Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, мотивуючи позов тим, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Відповідач є колишньою дружиною її синові [PERSON], відповідач проживала разом з ним, перебуваючи з ним в шлюбі, однак спільне життя не склалося, в травні 2011 року вони розійшлися, [PERSON] стала проживати з іншим чоловіком, залишивши на позивача [PERSON] та її сина [PERSON] дітей, а згодом виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту в с. Бабин Іллінецького району Вінницької області, будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] за період з травня 2011 року по даний час жодного разу не з'являлась до будинку по [ADDRESS], ніякої участі по догляду за будинком, в благоустрої прибудинкової території та ремонті приміщення не приймала, земельною ділянкою не користувалась і земельний податок та комунальні платежі не сплачувала. Позивач як власник, здійснює всі витрати, пов'язані з утриманням житла, прибудинкової території та земельної ділянки. В квітні 2014 року позивач [PERSON] зверталась до відповідача [PERSON] з проханням знятись з обліку по [ADDRESS], оскільки позивачка не бажає реєстрацію відповідача в своєму житловому будинку, так як [PERSON]. має намір подарувати цей будинок своєму синові [PERSON]. Проте [PERSON] відмовила [PERSON] в її проханні та заявила, що вона має право на проживання і реєстрацію в цьому будинку. Дані обставини створюють позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав, просить позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача [PERSON], не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи через засоби масової інформації, в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як встановлено судом, відповідно свідоцтва про право власності від 23.07.2014 року [PERSON] належить житловий будинок загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., що розташований по [ADDRESS]. Як вбачається з довідки №203 від 13.06.2014 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Як вбачається з довідки №173 від 19.05.2014 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], 1977 р.н., зареєстрована по [ADDRESS], але з травня 2011 року по даний час не проживає. Як вбачається з довідки про склад сім'ї №310 від 05.09.2014 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області склад сім'ї, яка проживає по [ADDRESS] слідуючий: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстрована, але не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно положень ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником жилого приміщення, відповідач перестала бути членом сім'ї, зареєстрована, але не проживає в даному жилому приміщенні з травня 2011 року, тобто відсутня без поважних причин понад шість місяців, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу Української РСР за яких жиле приміщення може зберігатися за відповідачем понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та вважає, що судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 61, ч. ч. 1,2 ст. 64 , ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved