Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину, зазначивши, що під час перебування у шлюбі із відповідачем у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Вони не дійшли згоди щодо розміру участі відповідача в матеріальному утриманні дитини. Відповідач нерегулярно і не в достатньому розмірі бере участь в утриманні дитини. Позивач вказала, що знаходиться з дитиною в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач має постійне місце роботи, фізично здоровий, стягнень по виконавчих документах не має. Він добровільно не виділяє коштів на утримання дитини. Тому вона змушена звернутись до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] змінила розмір позовних вимог та просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Також просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 500 грн. на її утримання. Повідомила, що вона перебуває в декреті і отримує допомогу на дитину в розмірі 860 грн.. Відповідач недостатньо надає допомогу на дитину. В судовому засіданні відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги визнав, вказав, що останні три тижні він вже не працює. Повідомив, що він працював у філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» та в певному розмірі надавав допомогу в утримані дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положень пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач фактично визнав позовні вимоги, після зміни їх розміру позивачем. Визнання відповідачем у вказаній частині позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд, виходячи з положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає, що в даній частині позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з матірю, яка її утримує. Відповідач працездатний, тому спроможний заробляти кошти і сплачувати аліменти на дитину та дружину. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved