Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,59 га, яка розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області, та належала її батькові [PERSON], що помер 18.12.2014 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.2014 року помер її батько [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 3,23га, в колективному с/г підприємстві імені Кірова село Попівка Звенигородського району Черкаської області, право на яку належало померлому батьку на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія 4P № 0296108, виданого КСП імені Кірова 16.05.1997 року. Дана земельна ділянка розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Заповіту батько не склав, тому крім неї спадкоємцями померлого [PERSON] є мати позивачки [PERSON], брат [PERSON], які відмовилася від прийняття спадщини на вказану земельну частку (пай) на її користь. Також ще один рідний брат [PERSON], якого місце проживання не відоме. Батько [PERSON] проживав до дня смерті разом з матірю позивачки [PERSON] в с. Попівка Звенигородського району Черкаської області. Після смерті батька позивачка не мала можливості оформити спадкові права у звязку із сімейними обставинами, відразу коли зявилася така можливість вона звернулася до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на її користь після її померлого батька на земельну частку (пай) в колективному с/г підприємстві імені Кірова с. Попівка Звенигородського району Черкаської області. Державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно неможливо, тому що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0296108, який предявлено до нотаріальної контори втратив чинність. За зверненням позивачки до земельного відділу було повідомлено, що нові державні акти на померлих громадян не видаються та розяснено, що дане питання потрібно вирішувати в судовому порядку. Позивач [PERSON] позовні вимоги повністю підтримувала та просила задовольнити, а саме: визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,59 га розташованої на території [PERSON] сільської ради. В судове засідання призначене на 30 січня 2017 року не зявилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, до заяви додала письмове пояснення на твердження відповідача викладене в запереченні на позовну заяву, яке ухвалою суду приєднано до матеріалів справи. З пояснень вбачається, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною (міською) державною адміністрацією. Посилаються на п.24 Постанови пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Відповідно до Закону України від 06.09.2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» Держгеокадастр України є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності. Земельна частка (пай) не відноситься до земель державної власності, а тому головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не можу бути її розпорядником. Відповідач протягом тривалого часу і на даний час дану земельну ділянку використовує, так як вважає її відумерлою спадщиною. Також представником позивача зазначено, що так як зазначає відповідач, позивачем пропущений строк звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини - відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] п.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем ([PERSON]), а тому відповідно вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] 4.10. Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом №296/5 від 22.02.2012 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області [PERSON] також не зявився в судове засідання. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги не визнає повністю і заперечує проти їх задоволення, оскільки померлий [PERSON] не отримав державний акт то він йому і не належав, а тому не може бути визнано право власності на нього за позивачкою. Технічна документація не виготовлялась, земельна ділянка не була відведена в натурі. Вказує на те, що даний пай, як такий, що не має власника був зданий в оренду сільською радою з 23.05.2006 року по 15.10.2015 року, яка і отримувала орендну плату за використання даного майна. Від представника третьої особи Держгеокадастру [PERSON] через канцелярію суду, надійшло пояснення за вх.№333 від 18.01.2017 року, де вказується, що земельна частка (пай ) не відноситься до земель державної власності, а тому Головне управління відділу Держгеокадастру у Черкаській області не може бути її розпорядником, посилаючись на п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та ЗУ від 06.09.2012 року № 5245 VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», та просять розглянути справу у їх відсутність. Щодо неявки в судове засідання третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суду, через канцелярію суду, подано заяви від [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи у їх відсутність, а також вказують, що позовні вимоги [PERSON] підтримують та не заперечують щодо їх задоволення (а.с.37-39) [PERSON] акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.11.2016 року виданого [PERSON] сільською радою, гр. [PERSON], [INFO], який прописаний по вул. Хуторянська, 38 с. Попівка, Звенигородського району, Черкаської області по даній адресі, починаючи з 01.01.2013 року фактично не проживає і відомості про його інше місце проживання не відоме, даний факт засвідчено сусідами [PERSON] та [PERSON]С.(а.с.40). Враховуючи заяви сторін, за ухвалою суду справа розглядається у відсутність позивача та інших учасників судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 17.12.1986 року, її батьком записаний [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-СР №462634 (а.с.8). [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища Серії АМЕ № 665750 позивачка змінила прізвище з «Рабушиць» на шлюбне прізвище «Ніколенко» (а.с.21). 18.12.2004 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 262380 виданий [PERSON] сільською радою Звенигородського району Черкаської області ( а.с. 22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 3,23га, в колективному с/г підприємстві імені Кірова село Попівка Звенигородського району Черкаської області, право на яку належало померлому батькові на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія 4P № 0296108, виданого КСП імені Кірова 16.05.1997 року. Дана земельна ділянка розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с.10). [PERSON] з довідки виданої відділом Держгеокадастру Звенигородського району у Черкаській області №31-28-0.3-2162/2-16 від 03.10.2016 року на імя [PERSON] зареєстрований сертифікат за № 117 серія ЧР № 0296108 від 16.05.1997 року площею 3,23 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] технічної документації за останнім рахується земельна ділянка в Адміністративних межах [PERSON] сільської ради № 342 загальною площею 1,59 га. Середня вартість земельної ділянки станом на 01.01.2016 р. по [PERSON] сільській раді становить 80402,70 грн., а середній розмір земельної частки (паю) 2,66 га.(а.с. 12). Довідка видана [PERSON] сільською радою вих.№416 від 29.09.2016 року засвідчує, що гр. [PERSON] дійсно був жителем [INFO] по день смерті (а.с.13). Як вбачається із копій заяв [PERSON] та [PERSON], останні не претендують на спадщину померлого батька [PERSON] та їм відомо про те, що спадщину має прийняти його дочка [PERSON] з якою у них відсутні будь-які спірні відносини (а.с.25-26). Позивачці державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно неможливо, тому що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0296108, який предявлено до нотаріальної контори втратив чинність. За зверненням позивачки до земельного відділу було повідомлено, що нові державні акти на померлих громадян не видаються та розяснено, що дане питання потрібно вирішувати в судовому порядку. (а.с.). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. [PERSON] з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. [PERSON] з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Щодо пропуску позивачем терміну на звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини, Суд виходить з наступного: в позовні заяві про визнання права власності на земельну ділянку, питання щодо поновлення строків не вказується, предметом позову є визнання права власності на земельну ділянку, яка належала померлому батькові позивача на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] п.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем ([PERSON]), а тому відповідно вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] 4.10. Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом №296/5 від 22.02.2012 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Стаття 152 Земельного кодексу України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент смерті. Відсутність правовстановлюючого документа стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на право на земельну частку (пай)згідно із законом після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою доведено обставини викладені у позовній заяві, а отже вона, як спадкоємець за законом, має право на земельну частку (пай) після смерті батька. Зібрані по справі докази вказують, що померлому належав сертифікат серії ЧР №0296108 на право на земельну частку (пай) площею 3,23 га, спадщина не визнана відумерлою, позивачка є спадкоємцем, що прийняла спадщину, право спадкоємця не припинено, відповідно до ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва на право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадкове майно, а згідно зі ст.16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], однак не може отримати спадкове майно в звязку з тим, що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0296108 втратив чинність, суд вважає за можливе захистити її право шляхом визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно [PERSON], який помер 18.12.2014 року, а саме: земельну ділянку (пай) площею 1,59 га, яка розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області, що належав померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ЧР № 0296108, виданого 16.05.1997 року, як члену КСП імені Кірова. На підставі викладеного та

Outcome: approved