Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що вищевказане житло їй належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу від 04.12.2020 року. Відповідач в будинку не проживають з 2014 року, проте залишаються зареєстрованим у будинку, участі в утриманні якого не приймають, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несуть, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує його законні права як власника будинку щодо вільного розпорядження майном. За власною ініціативою відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються. Позивач в судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлялася. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися судом належним чином. У відповідності ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Донецької області, зареєстровано в реєстрі за № 587. (а.с. 12) Згідно копії домової книги у вищевказаному житлі зареєстровані особи: [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 15-17) Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту Костянтинівської сільської ради Донецької області [PERSON]. зареєстрований, але не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з травня 2014 року. (а.с. 20) Згідно акту Костянтинівської сільської ради Донецької області [PERSON]. зареєстрована, але не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з травня 2014 року. (а.с. 21) Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71 ЖК України, ст.ст.391,405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved