Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований 17.04.2010 року Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 55.Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року, від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейні стосунки погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, почастішали сварки. Вже тривалий час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. На даний час, шлюбних відносин не підтримують. Подальше перебування в шлюбі суперечить її особистим інтересам та інтересам дітей, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково зазначила, що на даний час вони проживають в одному житлі, однак вже більше року не підтримують сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, вона втратила до відповідача почуття любові, поваги та примиритися категорично не бажає. Після вживання алкоголю відповідач поводить себе агресивно, чим створює напругу у сім`ї та викликає страх у оточуючих. Вона втомилась від постійного почуття тривоги, а тому вважає збереження шлюбу таким, що суперечитиме її інтересам, а тому просить позов задоволити та не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки та її представника проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 17.04.2010 року Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 55 /а.с. 2/. Від спільного подружнього життя у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 10-11/. Також судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, оскільки між ними тривалий час немає взаєморозуміння, близько року вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, що свідчить про стійкість конфлікту між ними. Позивачка втратила до відповідача почуття любові та поваги, помиритися не бажає. За наведеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 908 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264,265, 280-282, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved