Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договорами позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2018р., 13.07.2018р., 20.07.2018р., 25.07.2018р. між позивачем та [PERSON] , від імені якого діяла представник [PERSON] , були укладені договори позики, відповідно до умов яких позичальник отримав кредит у розмірі 155 110,00грн. з терміном повернення позики до 13.09.2018р.; 149 950,00грн. з терміном повернення позики до 16.09.2018р.; 149 950,00грн. з терміном повернення позики до 24.09.2018р. та 130,00грн. з терміном повернення позики до 26.09.2018р. Отримані кошти у визначений договорами термін повернуті не були, що стало підставою для нарахування пені, штрафу та річних, у розмірах визначених договорами. Вказує, що 25.07.2018р. між [PERSON] , [PERSON] (поручитель) та [PERSON] , від імені якого діяла представник [PERSON] був укладений договір поруки на забезпечення зобов`язань за договором позики від 25.07.2018р. Зазначає, що оскільки [PERSON] договори позики були укладені під час перебування у шлюбі із [PERSON] , то відповідно до ст.ст. 60, 61, 65 СК України отримані кошти є спільною сумісною власністю подружжя, і подружжя несе солідарну відповідальність. Ухвалою суду від 9 червня 2021 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 24 лютого 2020 року у цивільній справі №569/7165/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договорами позики скасовано, призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у письмовому відзиві позов заперечила з тих підстав, що квартира нею придбана не за кошти, які отримані [PERSON] у позику. В судове засідання відповідачі не прибули. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 09.07.2018р., 13.07.2018р., 20.07.2018р., 25.07.2018р. між [PERSON] (кредитор) та [PERSON] (позичальник), від імені якого діяла представник [PERSON] (довіреність від 05.05.2018р., а.с. 27), були укладені договори позики, відповідно до умов яких позичальник отримав кредит у розмірі 155 110,00грн. з терміном повернення позики до 13.09.2018р.; 149 950,00грн. з терміном повернення позики до 16.09.2018р.; 149 950,00грн. з терміном повернення позики до 24.09.2018р. та 130,00грн. з терміном повернення позики до 26.09.2018р. (а.с. 11-14). Умовами договорів позики передбачалося, що в разі прострочення повернення позики позичальник зобов`язався сплатити кредитору пеню в розмірі 0,4% від несплаченої суми за кожен день прострочення, штраф у розмірі 20% та 365% річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що кредитором було надано позичальнику кредит у розмірах 155 110,00грн. з терміном повернення позики до 13.09.2018р.; 149 950,00 грн., що стверджується відповідними розписками відповідача (а.с. 16-26), позичальник свої зобов`язання по договору належним чином не виконує, не погашаючи заборгованість за кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Із змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 08.04.2019 р. заборгованість за договорами позики від 09.07.2018р., 13.07.2018р., 20.07.2018р. становить 455 010,00 грн. (155 110,00+149 950,00+149 950,00) основна заборгованість, штраф у розмірі 91 002,00грн. (31 022,00+29 990,00+29 990,00), пеня - 368 351,08грн. (128 431,08+122 359,20+117 560,80), інфляційних втрат - 28 127,75грн. (11 633,25+8 247,25+8 247,25), 365% річних - 920 877,70грн. (321 077,70+305 898,00+293 902,00), що є істотним порушенням умов договорів позики, ст. 526, 527, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Як стверджує позивач, [PERSON] перебуває з 06.09.2016р. у шлюбі із [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] ), отримані на підставі договорів позики кошти були використані в інтересах сім`ї на придбання квартири. Вказане підтверджується і наданою самим відповідачем копією договору купівлі-продажу від 05 вересня 2018 року. При цьому, ціна квартира становила 382 000,00 грн., що співмірно з розміром отриманої відповідачами позики у розмірі 455 010,00 грн. Суд звертає увагу, що стверджуючи про використання інших джерел на придбання квартири, відповідач [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження цих обставин, як то доказів наявності відповідних заощаджень, або доказів продажу іншого цінного майна. Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він уважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід передусім спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зробив і ВСУ в постанові від 19.06.2013 у справі №6-55цс13. Зважаючи на вищевикладене, а саме встановлення судом факту купівлі відповідачем [PERSON] у короткий проміжок часу після отримання позики її чоловіком нерухомого майна, вартість якого співмірна з розміром позики, враховуючи, що відповідач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів на підтвердження іншого походження коштів, які вона використала на купівлю цього нерухомого майна, а також той факт, що таке придбане майно стало спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] , на підставі положень ч.4 ст.65 СК України, є солідарними боржниками за вказаними зобов`язаннями і наявна заборгованість підлягає стягненню солідарно з боржників, адже отримана позика була використана в інтересах їх сім`ї. Поряд з цим, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором позики від 25.07.2018р., між [PERSON] (кредитор), [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі договору позики від 25.07.2018р. (а.с.15). Як визначено ст. 638 ЦК України сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору поруки, про що свідчать підписи кредитора, поручителів. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи викладене, а також те, що позичальник свої зобов`язання за договором позики від 25.07.2018р. не виконав неналежним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення із [PERSON] (боржник) та [PERSON] 130,00 грн. заборгованості за позикою, 26,00 грн. штрафу, 100,88грн. пені, 7,15 грн. інфляційних втрат, 252,20грн. 365% річних є законними та обґрунтованими, та підлягають до задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 9 602,34грн. підлягають стягненню з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на користь позивача; а 2,66грн. - з відповідачів [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved