Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.2013 нею було надано позику відповідачу [PERSON] у розмірі 30000, 00 грн. строком до 31.03.2013, відповідно до розписки про отримання грошових коштів. Вказує, що оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед нею не виконав, то позивач 23.05.2013 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення боргу та нарахованих штрафних санкцій на момент пред`явлення позову. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2013 по справі № 308/8463/13-ц позов задоволено та стягнуто з [PERSON] основну суму боргу в розмірі 30000,00 грн. та 3% річних в розмірі 128,22 грн. та суму 301,28 судового збору, в цілому 30429, 50 грн., однак вказане рішення виконане не було. 21.10.2013 Ужгородський міськрайонний суд видав виконавчий лист по вказаній справі та 13.12.2013 МВ ДВС Ужгородського МУЮ відповідно до постанови відкрито виконавче провадження. Більше п`яти років боржник рішення суду не виконував, свої грошові зобов`язання перед нею не виконував. В той же час, 25.03.2019 на її картковий рахунок надійшла сума в розмірі 28618,40 грн. в якості погашення основного боргу, однак, залишок заборгованості відповідача на день подання позову становить 1811,10 грн. Таким чином, відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав рішення суду, у зв`язку з чим, у позивача виникло право на отримання інфляційних витрат за період користування відповідачем коштів з дня набрання законної сили рішення суду до часу часткового погашення боргу відповідачем в розмірі 28618, 40 грн. та пред`явлення даного позову, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 3% річних у розмірі 2700, 00 грн. та інфляційні витрати у розмірі 13080,00 грн. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Однак, позивачка [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимог підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності представника позивачки, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2013 [PERSON] надано [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 31.03.2013 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2013 року по справі №308/8463/13-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 30000,00 грн. основного боргу, суму 128,22 грн. трьох відсотків річних та суму 301,28 грн. судового збору, що підтверджується наявною в матеріалах справи копію даного рішення. На виконання вказаного рішення 11.12.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист № 308/8463/13-ц. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що між [PERSON] з [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зроблено відповідний актовий запис за № 207, внаслідок чого прізвище позивачки з дошлюбного « [PERSON] » змінилося на « [PERSON] ». З оглянутої у судовому засіданні довідки голови правління А-Банку від 19.04.2019 №17907 вбачається, що 25.03.2019 на картковий рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] надійшла сума в розмірі 28618, 40 грн. в якості погашення основного боргу від [PERSON] . Таким чином, станом на момент звернення до суду з вказаним позовом рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2013 року було виконано відповідачем не в повному обсязі, а саме залишок заборгованості становить 1811,10грн. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року Оскільки відповідачем [PERSON] не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми боргу позивачеві, то в силу положень ст. 625 ЦК України останній має право на стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат. З наданого суду позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 25.03.2019 року складає 13080,00 - інфляційні втрати, 2700,00 - три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, за період з 25.03.2016 по 25.03.2019 року. Судом перевірено вказаний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, наданий позивачем та встановлено, що розрахунок здійснено відповідно порядку нарахування трьох процентів річних та застосування індексів інфляції при розгляді судових справ за відповідний період. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved