Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], Головного управління юстиції в м. Києві, [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 26.09.12р. було прийнято до розгляду позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Головне управління юстиції в м. Києві, [PERSON] про визнання заповіту недійсним, усунення від права на спадкування. 17.10.12р., під час судового засідання представник [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про залишення позову [PERSON] без розгляду. Ухвалою суду від 17.10.12р. позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду (т. 2, а.с. 11) Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Користуючись своїм правом, як спадкоємиці 2-ої черги, [PERSON] звернулася до 14 КДНК із заявою про прийняття спадщини. Однак, в нотаріальній конторі їй стало відомо, що 18.06.10р. нині покійна [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок [NUMBER] та відповідну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], а також кв. [ADDRESS] [PERSON] На думку [PERSON], відповідний заповіт є недійсним, оскільки на момент його написання [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. В обґрунтування правових підстав позову позивач послалася на ст.ст. 1224, 1257, 1266 ЦК України. Під час розгляду справи уповноважені представники [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. [PERSON] та її представники під час розгляду справи проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що до лютого 2011 року вона постійно спілкувалась з [PERSON] і остання була задоволена обсягом піклування. [PERSON] за життя ніколи не перебувала на обліку у психіатра, її психічний стан не викликав ні у кого сумнівів, заповідальне розпорядження [PERSON] своїм майном було її особистим волевиявленням, вона повністю розуміла значення своїх дій і керувала ними. Приватний нотаріус КМНО [PERSON] неодноразово зверталася до суду із заявами про розгляд справи за її відсутності. Крім того, в поданих заявах нотаріус зазначала, що з позовними вимогами не згодна. При вчиненні нотаріальної дії - посвідченні заповіту [PERSON], діяла згідно із вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про нотаріат», Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Під час бесіди з [PERSON], остання поводилась адекватно, відповідала на запитання та з її поведінки вбачалось, що вона в повній мірі розуміє значення своїх дій (т. 1, а.с. 33, т. 2, а.с. 122). [PERSON] у якості третьої особи свого права на участь у судовому засіданні не використала, про причини неявки не повідомила. Представник ГУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, направив до суду лист, в якому просив розглянути справу за відсутності представника управління та постановити рішення на розсуд суду (т. 1, а.с. 141). [PERSON] свого права на участь у судовому засіданні не використав, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Згідно довідки про народження № 595/5.4 від 23.08.11р. батьками покійної [PERSON] є: мати - [PERSON], батько - [PERSON] (т. 1, а.с. 201). Крім того, з довідки про народження № 48 від 14.01.12р. вбачається, що зазначені особи є батьками - [PERSON] (т. 1, а.с. 202). Зі свідоцтва про народження [PERSON] вбчається, що [PERSON] та [PERSON] є її батьками (т. 1, а.с. 205). Таким чином, покійна [PERSON] є ніким іншим, як тіткою [PERSON] За період життя, а саме 18.06.10р., [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла належний житловий будинок [NUMBER] та відповідну земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] [PERSON] (т. 1, а.с. 209). Зазначений правочин посвідчений нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1533. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 5). 04.08.11р. до 4КДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON], який вважав, що має право на прийняття спадщини на підставі ст.ст. 1263, 1266 ЦК України (т. 2, а.с. 31). З аналогічною заявою 30.11.11р. до 4КДНК звернулася і [PERSON] (т. 2, а.с. 42). Проте, [PERSON] зазначила, що приймає спадщину на підставі заповіту. Листом від 30.11.11р. нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те, що він не входить до складу спадкоємців, а також в спадковій справі є заповіт на все майно (т. 2, а.с. 46). 31.01.12р. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини після померлої [PERSON], із заявою про прийняття спадщини (т. 2, а.с. 80). У відповідь на заяву [PERSON], 4 КДНК 15.03.12р. повідомила, що свідоцтво про право спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] видати не можливо, тому що пропущений строк для прийняття спадщини (т. 2, а.с. 82). Крім того, 01.09.12р. нотаріус 4КДНК направила на адресу [PERSON] лист про те, що останньою не надано документів, що підтверджують родинні відносини з померлою (т. 2, а.с. 88). [PERSON], у відповідності до ст. 1257 ЦК України просить визнати заповіт недійсним, оскільки вважає, що складання оскаржуваного заповіту та його зміст не відповідають волі [PERSON] Актом комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 551 від 27.06.13р., проведеної на виконання ухвали суду від 04.03.13р. встановлено, що [PERSON] страждала психічним розладом: Органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, церебросклероз), з інтелектуально-мнестичним зниженням (F 06.8 згідно МКХ-10). В зв'язку з протиріччями показів свідків з медичною документацією виявити ступінь наявних психічних порушень та їх вплив на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не є можливим (т. 2, а.с. 223-228) В порушення вимог ст.. 60 ЦПК України позивачем не було наданодо суду доказів, які б об'єктивно дали можливість суду дійти висновку про те, що покійна [PERSON] під час складання заповіту, 18.06.10р., не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до консультативного висновку Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 29.03.12р. [PERSON] пройшла амбулаторно при диспансері лікарняну консультативну комісію, за результатами якої встановлено діагноз: «Органическое поражение ЦИС неутонченного генеза с выраженным интеллектуально-мнестическим снижением» (т. 1, а.с. 60). Медичної документації щодо звернення [PERSON] до психоневрологічного диспансеру до 2012 року позивачем не надано. Більш того, з довідки Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 16.11.12р. № 1974 вбачається, що по архівним даним медична документація про перебування [PERSON] на обліку відсутня. Дані про те, що покійна [PERSON] саме у день складання заповіту мала психічні розлади чи страждала хронічним психічним захворюванням в матеріалах справи відсутні. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] до приїзду [PERSON] була не доглянутою, інколи їх не впізнавала, задавала однакові запитання, інколи було помутніння розсудку. Більше того, свідок [PERSON], яка повідомила, що є двоюрідною племінницею [PERSON], зазначила, що тривалий час (до смерті [PERSON]) проживала разом з нею, доглядала за нею, оскільки по приїзду до [PERSON], остання була психічно нездоровою людиною. Разом з тим, з відповіді ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» на запит суду вбачається, що станом на 18.04.12р. урна з прахом [PERSON] зберігається як не отримана у ритуальній службі (т. 1, а.с. 83). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були сусідами та знайомими померлої за життя, даючи покази суду, охарактеризували [PERSON], на час складання заповіту, як психічну здорову та адекватну людину, яка не скаржилась на втрату пам'яті. Причиною спору між сторонами, на думку [PERSON], є порушення [PERSON] права на спадщину. Правовідносини що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцем свого майна [PERSON] Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України. З наявної в матеріалах справи копії заповіту вбачається, що він посвідчений нотаріусом КМНО [PERSON] в межах її повноважень відповідно до Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Згідно акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 551 від 27.06.13р. у зв'язку з протиріччями показів свідків з медичною документацією виявити ступінь наявних психічних порушень та їх вплив на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не є можливим. Позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду жодних об'єктивних доказів, які б підтверджували, що волевиявлення [PERSON], як заповідача щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті не було вільним та не відповідало її волі. Покази свідків не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки мають значні протиріччя Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи у їх сукупності, досліджені докази, покази свідків, суд, приходить до висновку про те, що спадкові права [PERSON] порушені не були, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1223, 1233-1235, 1247, 1248 ЦК України та

Outcome: dismissed