Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати її право власності на 1/2 гаражу [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі № 24 в місті Івано-Франківську. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що право власності на гараж відповідач набув у шлюбі з позивачем, а тому половина цього майна належить [PERSON] Прав третіх осіб на це майно немає. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення права на справедливий суд - можливості подання заяви про перегляд цього рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до п. 22 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність можливості призначення експертизи для визначення вартості рухомого майна, у зв'язку з відсутністю заяви про її призначення від осіб, які взяли участь у справі, суд вважає, що це майно між сторонами слід розділити без відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі рухомого майна за відсутності для цього підстав - в рівних частках. Згідно ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що у шлюбі сторони перебували з 31 серпня 2006 року по 08.07.2013 року (а.с. 9-10). Реєстрація права на спірний гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі № 24 м. Івано-Франківська відбулась 01.07.2007 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі (а.с. 7). За таких обставин,

Outcome: approved