Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзного документу без згоди батька. В обґрунтування позову, посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який відповідно до рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 07.06.2013 р. було розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, розвитком дітей не цікавиться, матеріальну допомогу дітям не надає, і на теперішній час ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Діти потребують тривалого медичного лікування, їх лікування є можливим у спеціальній клініці за кордоном, але відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без пояснення будь-яких причин цього, на підставі чого позивачка вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, у своєму позові вказала про розгляд справи у її відсутність (а.с. 3). Відповідач [PERSON] в судові засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному сайті «Судова влада Україна» (а.с. 16). За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7) батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , значаться позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до копії рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 07.06.2013 р. (а.с. 8-9) шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред`явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що відповідач [PERSON] батько неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дітей не приймає, безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за кордон, що шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, суд вважає можливим надати дозвіл неповнолітнім на виїзд за кордон разом з матір`ю та виготовлення проїзного документу без згоди батька. Судові витрати пов`язані з розглядом справи не стягувати з відповідача, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved