Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем по справі позивач знаходилася у фактичних шлюбних відносинах, від даних шлюбних відносин мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач тимчасово не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, ніяких грошових коштів не отримує, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Відповідач працює логістом у фармацевтичній компанії, має регулярну заробітну плату, інших аліментних зобовязань не має. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої останній просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надані сторонами заяви, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 136058, видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 11.02.2010 року (а.с. 4). Син проживає з матірю [PERSON] і находиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, наданою відділом РФО по Комунарському району за № 04-19/03/1284 від 08.07.2016 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 22). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на цей час повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання спільної дитини добровільно не надає. Інших аліментних зобовязань відповідач не має. Відповідно до довідки № 1259 від 11.05.2016 року, наданої Південним районним центром зайнятості м. Запоріжжя, [PERSON] зареєстрована як безробітна в Південному РЦЗ м. Запоріжжя з 24.11.2015 року, грошових коштів не отримує (а.с. 5). Згідно з довідкою про доходи, наданої директором ТОВ «Исток-Плюс» [PERSON] за № 630/16 від 21.06.2016 року, [PERSON] працює на підприємстві ТОВ «Исток-Плюс» на посаді менеджера з логістики транспортного відділу, його дохід за останні шість місяців склав 17\~174 грн. 83 коп. (а.с. 20). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітнього [PERSON], його стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також те, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не виділяє, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved