020 року. Відповідно до вимог ст.185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд постановою у справі № 622/373/16-ц від 29.01.2018 року роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогокодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Проте, зазначена норма закону регулює правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, лише у спосіб сплати аліментів, в розмір яких має включатися і вартість навчання та інших освітніх послуг. Стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, без стягнення аліментів, стаття 199 СК України не передбачає. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що судом вирішено питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмір яких враховано вартість навчання та інших освітніх послуг, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання повнолітньої доньки. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд посилаючись на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 840 гривень 80 копійок судового збору.

Outcome: partial