Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2006 року. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. З жовтня 2013 року з відповідачем спільно не проживають, намагання налагодити сімейні відносини виявились безрезультатними. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення не згідна, а тому просить розірвати шлюб, неповнолітню дочку залишити проживати з нею, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягають на розлученні, пояснили, що за час спільного проживання відповідач неодноразово застосовував до неї фізичну силу, про що свідчать її звернення до органів поліції у республіці Польща, ображав нецензурною лайкою, протягом більше як рік часу разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не пов'язані спільним побутом, за час надання терміну на примирення не намагався створити будь-яких умов, що наближені до примирення, а тому перебування у шлюбі суперечать її інтересам, просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснив, що на даний час характер його роботи не дозволяє часто бачити сім'ю, однак при першій можливості телефонує та намагається зустрічатись із дитиною та дружиною, бажає, щоб дитина росла у повній сімейній гармонії, зобов'язується створити умови щодо збереження сім'ї. Вважає, що обставини викладені у заяві як підстави для розірвання шлюбно-сімейних відносин є необґрунтованими та безпідставними, а тому проти розірвання шлюбу заперечив. Ухвалою Верховного суду України від 06 вересня 2017 року підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визначено Підволочиському районному суду Тернопільської області. Ухвалою Підволочиського районного суду № 2/604/279/17 від 27 жовтня 2017 року зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] на термін їх примирення до 27 грудня 2017 року. У зв'язку із закінченням терміну на примирення провадження у справі відновлено. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Повторно 31 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] рок народження, зареєстрували шлюб 29 квітня 2006 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Під час перебування у шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO] року, місце народження Жирардув, Польща., що стверджується випискою з свідоцтва про народження у завіреному перекладі з польської мови на українську, засвідченому присяжним перекладачем української мови в Варшаві 13 липня 2017 року. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ч.1 ст.110 СК України ). Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, , позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», та у своїй заяві зазначила про бажання його залишити. За вказаних суд приходить до перекоанння про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved