Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON],за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.09.1998 року. 10 липня 2012 року позивачка придбала на своє ім'я цінні папери ТОВ «Житлопромбуд» на суму 282400,00 гривень та в цей же день, уклала з ТОВ «Житлопромбуд» договір про пайову участь у будівництві із розрахунком у цінних паперах на квартиру [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності № 477768 від 14.02.2013 року вказана квартира належить [PERSON], на праві власності. Далі в позові вказується, що незважаючи на придбання квартири за час шлюбу з відповідачем, спірне нерухоме майно, належить їй на праві особистої приватної власності, тому що придбана і відремонтована виключно на гроші, подаровані їй матір'ю - [PERSON], про що 20 травня 2012 року, була оформлена письмова розписка у присутності [PERSON], який був присутнім при передачі грошей та особисто підписав цей документ. Оскільки, 20 травня 2012 року вона отримала від своєї матері у дарунок грошові кошти у розмірі 70000 доларів США, що у гривневому еквіваленті, на той час складало 56000,00 гривень, саме на придбання конкретної нерухомості та на її ремонт, то вважає спірну квартиру своєю особистою власністю. Відповідач з нею не погоджується, тому вона вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та пояснила суду, що з відповідачем по справі тривалий час прожила у шлюбі. Вони переїхали до Одеси з м. Миколаєва, в якому до 18 травня 2012 року мешкали її батьки - [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з похилим віком, постійними хворобами, її батьки вирішили продати квартиру [ADDRESS] та змінити місце проживання на місто Одесу, щоб бути поруч з єдиною донькою. 18 травня 2012 року [PERSON] за згодою свого чоловіка продала належну їй квартиру у м. Миколаєві за 377900 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу. Батьки вирішили не оформлювати квартиру на своє ім'я, тому що є людьми похилого віку та мають тільки одну доньку. З цих підстав, було запропоновано оформити квартиру на позивачку, а гроші за квартиру подарувати особисто їй, у присутності чоловіка - [PERSON], з тим щоб він знав про природу виникнення цих грошей та письмово посвідчив, що знає про дарунок. [PERSON] також пояснила суду, що 20 травня 2012 року, отримала в дар від своєї матері [PERSON] грошові кошти у розмірі 70000 доларів США, що в еквіваленті на той час складало 560000,00 гривень, саме на придбання конкретної квартири та проведення в ній ремонтних робіт. З цього приводу була оформлена розписка, у якої чітко зазначено факт передачі коштів та мету - придбання квартири [ADDRESS]. Розписка була підписана нею, її батьками, донькою та відповідачем - [PERSON] Позивачка вважає, що підпис [PERSON] на розписці, в якій зафіксовано факт передачі їй грошей у дар, свідчить про те, що він знав та погоджувався з цими обставинами, тому вважає обґрунтованою свою правову позицію і просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні 03.07.2014 року представник відповідача - адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказуючи що дійсно 20 травня 2012 року його довіритель [PERSON] був присутнім та підписав розписку, в якій вказується, що його дружина отримала в дар від своєї матері грошову суму у розмірі 560000,00 гривень та не заперечує що саме ця сума була дійсно передана його дружині від батьків, однак вважає, що оскільки факт передання грошей в дар не був посвідчений нотаріально, вказана розписка, незважаючи на те, що в ній викладені правдиві обставини не має правового значення для вирішення цього спору. Представник відповідача вважає, що в даному випадку діє презумпція спільного майна подружжя, яке було придбане в період шлюбу, і незважаючи на оформлення розписки зазначені в цьому документі гроші слід вважати дарунком подружжю, а не дружині особисто. Заперечуючи проти позову у судовому засіданні, яке відбулося 31.07.2014 року, представник відповідача, обґрунтовував заперечення новими фактами, а саме тим, що 20 травня 2012 року, [PERSON] взяв в борг у своєї матері гроші у сумі еквівалентній 70000 доларів США, які також були витрачені на придбання та ремонт спільної квартири, тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя і в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Треті особи - [PERSON], [PERSON] показали суду, що позивачка по справі їхня єдина донька, яка з зі своїм чоловіком - відповідачем по справі постійно до 2006 року проживали у м. Миколаєві. Вони також мешкали у [ADDRESS]. У 2006 році [PERSON] на сім'ю була отримана службова квартира у [ADDRESS], в якій прописані та на теперішній час проживають: [PERSON], [PERSON], та прописані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Батьки позивачки також пояснили суду, що прийняли рішення переїхати до доньки у місто Одеса, тому продали належну їм квартиру у м. Миколаєві, а гроші від продажу квартири, та інші заощадження вирішили подарувати доньці з тим, щоб вона придбала квартиру, в якій вони потім будуть проживати. На сімейній нараді, було прийнято рішення не оформлювати договір дарування грошей в нотаріальній конторі, а передати гроші в присутності всіх членів сім'ї як дарунок для доньки, а щоб потім не виникло непорозумінь, всі присутні поставили підписи в цієї розписці, якими фактично підтвердили свою згоду з текстом, написаним в цьому документі. На ці гроші була придбана та відремонтована квартира [ADDRESS], в якій вони мешкають, але яка є особистою власністю [PERSON] Вважають законним прийняття рішення про задоволення позову. Третя особа - [PERSON] показала суду, що сторони по справі є її батьками. У 2012 році бабуся та дідусь продали квартиру у м. Миколаєві з тим, щоб переїхати до м. Одеси поближче до них. У зв'язку з їхнім похилим віком, було прийнято рішення про оформлення квартири, в якій будуть проживати бабуся з дідусем на мати - [PERSON] 20 травня 2012 року, в її присутності, в присутності її батька - відповідача по справі, бабуся передала матері гроші в сумі 70000 доларів США. Всі члени сім'ї, в тому числі і батько знали, що гроші це дарунок матері від її батьків, тому всі і підписали розписку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справі встановлені наступні обставини та відповідні обставини справи та відповідні правовідносини. З 05.09.1998 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час їхнього шлюбу 10 липня 2012 року, між [PERSON] з однієї сторони, надалі «Покупець» та [PERSON], надалі «Продавець», від імені та за рахунок якого на підставі Договору доручення 32/2012 від 10 липня 2012 року та довіреності від 10 липня 2012 року, діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта-Брок», платник податку на прибуток на загальних підставах відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (надалі - Повірений), в особі директора Ткаченко Дмитра Михайловича, який діяв на підставі Статуту, з іншої сторони, укладено Договір № Б-32/2012-1, предметом якого, згідно з п.1.1. на умовах цього Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю цінні папери (ЦП), а Покупець зобов'язується прийняти ЦП та сплатити обумовлену цим договором їх вартість. Відповідно до п.1.2. вказаного Договору «Покупцю» передається право власності на наступні цінні папери: кількість цінних паперів,шт.: одна шт.1(одна) шт., Тип ЦП: простий вексель, міжнародний ідентифікаційний номер (код): не передбачено, форма існування: документарна, Емітент: ТОВ «Житлопромбуд», ідентифікаційний код Емітента: 32696339. Згідно з п1.3. Договору договірна вартість купівлі ЦП (вартість всіх ЦП), вказаних в п.1.2. цього Договору складає - 280320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять гривень 00 копійок) без ПДВ. Згідно з п.3.3 Договору право власності на ЦП переходить з моменту підписання акту передач-приймання ЦП та вчинення продавцем відповідного іменного індосаменту. Згідно акту від 10.07.2012 року прийому-передачі цінних паперів до Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-32/2012 від 10 липня 2012 року, [PERSON] - «Продавець», та [PERSON] надалі «Покупець» підписали даний акт про нижченаведене: Продавець передає, а Покупець приймає наступні цінні папери (надалі ЦП): кількість цінних паперів, шт.: одна шт.1(одна) шт., Тип ЦП: простий вексель, міжнародний ідентифікаційний номер (код): не передбачено, форма існування: документарна, Емітент: ТОВ «Житлопромбуд», ідентифікаційний код Емітента: 32696339. Договірна вартість переданих ЦП складає - 280320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок. В судовому засіданні встановлено та не заперечується всіма учасниками процесу, що 20 травня 2012 року [PERSON], отримала в дар від своєї матері [PERSON] на придбання квартири в [ADDRESS] , 560000 ( п'ятсот шістдесят тисяч) гривен, за курсом НБУ - 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, про що в цей же день складена відповідна розписка. Як вбачається з розписки написаної власноруч [PERSON], 20 травня 2012 року вона передала в дар своєї доньки [PERSON], на купівлю квартири в [ADDRESS] - 560000 гривень, по курсу НБУ на той час - 70 000 доларів США. В розписці [PERSON] вказується, що вищевказана сума отримана від реалізації квартири в [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу додається) автомашина «Ланос» державний номерний знак -[NUMBER]; гаражу в авто кооперативі «Соляниче» [NUMBER]. Гроші в сумі 560000 (п'ятсот шістдесят тисяч) гривень передані [PERSON], у присутності: її чоловіка - [PERSON], чоловіка її дочки - [PERSON], її онуки - [PERSON], в дар. Розписка містить дату складання - 20 травня 2012 року та підписана особисто - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2013 року квартира [ADDRESS] загальною площею - 70,6 кв.м, житловою площею - 42,7 кв.м належить на праві власності [PERSON]. Як вбачається з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 477944 від 14.02.2013 року, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції, право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м., зареєстровано за власником - [PERSON]. Номер запису про право власності: 140511; реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - [NUMBER]. Відповідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ним (нею) до шлюбу; майно набуте ним (нею) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В контексті даної правової норми, саме по собі одруження не створює для будь-кого із подружжя права на майно, придбане хоч і під час перебування у шлюбі, але не внаслідок праці подружжя, іншим шляхом, а саме шляхом одержання за договором дарування. Якщо майно подаровано одному з подружжя, то таке майно вже вважається роздільним і належить на праві приватної особистої власності тому з подружжя, кому передано в дар. При вирішення питання проте, спільною власністю подружжя чи роздільною власністю кожного з них є майно, подароване кимось, належить відповідно до статті 57 СК України виходити з того, кому з подружжя, чи їм обом майно дарувалось. Проаналізувавши розписку, написану 20 травня 2012 року [PERSON], згідно з якою вона передала в дар своєї доньці - [PERSON] грошову суму еквівалентну 70 000 доларів США, на придбання квартири [ADDRESS], суд прийшов до висновку що гроші в сумі 70000 доларів США подаровані [PERSON] особисто [PERSON], тому спірна квартира придбана на ім'я [PERSON], належить їй на праві особистої приватної власності. Приймаючи рішення про задоволення позову щодо визнання спірної квартири приватною особистою власністю [PERSON], суд приймає до уваги, що відповідач по справі - чоловік [PERSON], на розписці написаної [PERSON] поставив свою підпис, тим самим виразивши свою згоду з її змістом, що є суттєвою обставиною при вирішенні даного спору. В судовому засіданні зі сторони позивачки допитаний свідок [PERSON], який показав суду, що за замовленням [PERSON] виконував ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS]. Всі питання щодо проведення ремонту, купівлі необхідних будівельних матеріалів та оплати його роботи вирішувалися [PERSON] та її батьками, які проживають у цій квартирі. Чоловік [PERSON] участі в ремонті не приймав. Свідок також пояснив, що на теперішній час ремонт у квартирі повністю не закінчено. Як вбачається з висновку про ринкову вартість квартири [ADDRESS], складеним СПД [PERSON], (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 08.02.2013 року) ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 20.08.2014 року становить 762700 гривень. У мотивувальній частині оцінки вказується, що курс долара на дату оцінки складає - 13,223077 гривень. З цих підстав суд робить висновок, що станом на 20.08.2014 року ринкова вартість спірної квартири у доларовому еквіваленті складає суму - 57692 доларів США, і вказана сума повністю охоплюється сумою отриманою позивачкою в дар від своєї матері - [PERSON]. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що на придбання спірної квартири дійсно батьками позивачки передавалися грошові кошти на її придбання у грошовій сумі еквівалентній 70000 доларів США, однак таку ж суму - 70000 доларів США він запозичив і у своєї матері [PERSON], та ця сума витрачена на ремонт зазначеної квартири. Як на підставу та єдиний доказ цих заперечень представник відповідача надав до суду письмові розписки про отримання боргів та посилався на пояснення свідків. Разом з цим, суд, стосовно наданих заперечень представника відповідача, дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх особистою приватною власністю або спільною сумісною власністю з'ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] - мати відповідача, яка показала суду, що 20 травня 2012 року передала своєму сину в борг грошові кошти в розмірі 560000 гривень, що курсу НБУ на той час становило суму - 70000 доларів США, гроші передавалися у присутності свідків, про що була складена розписка. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в її присутності 20 травня 2012 року, [PERSON] - мати [PERSON] передала сину в борг грошову суму в розмірі 70000 доларів США. Разом з тим, свідки [PERSON] та [PERSON] не змогли пояснити чому при передачі вказаних грошей в борг, не була запрошена дружина [PERSON], [PERSON], яка мала б засвідчити свою згоду на виникнення і перед нею боргових зобов'язань. Взагалі зміст пояснень вказаних свідків зводився до загальної характеристики правовідносин подружжя [PERSON] і сенсі ст.ст.58,59 ЦПК України не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування. З наданих стороною відповідача розписок, що підтверджує отримання коштів не вбачається, що з їх змістом була ознайомлена позивачка. Доказів того, що позивачці було відомо про існування боргових зобов'язань у відповідача, що вона була ознайомлена з умовами отримання коштів, зі сторони відповідача не надано. Судом критично оцінюються надані стороною відповідача довідка з ПАТ «Банк Богуслав», згідно якої [PERSON] відкрито депозитний рахунок на суму 40000 гривень 08.09.2010 року, тому що природа виникнення цих грошей, 08.09.2010 року підтверджується поданими позивачкою документами, а саме договором купівлі-продажу двокімнатної приватизованої квартири, що належала на праві приватної власності - [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 04.09.2010 року. Матеріали справи містять письмові докази, що гроші отримані від продажі квартири 04.09.2010 року [PERSON] витратив на придбання автомобілю Toyota RAV 4 - 07.02.2012 року та на погашення кредиту за автомобіль Hyundai Tucson - 04.05.2012 року, так як обидва автомобілі були придбані в той день, коли знімалися гроші з депозитного рахунку ПАТ «Банк Богуслав». Положеннями ст.392 ЦК України визначено, що для усування усіляких сумнівів щодо існування права власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою стороною. Таким чином, встановивши під час розгляду справи невизнання відповідачем [PERSON] права власності позивачки [PERSON] на вказану квартиру, суд вважає за необхідне визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved