Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь 44\~000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона має похилий вік та одиноко проживає у власному будинку в с.\~Чижівка Звенигородського району. В травні 2016 року вона захворіла та потрапила до лікарні, де її провідувала онука [PERSON]. Після виписки з лікарні [PERSON] запропонувала їй купити хату неподалік від свого будинку в с. Ризине Звенигородського району, щоб та мала змогу її доглядати. У позивача не було коштів на придбання будинку, а тому [PERSON] зателефонувала до її дочок в Росію та потребувала у них грошей для купівлі хати. Дочки погодилися допомогти та надіслали [PERSON] для позивача 40000 рублів, що становить 14\~000 грн. Цих коштів також було замало, а тому [PERSON] домовилася в Звенигородській філії ТОВ НВФ «Урожай» про видачу орендної плати за земельний пай позивача за 2016-2022 роки. 22 червня 2016 року по дорученню орендну плату в сумі 29649 грн. 48 коп. отримав чоловік [PERSON] - [PERSON]. Коли позивач одужала та приїхала до [PERSON], щоб подивитися хату, яку вона збиралася купити, то виявилося, що хата стояла пустою більше 20 років і не придатна для проживання. Позивач стала вимагати від [PERSON] повернути кошти, однак вони відмовились це робити. При цьому [PERSON] повідомила, що оформить документи на хату на своє імя, а тому вона звернулась до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. [PERSON] пояснила, що відповідачі обіцяли, але не оформили на її імя договору купівлі-продажу будинку та незаконно привласнили належні їй кошти. Добровільно повертати гроші вони не бажають. Крім того, придбавати будинок в с. Ризине на даний час вона не бажає, оскільки проживає у власному будинку в с. Чижівка, де її доглядає онук з дружиною. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її рідною бабою, яку вона забрала з лікарні та запропонувала переїхати ближче, щоб мати змогу її доглядати. [PERSON] одразу погоджувалась на придбання хати в с. Ризине та навіть попросила своїх дочок та сина, які живуть в Росії, вислати гроші на придбання будинку. Тітка [PERSON] та дружина дядька [PERSON] вислали на її імя по 20000 рублів. Також за дорученням [PERSON] [PERSON] отримав в НВФ «Урожай» орендну плату за землю в розмірі 29649 грн. В подальшому вони підшукали хату та передали в сільській раді під розписку власнику будинку [PERSON] гроші в сумі 50000 грн. Взамін [PERSON] видала їй та [PERSON] доручення на продаж будинку та передала документи на будинок. [PERSON] бажала придбати будинок у [PERSON], однак на даний час з невідомих причин відмовляється це робити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року [PERSON] звернулась до ТОВ НВФ»Урожай» із заявою про виплату орендної плати за 2016-2022 роки в сумі 29\~646 грн. 48 коп. для купівлі будинку (а.с. 6). Довіреністю від 13 червня 2016 року, посвідченою секретарем виконавчого комітету Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, [PERSON] уповноважила [PERSON] одержати належну їй орендну плату за 2016-2022 року згідно договору оренди земельного паю в ТОВ НВФ»Урожай» (а.с. 12). Згідно довідки № 506 від 13.09.2016 року, виданої Звенигородською філією ТОВ НВФ «Урожай» [PERSON] отримав орендну плату за 2016-2022 роки в сумі 29\~649 грн. 48 коп. по платіжному дорученню №926 від 21.06.2016 року (а.с.5). 14 та 15 червня 2016 року відповідач [PERSON] отримала поштовим переказом грошові кошти в сумі 20 тисяч рублів від [PERSON] та в сумі 20 тисяч рублів від [PERSON] на придбання будинку для [PERSON] (а.с.13, 14). Ця обставина визнана обома сторонами та не підлягає доказуванню. 04 липня 2016 року [PERSON] видала доручення, яким уповноважила [PERSON] та [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продати чи міняти) належним їй на праві приватної власності житловим будинком з надвірними спорудами що знаходиться за адресою: вул. Обеременка, 1 в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області (а.с. 48). В той же день [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 50\~000 грн. в якості оплати проданого нею будинку, що знаходиться за адресою: вул. Обеременка, 1 в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області, про що написала відповідну розписку (а.с. 47). Згідно копії свідоцтва на спадщину за заповітом від 26 січня 2007 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок по вул. Обеременка, 1 в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області дійсно належить [PERSON] (а.