Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що вона є власницею квартири № 68 по вул.. Лісогринівецькій 18-В в м. Хмельницькому. На прохання її доньки з метою виготовлення та отримання закордонних паспортів зареєструвала у своїй квартирі свого зятя [PERSON] та його матір [PERSON], які в свою чергу пообіцяли, що одразу після отримання закордонного паспорта знімуться з реєстрації в її квартирі, але цього не зробили, так як терміново виїхали в Італії. На неодноразові вимоги про зняття з реєстрації відповідачі не реагують, лише обіцяють, що випишуться з квартири коли приїдуть. Таким чином відповідачі не проживають на даній житловій площі без поважних причин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачі у судове засідання не зявилися, направили до суду заяви про слухання справи у їх відсутність та визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 68 по вул.. Лісогринівецькій 18-В в м. Хмельницькому. Відповідачі на даний час прописані за вищевказаною адресою, однак більше шести місяців не проживають у квартирі, що підтверджується відповідним актом. Згідно ст. 60 ЦПК України - - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України -зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі більше шести місяців не проживають у спірні квартирі без поважних причин Діями відповідачів, які створюють перешкоди позивачу у користуванні належною його квартирою порушується право власності останнього на житло. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved