Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 червня 2015 виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №\~05. На обґрунтування позову зазначила, що виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області було зареєстровано її з відповідачем [PERSON] , шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем [PERSON] , не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, зловживання відповідачем спиртними напоями. За рахунок вказаних обставин почуття між ними втрачені, а тому єдиним виходом з ситуації є розірвання шлюбу. Шлюбні відносини між ними остаточно припинені з червня 2019 року і з того часу їхні відносини не можуть вважатися відносинами подружжя. Вони мешкають окремо за різними адресами. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними на даний момент відсутній. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.02.2020 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 21.02.2020 року. 21.02.2020 року сторони до суду не з`явились. 04.03.2020 року позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу та ухвалити рішення по суті позову у підготовчому провадженні за її відсутності, підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , подав заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності, ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши доводи, викладені учасниками справи у заявах по суті справи та з процесуальних питань, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2015 року. (а. с. 11). Зі змісту позовної заяви, проти якої не заперечував відповідач, вбачається, що фактично подружжя припинило спільне проживання, спору про поділ майна між ними немає, збереження шлюбу суперечило б інтересам обох з подружжя. Відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Спору про поділ майна між сторонами у цій справі немає. Відповідач [PERSON] , до підготовчого засідання подав заяву про визнання позову, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами не вирішувалося.

Outcome: approved