Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову вказує, що 20.02.2016 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. У цьому шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем у сторін не склалося. Вказує, що причиною розірвання шлюбних відносин стала бездіяльність чоловіка щодо працевлаштування та матеріального забезпечення сім`ї, на грунті чого між ними виникали непорозуміння та сварки. Так, 11.03.2019 року між сторонами трапився черговий скандал, після чого відповідач зібрав свої речі та перейшов проживати до своїх батьків. З цього часу вони не підтримують подружніх відносин, не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вказує, що втратила до відповідача будь-які почуття, вважає, що шлюб з ним суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували такий 20.02.2016 року у відділі ДРАЦС Золочівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 21. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Крім цього, суд, розриваючи шлюб між сторонами, враховує інтереси неповнолітньої дитини, оскільки її повноцінний розвиток та виховання у сім`ї, в якій у батьків різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, є неможливим. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, у випадку визнання позову відповідачем. З врахуванням того, що відповідач позов визнав, заявивши про це у підготовчому засіданні, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, такий суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим доцільно його розірвати, а позов відповідно задовольнити. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача в користь позивача 384,20 гривень судового збору.

Outcome: approved