Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO]. Обгрунтовано позов тим, що позивач проживала з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з 14 травня 2011 року до 28 вересня 2014 року, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. 27.12.2012 року позивач народила сина, його визнавав своїм сином відповідач, забрав із пологового будинку, по батькові дитини при реєстрації народження позивач вказала імя відповідача. Відповідач не подав заяву про реєстрацію його батьком дитини до органу реєстрації актів цивільного стану, мотивуючи свою відмову тим, що дитина з відповідним статусом матиме пільги та допомогу від держави. Позивач у позові зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося, 28.09.2014 року після чергової сварки вона була вимушена виїхати разом з дитиною з квартири відповідача за адресою: [ADDRESS], де вони спільно мешкали до розірвання стосунків. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 27.12.2012 року [PERSON], його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.40) У актовому записі про народження дитини відомості щодо імені та по батькові батька дитини співпадають з іменем і по батькові відповідача. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач ніколи не заперечував факту свого батьківства, вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, відповідач чекав народження дитини, забрав позивача з сином з пологового будинку, вони спільно проживали в одній квартирі, що належала матері відповідача. Позивач також зазначила, що відповідач відмовився подати в орган реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію його батьком дитини, мотивуючи свою відмову наявністю пільг для дитини з відповідним статусом. Проте, позивач вмовляла відповідача подати заяву про реєстрацію його батьком дитини перед тим, як дитина піде у дитячий садок та школу, на що відповідач не погоджувався і саме у звязку з цією обставиною виникали сварки у їх сімї. Відповідач у судові засідання не зявився, повідомлявся про час і місце розгляду справи за місцем проживання та за місцем роботи, а також телефонограмою. Судову повістку за місцем роботи відповідач відмовився отримувати, про що Локомотивне депо Дарниця повідомило суд своїм листом від 25.05.2016 року за №799. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. З наданих позивачем фотокарток датованих у період з 07.08.2011 по 02.05.2014 роки вбачається наявність близьких стосунків між сторонами у вказаний період, як до народження, так і після народження дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач проживала з відповідачем у його квартирі, мали сімейні стосунки, проте шлюб не реєстрували, у сторін 27.12.2012 року народився син [PERSON], якого відповідач визнавав своїм, любив його, грався з ним, приймав участь в утриманні та вихованні, проте після припинення відносин з матірю дитини взагалі перестав спілкуватися з сином. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідженими у справі доказами підтверджується батьківство відповідача щодо малолітнього [PERSON], [INFO], відповідач наданих позивачем доказів не спростував, у звязку з чим суд вважає за необхідне вимоги позивача задовольнити.

Outcome: approved