Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття або зміни матеріального становища, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що позов визнає частково, а саме не згоден з розміром аліментів у сумі 3000 грн., пояснюючи тим, що після розірвання шлюбу між ним та позивачем усна домовленість про щомісячну сплату допомоги у розмірі 1000,00 грн., що він сумлінно виконує, однак доказів про це не має, на теперішній час проживає з іншою жінкою в іншому місті і не має постійного заробітку, тому сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. не має можливості і просить стягнути з нього аліменти у розмірі 1000,00 грн. Враховуючи те, що сторони надали суду заяви, то суд вважає можливим розглянути позов без їх участі по доказам котрі знаходяться в матеріалах справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним кодексом України. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 07.04.2017 Чугуївським міським судом Харківської області, про що свідчить рішення суду від 07.04.2016р. у справі № 636/437/16-ц (провадження № 2/636/595/16) (а.с. 7). Згідно наданих копій свідоцтв про народження серії 1-ВЛ № 214851 та серії 1-ВЛ № 334873, сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які згідно довідки виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 587 від 28.04.2017р. проживають з позивачем (а.с. 5, 6, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і ( або ) у твердій грошовій сумі. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, про що свідчить довідка з місця проживання позивача, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, не працює та отримує не регулярний дохід, на підтвердження чого відповідачем надана копія трудової книжки, однак копія наступної сторінки трудової книжки, яка б свідчила про відсутність наступного запису про працевлаштування відповідача, не надана; відомостей про перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний не надано; відсутність у відповідача інших осіб, які знаходяться на його утриманні та на яких сплачує аліменти, про що відповідач вказує у своїх поясненнях. Крім того, у своїх поясненнях відповідач зазначає про проживання у іншому місті з іншою жінкою, хоча на конвертах, в яких суду направлені заява про відкладення судового розгляду та письмові пояснення, вказана адреса проживання відповідача така ж як у позовній заяві с. Новопокровка, Чугуївського району, що свідчить про недостовірність даних наданих суду, які не можуть бути перевірені. Також, у своїх поясненнях відповідач зазначає про добровільну сплату аліментів на утримання дітей у сумі 1000,00 грн., але доказів про це не надав. Отже, враховуючи матеріальне становище позивача та дітей, матеріальне становище платника аліментів, який на даний час не працює та отримує не регулярний дохід, розмір якого не підтверджений, не є пенсіонером чи інвалідом, відсутність інших осіб, які знаходяться на його утриманні, та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 грн., з 1 грудня - 1492 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн., суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1300 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який становить 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: partial