Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в якій просить поновити її на роботі в ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», на посаді головного бухгалтера філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 10000грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що наказом № 382-К від 27 травня 2014 року її було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України на підставі звіту про перевірку виробничо-господарської діяльності філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал» від 23.05.2014р., однак наказ про її звільнення не містить посилань на одноразове грубе порушення, за яке вона була звільнена, а висновки комісії, які були відображені у звіті про результати проведення перевірки від 23.05.2014 року є необґрунтованими, надуманими, такими, що не відповідають фактичному стану речей, у зв'язку із чим позивач вважає звільнення незаконним та вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що перевіркою виробничо - господарської діяльності ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал» було виявлено ряд порушень допущених позивачем в роботі, зазначених у звіті від 23.05.2014р., які в подальшому стали підставою для її звільнення з роботи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів та пояснень представників сторін. 21 травня 2014 року Головою правління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було видано наказ № 103 про проведення перевірки на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Одеський зерновий термінал». На виконання наказу ПАТ «ДПЗКУ» від 21.05.2014 року № 103 з 21 по 23 травня 2014 року з виїздом на місце, комісією, до складу якої входили співробітники ПАТ «ДПЗКУ», була здійснена перевірка виробничо - господарської діяльності філії та складено звіт про результати перевірки від 23.05.2014 р. Наказом голови правління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 382-К від 27 травня 2014 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України. Згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Обов'язковою передумовою звільнення головного бухгалтера підприємства за п. 1 ст. 41 КЗпП України є наявність саме одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Однак, наказ голови правління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 382-К від 27 травня 2014 року не містить чітко визначеного посилання на одноразове грубе порушення трудових обов'язків [PERSON], а звіт про перевірку виробничо - господарської діяльності від 23.05.2014 року містить виключно ряд недоліків у діяльності філії, які були виявлені під час проведення перевірки. У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що суд вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Посилання відповідача на порушення, відображені у звіті від 23.05.2014 року, як на підставу для звільнення [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, суд вважає безпідставними, оскільки із тексту самого звіту вбачається, що виявлене у ході перевірки незадовільне виконання протокольних рішень Економічної ради, не виконання п. 4 Наказу ПАТ «ДПЗКУ» від 27.06.2014 року № 64 «Про затвердження тарифів та послуг», незадовільний рівень фінансової дисципліни, незадовільний рівень підготовки матеріально технічної бази до нового 2014/2015 маркетингового року, невідповідність даних інвентаризації зерна, які надані підприємством до корпорації, є недоліками у роботі філії, а не одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків [PERSON] В ході розгляду справи позивачем було надано пояснення з приводу недоліків у виробничо - господарській діяльності підприємства, виявлених під час перевірки, які свідчать про те, що зазначені недоліки відносяться до сфери діяльності інших структурних підрозділів та посадових осіб підприємства. В подальшому пояснення позивача знайшли своє підтвердження письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні. Будь - яких інших доказів вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків відповідачем у ході розгляду справи не надано. Положеннями п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При звільненні за п.1 ст. 41 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний дотримуватися правил та порядку передбаченого ст. 149 КЗпП України, зокрема до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Доказів дотримання правил ст. 149 КЗпП при звільненні [PERSON] у ході розгляду справи відповідачем не надано. Враховуючи наведені обставини суд приходить до висновку про недотримання вимог чинного трудового законодавства при звільненні позивача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Правилами ч.3 п. 2 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 р. визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до наданої суду довідки про середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] № 058 від 28.10.2014 року за березень та квітень 2014 року за 2 останні місяці роботи (березень та квітень), [PERSON] було відпрацьовано 37 днів, за що отримано 20 666,51 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 558,55 грн. (із розрахунку 20666,51/37 = 558,55 грн.). З наданої відповідачем довідки №066 від 18.11.2014 р. про вихідні та святкові дні на підприємстві за період 27.05.2014 р. - 17.11.2014р. вбачається, що за час вимушеного прогулу кількість робочих днів становить: травень - 3, червень - 19, липень - 23, серпень - 20, вересень - 13, жовтень - 23, листопад - 18 (всього: 119 робочих днів). Таким чином, заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 66 467, 45 грн. (із розрахунку 558,55*119 = 66 467, 45 грн.). У відповідності до ст. 237№ Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд дійшов висновку про те, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виявилася у перенесених моральних та психологічних стражданнях, приниженні її честі та гідності, порушенні нормальних життєвих зв'язків. З урахуванням ступеню вини відповідача, глибини та тривалості душевних страждань і переживань, перенесених позивачем, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування за завдану моральну шкоду відповідачем становить 2000 грн. Положеннями п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 367 ЦПК України). Таким чином, допуск рішення до негайного виконання у частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, є обов'язком суду. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді головного бухгалтера філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал» та стягнення з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» заробітної плати в межах платежів за один місяць у розмірі 12 846, 65 грн.

Outcome: partial