с. 41). Відповідачі, заперечуючи позовні вимоги, посилаються на те, що [PERSON] сама хотіла придбати будинок у [PERSON], однак в подальшому передумала. В якості доказу на підтвердження намірів [PERSON] придбати будинок надали суду довідку виконавчого комітету Ризинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області № 581 від 04.07.2016 року про те, що по вул. Обеременка, 1 в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області на даний час ніхто не проживає і не зареєстрований, яку вони отримували для подальшого укладання договору (а.с. 36). Також за клопотанням відповідачів були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що на початку літа 2016 року їй подзвонила [PERSON] та попросила дати [PERSON] ключі від хати, щоб вони могли її оглянули. [PERSON] та [PERSON] хотіли купити хату для своєї баби [PERSON]. Вони разом з бабою оглянули хату. Там була щілина на стелі, але в основному був зроблений ремонт. Приблизно через місяць [PERSON] знову подзвонила та сказала їй віддати ключі [PERSON], що вона і зробила. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] хотіла переїхати із с. Чижівка в с. Ризине та купити там хату. Її син [PERSON] їздив з [PERSON] в с. Рижанівку по гроші в НВФ «Урожай». Пізніше гроші перерахували на банківську картку [PERSON]. Позивач говорила, що хоче купити хату у [PERSON], але особисто з нею не зустрічалась. Гроші за хату [PERSON] в сільській раді передавали [PERSON] та [PERSON]. Потім в хату перевезли речі позивача [PERSON], але вона продовжувала проживати в [PERSON]. Пізніше [PERSON] повідомила, що не хоче ніякої хати та стала вимагати повернення грошей. Свідок [PERSON] пояснила, що в червні 2016 року до неї подзвонила [PERSON] та спитала, чи продає вона хату в селі. Вона сказала, що продає за 2 тисячі доларів, на що [PERSON] сказала, що вони хочуть купити у неї хату для своєї баби [PERSON]. З позивачем вона особисто не говорила та не зустрічалась. Оскільки вона не мала часу на оформлення купівлі-продажу хати, то за місцем свого проживання в м. Черкасах оформила доручення на імя [PERSON] та [PERSON], щоб вони самі займались переоформленням її будинку. Приїхавши в с. Ризине, вони разом з [PERSON] поїхали до сільської ради, де [PERSON] передала їй 50 тисяч грн. в рахунок оплати за будинок, а вона написала розписку про отримання коштів. Позивач їхати в сільську раду не захотіла. Потім її син віддав [PERSON] ключі від хати. В подальшому їй стало відомо, що позивач відмовляється від придбаної хати. Також на підтвердження безпідставної відмови позивача від придбання будинку [PERSON] відповідачі надали суду фотознімки внутрішнього вигляду будинку та стверджують, що він є придатним для проживання (а.с. 37-38). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно мала намір придбати будинок та з цією метою вчиняла певні дії щодо отримання необхідних грошових коштів. Однак в подальшому договір купівлі-продажу житлового будинку ні позивачем, ні відповідачами вчинено не було. Розписка про отримання коштів [PERSON] від [PERSON] не може вважатися таким договором, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України для договорів купівлі-продажу нерухомого майна передбачена обовязкова письмова форма та нотаріальне посвідчення. Такі ж вимоги встановлені ст. 635 ЦК України для попереднього договору. У випадку недотримання сторонами таких вимог закону цей договір відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним. Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] склались відносини щодо збереження майна без достатньої правової підстави. Так, відповідач [PERSON], правомірно отримавши на підставі доручення [PERSON] належні їй грошові кошти в ТОВ НВФ «Урожай», не повернув їх власнику, а зберіг їх у себе без достатньої правової підстави. Договору купівлі-продажу будинку на користь позивача він не уклав та позивач на даний час відмовляється від укладання такого договору. За таких обставин, відповідач [PERSON] зобовязаний повернути позивачу належну їй орендну плату в сумі 29649 грн. 48 коп., яку він отримав в ТОВ НВФ «Урожай». Що стосується вимог про повернення [PERSON] грошових коштів, які вона отримала за поштовим переказом від своїх тіток [PERSON] та [PERSON], то вони, на думку суду, не підлягають до задоволення, оскільки ці кошти не є власністю позивача [PERSON], а з вимогами про повернення коштів мають право звернутися лише їх власники. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 200 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 1212, 1213 ЦК України та

Outcome: partial