Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач є батьком її неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, всі витрати по утриманню дитини вона несе самостійно. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнав повністю, згоден сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO] (а.с.3); на підставі рішення Генічеського районного суду від 03 листопада 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 2). Згідно з ч. 2\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 року\~\~ батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню неповнолітньої доньки [PERSON], забезпеченню її всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що він не надає жодної матеріальної допомоги на розвиток дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її долею не цікавиться, та оскільки неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, їх батько зобовязаний надавати матеріальну допомогу дитині, за таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дитину всіма необхідними матеріальними благами, необхідними для її належного фізичного та духовного розвитку, та згоди відповідача сплачувати аліменти, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, але не менш ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитини повноліття в судовому порядку. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки вимоги позивача задоволені повністю.

Outcome: approved