Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту визнання батьківства та просить встановити факт визнання батьківства [PERSON] за національністю «поляка», який помер 01 квітня 1997 року у с. Майдан-Лабунь Шепетівського району Хмельницької області своєю донькою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [INFO]. На обґрунтування заяви вона зазначила, що її свідоцтво про народження не містить відсутність відомостей про батька дитини, хоча її батьком являється [PERSON]. Прізвище «Герасимчук» змінено на «Присяжнюк» у звязку із одруженням. На час її народження, її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому у свідоцтві про народження, у графі «батько» відсутні відомості про останнього. На даний час вона має намір відновити відомості про свого батька та своєї справжні історичні та етнічні корені, оскільки він є поляком за національністю. Факт того, що вона є донькою [PERSON], який за національністю є поляком, підтверджується довідкою Михайлюцької сільської ради, копіями по господарських книг, повісткою про народження та військовим квитком. Теофіпольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відмовлено їй у внесенні вказаних змін, а тому вона змушена звертатися до суду. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав. Представник заінтересованої особи направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 1 липня 1963 року народилася [PERSON], матірю якої значиться [PERSON], відомості про батька не внесені в актовий запис про народження, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Дубіївською сільською радою Шепетівського району [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 11 жовтня 1981 року та їй присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно п. 13,14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 16 від 12.06.98 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» - питання про походження дитини від осіб, які не перебувають між собою в шлюбі й не подали в органи РАГС спільної заяви про їх реєстрацію як батьків, може вирішуватися судом за заявою про встановлення батьківства (факту батьківства, факту визнання батьківства), поданою одним із батьків або опікуном(піклувальником), іншою особою, на утриманні якої перебуває дитина, а також самою дитиною після досягнення повноліття. Статтею 53 КпШС передбачено, що підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Рішення про встановлення батьківства, факту батьківства, факту визнання батьківства має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина повинна містити відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАГС (прізвище, ім'я, по батькові батька, число, місяць, рік його народження, національність, громадянство, місце постійного проживання й роботи, номер запису акта про народження дитини, коли та яким органом його складено). Згідно Указу Президії Верховної Ради Української РСР №2476-VІІ від 29 грудня 1969 року Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім»ю УРСР» у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах записів актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Встановлення батьківства у відношенні осіб, які досягли повноліття, допускається тільки з їх згоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суду не надано доказу, що [PERSON] займався вихованням, утриманням та визнавав себе батьком [PERSON]. За таких обставин заява задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed