Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 603,00 грн. вкладу, інфляційні збитки за період з 01.07.2018 по 01.07.2021 в розмірі 114,69 грн., відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.07.2018 по 01.07.2021 в сумі 54,27 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.07.2020 по 01.07.2021 в розмірі 6602,85 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що приблизно в травні-червні 2017 року вона відкрила картковий рахунок № [NUMBER] . Пізніше на вказану картку Управлінням державного казначейства в Івано-Франківській області були перераховані кошти в сумі 603,00 грн. як повернення надміру сплаченого судового збору. Зазначені кошти зберігалися на вказаній вище карточці. Вона тривалий час перебувала на обліку в центрі зайнятості і згідно з їх вказівкою отримувала соціальну допомогу на відкритий рахунок в «Ощадбанку». Рахунком відповідача вона не користувалася. Приблизно в липні 2018 року вона прийшла до банкомату, щоб зняти гроші, однак на її рахунку кошти були відсутні, у зв`язку із чим вона звернулася до працівників філії Приватбанку, де отримала карточку, однак вони пояснити нічого не змогли, так як із їх слів був відсутній її файл та їй рекомендовано звернутися в центральний офіс в м. Дніпро. Вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу зникнення коштів із її рахунку, її було повідомлено, що банк діяв правомірно. Не дочекавшись конкретної та обґрунтованої відповіді, 10.06.2021 вона направила запит на адресу відповідача з проханням повідомити про дату списання ним коштів з її рахунку, його розмір та на підставі чого він провів дане списання. 07.06.2021 на її електрону пошту прийшло повідомлення відповідача про те, що списуючи кошти з її карткового рахунку, він діяв правомірно, а щодо надання інформації про точну дату списання коштів, її розмір то відповідач зазначив, що вказану інформацію вона може дізнатися у працівників банку. 17.06.2021 вона прийшла до Калуського центрального відділення ПриватБанку по вул. Пушкіна, що у м. Калуш, пройшла верифікацію і їй було запропоновано сплатити 100 грн. за надання інформації про суму списаних коштів і дату списання. У неї були відсутні кошти, щоб сплатити вказану суму за надання послуги, і тому в усній формі її було повідомлено, що 28.04.2018 на її рахунок надійшли кошти у сумі 603,00 грн. і через 3 хвилини були списані відповідачем. Також працівник банку повідомив її, що у нього наявне рішення суду про те, що у неї існує борг перед відповідачем. Вона зазначає, що вказане рішення суду є фальсифікацією неіснуючих документів та підробкою документів, за яке відповідач може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України. Неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України) з першого дня та до моменту поки зобов`язання не буде виконане. Верховний Суд у своєму рішенні зазначив, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, тому з відповідача потрібно стягнути пеню в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо заподіяння моральної шкоди, то тривалий час (більше трьох років) неповернення належних їй коштів виразилося у сильних душевних переживаннях, страхах, а також в порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушені стосунків з оточуючими людьми. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, і він протягом трьох років знущався та сміявся на нею. Також відбулося приниження її честі, гідності, а тому просить відшкодувати завдану їй моральну шкоду. У зв`язку із викладеним вона змушена звертатися з метою захисту порушених відповідачем її прав. Відповідно до заяви позивачки про усунення недоліків від 23.07.2021 вона просить визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо самовільного (безпідставного) списання коштів у сумі 603,00 грн. з її розрахункового рахунку за № [NUMBER] неправомірними та зобов`язати повернути кошти в сумі 603,00 грн. на рахунок № [NUMBER] . Представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що в результаті перевірки встановлено, що кредитні зобов`язання [PERSON] не були виконані в повному обсязі, факт несанкціонованого списання коштів з оформленого на ім`я [PERSON] карткового рахунку не знайшов свого підтвердження, всі нарахування та списання правомірні та здійсненні банком у відповідності до умов кредитного договору. 11.05.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № DNH4RP62480030, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2308,80 грн. на строк з 11.05.2006 по 12.05.2008 включно, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені договором строки. Відповідно до умов договору, банком на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] кредиторської заборгованості, за яким обліковуються суми кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Згідно з випискою по вищезазначеному рахунку, [PERSON] порушила графік погашення заборгованості, визначений в договорі, тим самим своїми діями позивачка порушила умови укладеного з банком договору. Щодо списання банком та повернення грошових коштів у загальній сумі 658,000 грн. з належної позивачці картки для виплат, повідомляє наступне. 01.03.2017 між банком та [PERSON] було укладено договір № SAMDNWFC00033360618 обслуговування карткового рахунку, згідно з яким на ім`я позивачки була відкрита та отримана платіжна картка. Договір складається зі: заяви, пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Дана форма договорів регулюється ст. 634 ЦК України. Згідно з п. 1.1.3.2.11 Умов та правил, банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнтів для погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта, з огляду невиконаних зобов`язань перед банком. Банк на підставі вищезазначених положень здійснив договірне списання з належної позивачці картки за нарахованими штрафними санкціями через невиконання обов`язків зо договором № DNH4RP62480030. З огляду на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] до ПриватБанку. Позивачка подала до суду заяву, згідно з якою вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції за допомогою «EASYCON», позовні вимоги не визнала, на обгрунтування заперечень проти позову посилалася на обставини, викладені у відзиві на позов, просила в задоволенні позову відмовити. Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06.07.2021 позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, повернення списаних коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 27.07.2021 [PERSON] на виконання ухвали суду від 06.07.2021, подала до суду заяву про усунення недоліків (а.с. 24-25). Також 27.07.2021 [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо самовільного (безпідставного) списання коштів у сумі 603,00 грн. з її розрахункового рахунку за № [NUMBER] неправомірними та зобов`язати повернути кошти в сумі 603,00 грн. на рахунок № [NUMBER] та стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк», інфляційні збитки за період з 01.07.2018 по 01.07.2021 в розмірі 114,69 грн., відсотки за користування грошовими коштами за період з 01.07.2018 по 01.07.2021 в сумі 54,27 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.07.2020 по 01.07.2021 в розмірі 6602,85 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 31-39) Ухвалою суду від 28.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 28.09.2021 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з обгрунтуванням своїх заперечень, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 53-54). Ухвалою суду від 28.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. 18.10.2021 позивачка подала до суду заяву, згідно з якою просить долучити до матеріалів справи долучені нею докази (а.с. 64-66). Ухвалою суду від 18.10.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.11.2021. 03.11.2021 [PERSON] подала заяву, згідно з якою вона просить проводити розгляд справи по суті без її участі. Позовні вимоги вважає обґрунтованими та просить суд їх задоволити. 04.11.2021 від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання, відповно до якого вона просить забезпечити проведення судових засідань в режимі відеоконференції за допомогою «EASYCON». Ухвалами суду від 15.11.2021 та 22.11.2021 судові засідання по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, повернення списаних коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, призначені на 22.11.2021 на 13:30 год. та 06 .12.2021 о 13.30 год. постановлено проводити за участю представника відповідача [PERSON] в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EASYCON». Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: судом встановлено, що [PERSON] звернулася зі запитом про надання інформації та видачі копії документів від 06.05.2021 до ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з яким вона просить повідомити про точну суму коштів, які перебували на її рахунку № [NUMBER] та були списані банком; надати інформацію про дату списання банком коштів з її карткового рахунку та розмір списаних коштів; видати копію договору укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.09.2017 № SAMDNWFC00033360618 та надати інформацію про підстави списання коштів з її карткового рахунку (а.с. 9). 07.06.2021 на електрону адресу позивачки АТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідь на її запит, що один примірник договору було її надано та чинним законодавством не передбачено обов`язку банку надавати копії договорів клієнтам. Також для ознайомлення з інформацією щодо дат та сум видаткових операцій, нарахувань, погашень запропоновано скористатися сервісом Приват24 (Виписки) або звернутися особисто (з проходження верифікації) до відділень банку (а.с. 10-11). Відповідно до рішення суду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договорі задоволено повністю та стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 822,78 грн. заборгованості за кредитними договорами; 500,00 грн. витрат ПАТ КБ «ПриватБанк» на оплату послуг адвоката; 45,00 грн. судових витрат (а.с. 15-16). Згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 11.11.2019 на звернення, [PERSON] повідомлено про те, що списання грошових коштів з її платіжної картки № [NUMBER] є договірним списання коштів рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за нею у банку (а.с. 26-27). У відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 14.11.2019 на звернення [PERSON] повідомлено про те, що між нею та банком був укладений кредитний договір, відповідно до якого на платіжну картку [NUMBER] був встановлений кредитний ліміт. У зв`язку із користуванням кредитними коштами та неповернення їх вчасно (згідно умов договору) за нею виникла заборгованість та було відкрито рахунок [NUMBER] . Списання грошових коштів у розмірі 603,96 з її платіжної картки № [NUMBER] є договірним списання коштів рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за нею у банку (а.с. 28-29). Відповідно до довідки ПриватБанку, виданої по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додаткових рахунках до договору № SAMDNWFC00033360618 від 01.03.2017 за період 01.04.2017 - 30.04.2017, встановлено, що 28.04.2017 на вищевказаний рахунок було здійснено безготівкове зарахування в розмірі 607,00 грн., цього ж дня із зазначеного рахунку було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] у розмірі 603,96 грн. (а.с. 67). Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо списання грошових коштів з банківського рахунка без розпорядження клієнта. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, відзив на позов відповідача, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»). Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції). Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції). Таким чином, вказується конкретний рахунок у договорі з банком як такий, з якого може здійснюватися договірне списання при настанні обумовлених обставин. У решті всіх випадків списання коштів без відома клієнта є незаконним. Однак, такого договору суду сторонами не надано. Статтями 76, 77, 81, 89 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 28.04.2017 з картки «Приватбанк» за № [NUMBER] , що належить [PERSON] , банком знято кошти у розмірі 603,96 грн., що підтверджується наданою суду випискою руху коштів та не оспорюється відповідачем. Операція пояснена як автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по кредитній карті (а.с. 67) Банк у своєму відзиві на позовну заяву свої дії щодо списання коштів з рахунку позивачки пояснює , посилаючись на п.1.1.3.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до яких банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнтів в погашення кредитної заборгованості, яка виникла у клієнта через невиконання зобов`язання перед банком. Крім того, посилається на те, що 11.05.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № DNH4RP62480030, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2308,80 грн., на строк з 11.05.2006 по 12.05.2008 включно, в обмін на зобов`язання позичальника про повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені договором строки. Однак, [PERSON] порушила графік погашення заборгованості, визначений в договорі, тим самим своїми діями позивачка порушила умови укладеного з банком договору (а.с. 51-54). При цьому судом також встановлено, що позивачка не надавала банку розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку № [NUMBER] , а рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке долучене до матеріалів справи є неналежним та недопустимим доказом, іншого рішення (належно завіреної копії) банк суду не надав. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів про наявність між сторонами чинного договору, за умовами якого передбачено погоджене сторонами право банку здійснювати договірне списання грошових коштів зі всіх рахунків позивачки в банку в будь-яких валютах (у тому числі з рахунків, що будуть відкриті позивачем у майбутньому), реквізити яких банк визначить самостійно, в сумах, необхідних для виконання грошових зобов`язань клієнта перед банком. Щодо посилання та укладення такого договору, який складався зі: заяви, пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», то суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач, обґрунтовуючи право списання коштів з картки позивача, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті, які є невід`ємною частиною спірного договору. При цьому, суду не надано підтверджень, що позивачка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи договір, який складався із заяви, пам`ятки клієнта та Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо списання коштів банком без розпорядження позивача. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право відповідача проводити списання з рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості, а тому дії відповідача щодо списання коштів з рахунку позивачки є неправомірними, а позивачці підлягає поверненню сума 603,00 грн. як безпідставно стягнута. Позивачкою також заявлена вимога про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погодилася з цим висновком. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Відповідно до розрахунку, наведеного позивачкою у позовній заяві (а.с. 8) 3% річних за користування банком безпідставно списаними з рахунку позивачки коштами за період з 01.07.2018 по 01.08.2021 (в межах заявлених позовних вимог) складають 54,27 грн., а інфляційні втрати за вказаний період становлять 114,69 гривень. Наданий позивачкою розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідач не спростував. Таким чином суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат у розмірі 114,69 грн. та 3 % річних у розмірі 54,27 грн., в порядку передбаченому частиною другою статті 625 ЦК України. Також позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 6602,85 грн. - 3% за кожен день від простроченої суми. За змістом пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Таким чином суд дійшов висновку, що володілець банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожний день прострочення. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом встановлено, що сума неправомірно списаних банком з рахунку позивачки коштів складає 603 грн., а нарахована позивачем пеня - 6602,85 грн. (за період з 01.07.2020 по 01.07.2021). Зважаючи на те, що заявлений розмір пені є значно більшим за розмір коштів, які були списані з банківського рахунку позивачки, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені з 6602,85 грн. до 1000,00 грн. оскільки заявлена сума пені не відповідає загальному принципу цивільного законодавства передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 2 ЦПК України та змісту ст. 551 ЦК України. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.ч . 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] не довела завдання її моральної шкоди внаслідок безпідставного списання коштів з її рахунку. Стягнення судом з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] списаних грошових коштів в повному обсязі відновлює її права та з урахуванням 3 % річних, інфляійних та пені є достатньою сатисфакцією для позивачки, а тому у задоволені позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 549, 551, 625, 633, 634, 1066, 1071 ЦК України, ст.ст. 1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22,

Outcome: partial