Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 березня 1982 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у Новоселицькій сільській раді Перечинського району Закарпатської області, про що зроблено запис № 3. Від даного шлюбу у них народилася двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення з цією позовною заявою до суду послужило те, що у неї з відповідачем різні характери та погляди на сімейне життя і сімейні цінності, що призвело до того, що позивачка втратила до відповідача будь-які почуття, довіру та повагу. Спільним сімейним життям не проживають та не ведуть спільного господарства. Питання розірвання шлюбу нею обдумане, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, а тому просить не надавати їм строк для примирення, оскільки таке вважає неможливим. Просить суд після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечив проти задоволення заявлених позивачкою вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 СК України\~ документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Також, враховуючи те, що позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК України після розірвання шлюбу такій необхідно залишити її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved