Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі. У судове засідання позивачка надала письмову заяву в якій підтримала позов, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду у зв'язку з чим судом проведено заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено у відсутності сторін без повної фіксації судового засідання технічними засобами у відповідності до ст.197 ЦПК України. Оцінивши та проаналізуваши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно роз'яснень, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181, 183, 184 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилися діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Діти перебувають на утриманні позивача [PERSON], що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №154 від 16.02.2016 року. Відповідач не працює та не має регулярного доходу. Частиною 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 200,00 гривень щомісячно на кожну дитину, є значно меншим від встановленого ч. 2 ст. 182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, однак він визначений нею виходячи з фінансових можливостей відповідача. Чинним законодавством не встановлено будь-яких заборон чи обмежень для призначення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі меншому ніж мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Крім того, відповідно до ч. 3 ст.184 СК України у випадку, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved