Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , який народився [INFO] . В обгрунтування позову вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому з 12.11.2010 року шлюбі, який за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24.12.2012 року розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , який проживає разом з нею. Вказала, що спору щодо місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував проти проживання дитини з нею. Весь час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. На її думку, нехтування відповідачем батьківськими обов`язками принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної так і з правової точки зору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада, про причини не явки суд не повідомляв, відзив не подано. Представником третьої особи подано заяву про розгляд справи у відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 08.01.2013 року (арк. справи 8). Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.12.2007 р. (арк. справи 10). З акту обстеження умов проживання складеного провідним спеціалістом ССД Суворовської районної у м. Херсоні ради Осіповою О.В., головним спеціалістом ССД Тушенцевою О.А. вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на 4 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 2-х кімнат, коридору, ванна та туалет, кухня-спільного користування. Умови проживання задовільні, помешкання мебльоване. в наявності уся необхідна побутова техніка. Газо-, водо-, електропостачання в наявності, опалення централізоване. Для виховання та розвитку дитини виділена окрема кімната, є місце для сну та відпочинку, письмовий стіл, шафа для зберігання речей, телевізор. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На момент обстеження умов проживання родини у помешканні була присутня матір [PERSON] , та двоє малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] . Зі слів матері з`ясовано, що наразі родина перебуває у м. Херсоні. але у зв`язку з тим, що [PERSON] працює у м. Києві та діти також навчаються у м. Києві, на вихідних та канікулярних днях родина мешкає у м. Херсоні. Зі слів старшого сина [PERSON] з`ясовано, що він є учнем 6-А класу Київської ЗОШ №101, займається футболом. Дитина зазначила, що батька востаннє бачив у 6-7 років тому. Також повідомив, що з вітчимом (чоловіком матері) [PERSON] підтримує дружні та доброзичливі стосунки, якого вважає своїм батьком (арк. справи 51). Відповідно до акту складеного комісією у складі провідних спеціалістів служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради Федіної О.Ю. та Осіпової О.В. , з метою встановлення контакту з [PERSON] та з`ясування його місцезнаходження, здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що не представилося можливим потрапити до помешкання, оскільки двері були зачинені. Було залишено запрошення зв`явитися до служби, проте, станом на 29.05.2020 р. на запрошення не відреагував. Крім того, в ході опитування сусідів, які проживають поруч у квартирі з`ясовано, що за вказаною адресою [PERSON] не проживає тривалий період часу, сусідка зазначила, що у квартирі [NUMBER] проживає громадянка [PERSON] , проте інформація стосовно неї відсутня (арк. справи 57). З висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - органу опіки та піклування Суворовського району м. Херсона від 10.07.2020 р. №82 вбачається, що виконавчий комітет вважає позбавлення прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] недоцільним (арк. справи 59). Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положення п.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідачів та їх поведінці. Позивачкою не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні малолітнього сина. Вказані факти також не встановлені в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно висновку Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, слід наголосити, що при вирішенні питань, які стосуються дітей, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позивачкою не надано доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини є необхідним в найкращих інтересах дитини. Місцезнаходження відповідача не встановлено, суд позбавлений можливості встановити обставини, які б свідчили про негативний вплив батька на виховання дитини, свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. Належними доказами взагалі не доведено, що батько не виконує своїх обов`язків, а перебування матері дитини у іншому шлюбі та проживання дитини з вітчимом не є само по собі підставою для позбавлення батьківських прав. Відтак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини є винятковим заходом впливу, який повинен застосовуватися лише у випадку, коли виправлення матері (батька) є неможливим та існує така необхідність з врахуванням інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не відповідає найкращим інтересам дитини, судом не встановлено фактів неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок позивачки. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Повний текст складено 24 травня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed