Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] та в якій також прописаний відповідач [PERSON], її колишній чоловік. Вказує, що відповідач з квітня 2016 року у вказаній квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі позивача перешкоджає останній реалізувати своє право в тому числі на оформлення субсидії. За вказаних обставин вона змушена була звернутися до суду з питанням визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в них. При цьому вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, без повідомлення причин, про час та місце судового засідання повідомлено належним чином, що вбачається з поштових повідомлень від 12.09.2018 року (а.с.27), від 03.10.2018 року (а.с. 35,36,37), від 31.10.2018 (а.с.51-52), від 27.11.2018 року (а.с. 53, 55). За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, повідомлень про причини неявки та відзиву на позов від відповідача також не надходило, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України враховуючи думку позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Під час розгляду справи Бобринецьким районним судом Кіровоградської області були здійсненні слідуючі процесуальні дії: 22.08.2018 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 30.10.2018 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу призначено до розгляду по суті. Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується договором дарування від 07.02.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Бобринецької нотаріальної контори Кіровоградської області та зареєстрованого в реєстрі за № 61 (а.с. 8-9) та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 лютого 2013 року (а.с. 10). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.07.2016 року розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с. 5). 18 серпня 2018 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], в наслідок чого змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що вбачається з свідоцтва про шлюб, [NUMBER], виданого 18 серпня 2018 року Бобринецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Згідно довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 15.08.2018 року № 4328 (а.с.6), відповідач [PERSON], [INFO], входить до складу сім'ї позивача, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] але не проживає. Свідок [PERSON], [INFO], в судовому засіданні показала, що проживає по [ADDRESS] та відповідач є її колишнім зятем. Вказала що з квітня 2016 року відповідач [PERSON] не проживає разом з позивачем її донькою [PERSON] та з вказаного періоду відсутній за місцем реєстрації. Свідок [PERSON], [INFO], в судовому засіданні суду показав, що по сусідству з позивачем за адресою [ADDRESS] проживає його теща, тому він часто буває в будинку позивача. Вказав, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю до квітня 2016 року. З квітня 2016 року сторони разом не проживають та в квартирі позивача з вказаного часу відповідача [PERSON] він не бачив. Таким чином, з пояснень свідків судом достовірно встановлено, що відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання: [ADDRESS] не проживає з квітня 2016 року. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не належить до членів сім'ї позивача - власника будинку в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України. Оскільки власником квартири № 4 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] є позивач, відповідач не належить до членів сім'ї позивача, не є наймачем житла та за адресою місця своєї реєстрації не проживає з квітня 2016 року, та не набув самостійного права на користування вищевказаною квартирою з інших правових підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved