Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, вказуючи на те, що вона перебуває на посаді голови Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області. 25 листопада 2016 року [PERSON] до виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області було подано та зареєстровано заяву за № 68, яка містить недостовірні відомості та образи по відношенню до неї,порушує її право на повагу честі та гідності, а також порочить її ділову репутацію, оскільки вона є публічною особою та займає посаду голови в органі місцевого самоврядування. В даній заяві зазначено, що «В ніч на 04 листопада 2016 року група Ваших симпатиків із числа місцевих екстремістів і маргіналів розбила вікна в приміщенні редакції газети «Ічнянська панорама». Тоді ж в селищі Парафіївка на центральній вулиці Т.Шевченка біля автобусної зупинки на асфальтній дорозі зявився напис білою фарбою «[PERSON] холуй Путіна». Ваша причетність до цієї провокації очевидна…Не вжили ніяких заходів проти проведення в Парафіївці несанкціонованого мітингу, учасники якого, зокрема, демонстрували плакат із написом «[PERSON] холуй Путіна», тобто із змістом ідентичний тому напису, який до цього часу, за Вашої згоди, розміщений на асфальтній дорозі». Вважає, що інформація, яка міститься у даній заяві, не відповідає дійсності та порушує її особисті немайнові права на повагу до гідності та честі, а також на недоторканість ділової репутації, містить образливі вислови в її адресу та надання характеристики її діловим та моральним якостям, яка не відповідає дійсності, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб, а тому просить спростувати недостовірну інформацію шляхом подачі до виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області у письмовому вигляді інформації (листа) про спростування неправдивих відомостей, викладених у заяві відповідача від 25 листопада 2016 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, так як вважає, що відповідач поширив про неї недостовірну інформацію серед працівників виконкому Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області та цим самим принизив її честь, гідність та ділову репутацію, що виразились в образливих висловах та в підозрах у вчиненні провокації та правопорушень, оскільки вона являється публічною особою - головою Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області та користується авторитетом серед виборців. В даній заяві від 25 листопада 2016 року [PERSON] виклав недостовірну інформацію, яка була надіслана до установи, де працюють та знайомляться із поштовою кореспонденцією десятки людей. А тому вважає, що викладена інформація в заяві являється її поширенням, а також вона являється недостовірною, так як є негативною щодо її особи, оскільки вона вікон не била, згоди на виготовлення напису на асфальті відносно відповідача не давала, а тому ні в якому разі не причетна до даної провокації. До того ж в звязку з тим, що мітингу на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області не було, вона і не вжила ніяких заходів. Просить задовільнити її позовні вимоги та спростувати поширену недостовірну інформацію. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив зобовязати відповідача [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію, викладену в заяві останнього, а саме: «В ніч на 04 листопада 2016 року група Ваших симпатиків із числа місцевих екстремістів і маргіналів розбила вікна в приміщенні редакції газети «Ічнянська панорама». Тоді ж в селищі Парафіївка на центральній вулиці Т.Шевченка біля автобусної зупинки на асфальтній дорозі зявився напис білою фарбою «[PERSON] холуй Путіна». Ваша причетність до цієї провокації очевидна…Не вжили ніяких заходів проти проведення в Парафіївці несанкціонованого мітингу, учасники якого, зокрема, демонстрували плакат із написом «[PERSON] холуй Путіна», тобто із змістом ідентичний тому напису, який до цього часу, за Вашої згоди, розміщений на асфальтній дорозі», шляхом подачі до виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області у письмовому вигляді інформації (листа) про спростування неправдивих відомостей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно 25 листопада 2016 року він подав заяву до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області, адресовану голові селищної ради [PERSON], оскільки викладені питання стосувалися її компетенції, а саме: вжиття відповідних заходів для видалення з асфальтної дороги в центрі смт. Парафіївка напису, зробленого білою фарбою, який ображає його честь та гідність. Даний напис зявився в ніч на 04 вересня 2016 року, коли в м. Ічня в редакції газети «Ічнянська панорама» були розбиті вікна. Але [PERSON] не вжила ніяких заходів з приводу його звернення, а навпаки у грудні місяці 2016 року разом із заступником голови центру «Інформаційне суспільство» виготовила та розповсюдила недостовірну та наклепницьку листівку в його адресу. Він вказує, що написавши заяву, він скористався своїм конституційним правом, звернувшись до позивачки, як до органу державної влади, висловивши свої думки з приводу дій (бездіяльності) [PERSON] При цьому слід врахувати, що [PERSON] є селищним головою, тобто публічною особою, тому межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вони можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. До того ж зазначене у заяві, адресованої [PERSON], є критика дій голови селищної ради, яка висловлена не образливо, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши позивачку та її представника, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. \~\~\~\~За змістом\~ст. 277 ЦК України, ч. 4\~ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. \~\~\~\~ Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] є публічною особою, оскільки обіймає посаду голови\~Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області. 25 листопада 2016 року [PERSON] до виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області було подано та зареєстровано заяву за № 68, яка була адресована голові селищної ради [PERSON] (а.с.6). В даній заяві було зазначено, що «В ніч на 04 листопада 2016 року група Ваших симпатиків із числа місцевих екстремістів і маргіналів розбила вікна в приміщенні редакції газети «Ічнянська панорама». Тоді ж в селищі Парафіївка на центральній вулиці Т.Шевченка біля автобусної зупинки на асфальтній дорозі зявився напис білою фарбою «[PERSON] холуй Путіна». Ваша причетність до цієї провокації очевидна…Не вжили ніяких заходів проти проведення в Парафіївці несанкціонованого мітингу, учасники якого, зокрема, демонстрували плакат із написом «[PERSON] холуй Путіна», тобто із змістом ідентичний тому напису, який до цього часу, за Вашої згоди, розміщений на асфальтній дорозі». З матеріалів справи вбачається, що дана заява стосувалася питання щодо вжиття відповідних заходів для видалення з асфальтної дороги в центрі смт. Парафіївка напису «[PERSON] холуй Путіна», зробленого білою фарбою. Згідно акту від 09 березня 2017 року вищевказаний напис без змін та виправлень станом на 09 березня 2017 року розташований на тому ж місці, на якому він зявився 04 вересня 2016 року, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні (а.с.34). З позовної заяви вбачається, що з вищевказаною заявою ознайомилися багато працівників апарату виконкому селищної ради, які мають доступ до кореспонденції, але документально це нічим не підтверджено. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON] в частині того, що з даною заявою ознайомилися працівники апарату виконавчого комітету селищної ради і не тільки вони, оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] є підлеглими позивача, а саме: [PERSON] являється заступником [PERSON], а [PERSON] - начальником загального відділу селищної ради, а також доступ до кореспонденції входить до їх службових обовязків, які останні не мають права розголошувати. Також в даній заяві згадується про пікетування підходів до помешкання відповідача, яке проходило 05 квітня 2016 року о 15 годині. Згідно відповіді Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області від 15 вересня 2016 року за № 03-05/156, адресованого на запит [PERSON], вбачається, що селищною головою було повідомлено про даний факт начальника Ічнянського відділення поліції [PERSON] (а.с.36), але як видно із повідомлення начальника Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області від 28 березня 2017 року № 1639/124/47.2-2017 голова Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області [PERSON] до Ічнянського ВП щодо забезпечення порядку під час проведення пікету 05 квітня 2016 року в смт. Парафіївка не зверталась (а.с.56). Що стосується твердження «В ніч на 04 листопада 2016 року група Ваших симпатиків із числа місцевих екстремістів і маргіналів розбила вікна в приміщенні редакції газети «Ічнянська панорама», суд прийшов до наступного. «Симпатик» - це людина, якій симпатизує хто-небудь. Суд вважає, що відповідач в своєму зверненні висловив своє субєктивне ставлення до позивача, як публічної особиі таке поширення ніяким чином не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. При цьому не вказав, що вищевказане зробила саме позивачка. Вислови, вказані в заяві «Тоді ж в селищі Парафіївка на центральній вулиці Т.Шевченка учасники мітингу демонстрували плакат із написом «[PERSON] холуй Путіна», тобто за змістом ідентичний тому напису, який до цього часу , за Вашої згоди, розміщений на асфальтній дорозі». Ваша причетність до цієї провокації очевидна», суд розцінює, і це підтверджується матеріалами справи, як те, що відповідач у такий спосіб із перебільшенням відобразив бездіяльність голови селищної ради у видаленні напису на асфальтній дорозі, розміщеного в центрі смт. Парафіївка неподалік від приміщення селищної ради, та невжиття ніяких дій, коли проводився напис на асфальтній дорозі під час пікету в смт. Парафіївка , а також не надання відповіді про видалення вищевказаного напису. А відповідно до п. 18 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» голова селищної ради повинна забезпечувати на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань. Вимогами\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Стаття\~32 Конституції України вказує «…Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації». Згідно\~статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися \~Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. \~\~\~ Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.\~\~\~ \~\~\~\~ В абзаці 1 п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року\~позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Право кожного на повагу до його гідності визначено в\~ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. \~\~\~\~\~Як випливає із змісту\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . \~\~\~\~\~\~Згідно з ч.3\~ст. 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. \~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року\~юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. \~\~\~\~\~\~\~\~Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. \~\~\~\~ Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. В даному випадку відповідач звернувся із заявою, адресованою голові Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області [PERSON], а не виконавчому комітету селищної ради, а тому суд приходить до висновку, що відповідач не поширив інформацію, викладену в заяві. \~\~\~\~\~\~Пунктом 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року\~зазначено, що до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. \~\~\~\~ У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь. Що стосується позову, то відповідач звернувся до посадових осіб та просив надати йому обґрунтовану відповідь, виконати свої прямі обовязки щодо видалення напису на асфальтній дорозі, тобто фактично реалізував своє конституційне право. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, частин 1,4 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 277 ЦК\~України та\~стаття 10 ЦПК\~України вказує, що обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. \~\~\~\~Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач є публічною особою, а тому при вирішення справ щодо приватного життя публічних осіб та захисту їх честі, гідності та ділової репутації, слід враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року, та рекомендацій Резолюції № 1165 Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність приватного життя.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~Відповідно до згаданої Декларації, публічними фігурами визнаються ті особи, які обіймають державні посади та/або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). \~\~\~\~\~\~В свою чергу з п. п. 3, 4, 6 Декларації вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації порівняно з іншими особами. \~\~\~\~ Водночас Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні люди неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 р. № 8-рп/2003). \~\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що особа, яка має намір пред'явити матеріально-правову вимогу стосовно захисту честі, гідності та ділової репутації, повинна довести не лише сам факт поширення неправдивих відомостей щодо себе, а й довести, що розповсюджена інформація не є оціночним судженням. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні та колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений строк. Суд вважає, що написавши вищевказану заяву [PERSON], а не іншій особі, відповідач скористався своїм конституційним правом\~\~та в своєму зверненні висловив своє субєктивне ставлення до позивача, як до публічної особи, тому підстав для задоволення позову не має. \~\~

Outcome: dismissed