Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що вона має у власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований [PERSON] , який з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживає. Вона неодноразово зверталася до нього з проханням змінити місце реєстрації, однак в добровільному порядку він цього не зробив. У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Підготовче судове засідання призначено на 24 березня 2020 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 квітня 2020 року. 24 квітня 2020 року розгляд справи було відкладено на 05 червня 2020 року. 05 червня 2020 року розгляд справи було відкладено на 30 червня 2020 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду клопотання, в якому просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи завчасно належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Вільшанської державної нотаріальної контори 24 вересня 2010 року, [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Згідно з домовою книгою для прописки громадян, в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.7-10). Відповідно до довідки, виданої 11.02.2020 року Вільшанською селищною радою Вільшанського району Кіровоградської області за №868, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, з лютого 2020 року судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , неодноразово направлялися судові повістки, однак вони поверталися з відміткою Укрпошти про те, що адресат за вказаною адресою не проживає. Поряд з цим судом також встановлено, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини щодо користування житловим будинком. Рішення суду позивачці необхідно для зняття відповідача з реєстрації відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з якою зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування житловим будинком позивачки, оскільки не проживає у вказаному будинку з моменту реєстрації, іншої домовленості між сторонами не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved