Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням, уточнивши який просила встановити порядок користування квартирою № 36 за адресою: м. Одеса, вулиця Полтавська,10 між співвласниками, виділивши їй у користування кімнату площею 12,5 кв.м з лоджією 2,1 кв.м. та житлову кімнату площею 8,1 кв.м, виділити у користування [PERSON] кімнату площею 16,7 кв.м, з балконом, площею 0,9 кв.м, комору площею 1,4 кв.м, залишивши в загальному користуванні підсобні приміщення зазначеної квартири, а саме кухню, туалет, ванну кімнату, коридор. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що квартира під № 36 у будинку № 10 по вулиці Полтавській в місті Одесі належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності, а саме [PERSON] та [PERSON] є власницями по 1/3 частці квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 3-27287 від 08.09.2008 року та по 1/6 частці квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 29/2014. Таким чином, позивачці та відповідачці належать на праві власності по ? частці спірної квартири. Згідно з технічним паспортом на квартиру, квартира є трьохкімнатною загальною площею 64,7 кв.м., складається з трьох житлових кімнат площею 16,7 квадратних метрів; 8,1 кв. м; та 12,5 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, ванної кімнати 2,6 кв.м, коридору 11,7 кв.м, комори 1,4 кв.м, балкону 0,9 кв.м, лоджії 2,1 кв.м. Позивачка вказує, що відповідачка є її рідною сестрою, з якою вони не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідачка зі своїм чоловіком чинить перешкоди у користуванні всією квартирою, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом в якому зазначала, що не проти визначення порядку користування спірною квартирою, однак просила суд прийняти рішення, яким встановити порядок користування квартирою № 36 по вулиці Полтавській,10 в місті Одесі, виділивши їй у користування житлову кімнату (приміщення № 5) площею 8,1 кв.м, житлову кімнату площею 12,5 кв.м з лоджією 2,1 кв.м, а [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 16,7 кв. м з балконом площею 0,9 кв.м та комору площею 1,4 кв.м. Приміщення коридору, кухні, ванної та вбиральні залишити у спільному користуванні. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] проживає у належній їй частці квартири разом зі своїм чоловіком та дочкою [PERSON], [INFO], а тому вважає правильним виділення їй у користування двох кімнат площею 12,5 кв.м та 8,1 кв.м, з врахуванням того що дитина подорослішає та має жити в окремій від батьків кімнаті. Окрім цього, [PERSON] просила врахувати, що її сестра [PERSON] взагалі не бере участі у витратах на утримання квартири, не бере участі у прибиранні квартири, між ними дійсно виникають конфлікти щодо порядку користування квартирою, що зумовлюють необхідність звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка за основним позовом [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи порядок користування квартирою на якому наполягала, [PERSON] пояснювала, що постійно проживає у житловій кімнаті площею 12, 5 кв.м, а [PERSON] постійно проживала саме у кімнаті площею 16,7 кв.м. Просила врахувати, що зробила у своєї кімнаті ремонт, вартість якого їй ніхто не відшкодує у разі виділення цієї кімнати [PERSON]. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти встановлення порядку користування спірною квартирою як того просить [PERSON], так як такий порядок порушить інтереси малолітньої дитини. Просив прийняти рішення задовольнивши зустрічний позов, врахувати що [PERSON] мешкає одна, оплату за надані комунальні послуги не вносить, тягар утримання нерухомого майна несе його довірителька, яка має право саме на визначення порядку користування квартирою викладеному у зустрічному позові. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні вставлено, що квартира під номером 36 у будинку номер 10 по вулиці Полтавській в місті Одесі належала в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням Житлово-комунального господарства та паливо енергетичного комплексу Одеської міської ради 08.09.2008 року, зареєстрованого та записаного у реєстрову книгу за № 3-27287, право власності на яку зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 17.12.2008 року, реєстраційний номер: 258381162, в книзі 704 пр-20 номер запису 97. Після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували 1/3 частину квартири по 1/6 частині кожна, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON], державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, 20 травня 2015 року зареєстрованому у реєстрі за № 1-485, спадкова справа № 29/2014. На час розгляду справи спірна квартира перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], яким належить відповідно по 1/2 частини вказаної квартири. Згідно технічної документації, складеної КП «БТІ ОМР» від 16.02.2017 року квартира [ADDRESS] складається з 3-х кімнат, має загальну площу 64,7 кв.м, житлову 37,3 кв.м; та включає в себе житлові кімнати площею 16,7 кв.м; 8,1 кв.м та 12,5 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м, лоджією 2,1 кв.м, коморою площею -1,4 кв.м, кухнею площею 7,5 кв.м, вбиральнею площею 1,2 кв.м, ванною кімнатою -2,6 кв.м, коридором 11,7 кв.м. Сторони не заперечують, що відповідачка за основним позовом [PERSON] разом із членами своєї родини ([PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON],[INFO]) займають дві житлові кімнати площею 16,7 кв.м, та 8,1 кв.м, а позивачка [PERSON] займає житлову кімнату площею 12,5 кв.м з лоджією площею 2,1 кв.м. Дана обставина сторонами не оспорюється. Саме з приводу порядку користування квартирою і виник спір, адже такий порядок користування квартирою не влаштовує позивача по справі [PERSON], оскільки на її думку не відповідає ідеальним часткам співвласників. Як вбачається з довідкивиписки з домової книги про склад сімї та прописку в даній квартирі проживають та прописані 3 особи, а саме: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Сторонами по справі не оспорюється і той факт, що чоловік [PERSON] [PERSON] фактично проживає в спірній квартирі з 2013 року, але не зареєстрований в ній. Даний факт також підтверджується наданими до суду документами: висновком про відсутність складу кримінального правопорушення від 10.12.2013 року, складеним Дільничним інспектором поліції Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, з мотивувальної частини якого вбачається, що 27.11.2013 року до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява [PERSON] щодо прийняття заходів до чоловіка її сестри. В ході розгляду цих матеріалів було встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], чоловік [PERSON] [PERSON], між якими постійно виникають конфлікти на побутовому ґрунті, тому що [PERSON] не підтримує чистоту у квартирі; повідомленням швидкої від 27.12.2013 року з якого вбачається, що [PERSON] доставлена до лікарні з ушкодженнями, з її слів встановлено, що отримала ушкодження від чоловіка сестри; поясненнями чоловіка [PERSON] від 28.12.2013 року відібраними в нього Дільничним інспектором Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в яких вказується адреса його місця проживання: [INFO]; повідомленням від оператора «102» з якого вбачається що об 01 години 05 хвилин 07.04.2014 року від оператора «102» до [PERSON] відділу поліції надійшов виклик з [ADDRESS] від [PERSON], яка скаржилася на чоловіка сестри; постановою про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2014 року, слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, прийнятої за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160470003632 від 27.04.2014 року за фактом погрози вбивством; висновком ДОП СП Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області від 06.07.2017 року, з мотивувальної частини якого вбачається, що в Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для прийняття рішення згідно чинного законодавства України, із Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшли матеріали ЖЄО № 18107 від 03.07.2017 року, у звязку з відсутністю в них складу кримінального правопорушення. 03.07.2017 року в Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» проте що за адресою: [ADDRESS] чоловік сестри заявниці побив електрика. В ході відпрацювання матеріалів було встановлено, що по вище вказаній адресі проживає дві сестри та чоловік заявниці [PERSON] Заявниця хотіла подати документи на розподіл майна але її сестра та чоловік всіляко почали перешкоджати проживати в даній квартирі. Вимкнули світло в її кімнаті, [PERSON] викликала електрика для влагодження даної ситуації, побачивши це [PERSON] вигнав з квартири електрика та повідомив, що в роботі електрика не потребують. З громадянином [PERSON] була проведена бесіда профілактичного характеру про недопущення порушень чинного законодавства України. В судовому засіданні [PERSON] звертала увагу суду, що саме чоловік сестри [PERSON] зробив нестерпним її життя у власній квартирі, внаслідок чого остаточно зіпсувалися стосунки з сестрою, постійно виникають конфлікти, сварки, жити разом неможливо. З цих\~підстав вона\~звернулася до\~суду з\~позовом про встановлення порядку користування квартирою, згідно з яким просить виділити їй в користування житлову кімнату площею 12,5 квадратних метрів з лоджією 2,1 кв.м, та житлову кімнату площею 8,1 квадратних метрів, а відповідачці житлову кімнату площею 16,7 квадратних метрів з балконом площею 0,9 кв.м, та комору площею 1,4 кв.м. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог як [PERSON] та і у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] з врахуванням наступного. Відповідно до статті 150 Житлового Кодексу Української РСР встановлює право громадян, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання. Відповідно до ч.1 ст. 369 Цивільного Кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 382 Цивільного Кодексу України квартира може бути об'єктом права власності, під квартирою вважається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 383 Цивільного Кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Як встановлено судом та підтверджено технічною документацією від 16.02.2017 року спірна квартира складається з 3 кімнат, загальною площею 64,7 кв.м, житловою 37,3 кв.м; підсобною 21,4 кв.м, та включає в себе житлові кімнати площею 10,3 кв.м; 8,5 кв.м та 17,4 кв.м. [PERSON] та [PERSON] належать по ? частини вказаної квартири. Таким чином, 1/2 частина житлової площі квартири, яка відповідає ідеальній частині співвласників становить 18,65 кв.м, виходячи з такого розрахунку: 37,3 кв.м/2 = 18,65 кв.м. Таким чином, жодна з житлових кімнат (площа яких відповідно: 16,7; 12,5 та 8,1 кв.м) не відповідає ідеальній частці власності у квартирі [PERSON]. Позивачка [PERSON] предявила позов про виділення їй в користування двох житлових кімнат площею 12,5 кв.м та 8,1кв.м, про те відповідачка [PERSON] не погоджується на виділення [PERSON] кімнат з перевищенням площі на 1,95 кв.м. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] просила виділити саме їй в користування дві житлові кімнати площею 12,5 кв.м та 8,1кв.м, проте [PERSON] не погоджувалася на виділення [PERSON] кімнат з перевищенням площі на 1,95 кв.м. В ході судового розгляду встановлено, що кожна із співвласників бажає отримати у користування одні й ті ж житлові кімнати і на інші варіанти не погоджуються. Судом встановлено, що 1/2 частки житлової площі квартири, яка відповідає ідеальній частці співвласників становить 18,65 кв.м, виходячи з такого розрахунку: 37,3 кв.м/2 = 18,65 кв.м. Таким чином, житлові кімнати площею 8,1 кв.м та 12,5 кв.м (загалом 20,6 кв.м) та окремо кімната площею 16,7 кв.м не відповідають ідеальним часткам власності співвласників у вказаній квартирі. Частиною 1 статті 103 Цивільного процесуального Кодексу України встановлено, що \~суд призначає експертизу у справі якщо для з'ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфер іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Як вбачається з висновку експерта № 17-1852 судової будівельно-технічної експертизи складеної 09 жовтня 2017 року судовим експертом Одеського науково дослідного інституту судових експертиз [PERSON], можливо визначити порядок користування квартирою № 36 у будинку № 10 по вулиці Полтавській в м. Одесі між її співвласниками [PERSON] та [PERSON] виходячи що їх частки є рівними по ? частині кожній, при якому кожному із співвласників виділяється ізольована житлова кімната, наступним чином: співвласнику № 1 в рахунок ? частки на розсуд суду пропонується виділити: - житлову кімнату приміщення № 5 площею 8,1 кв.м, житлову кімнату приміщення № 8 площею 12,5 кв.м, лоджію 2,1 кв.м. Співвласнику № 2 в рахунок ? частки на розсуд суду пропонується виділити житлову кімнату приміщення № 4 площею 16,7 кв.м, комору приміщення № 2 площею 1,4 кв.м, балкон площею - 0,9 кв.м. У загальному користуванні співвласників можливо залишити такі приміщення коридор приміщення № 1, площею 11,7 кв.м, кухню приміщення №3 площею 7,5 кв.м, ванну кімнату приміщення № 6 площею 2,6 кв.м, вбиральню приміщення № 7 площею 1,2 кв.м. Судом критично оцінюється висновок судової будівельно-технічної експертизи, тому що експертом при визначенні варіантів можливого виділу у користування одному із співвласників з долею ? запропоновано виділити у користування житлову кімнату площею 16,7 з додаванням до площі цієї кімнати підсобного приміщення комори площею 1,4 кв.м, що є неприпустимим, оскільки площа житлової кімнати не може бути збільшена за рахунок площі підсобного приміщення. В ході судового розгляду позивачка [PERSON] вказувала, що з приводу порядку користування жилими кімнатами у спірній квартирі між нею та сімєю відповідачки існували конфлікти з 2013 року, що стало причиною для звернення з позовом до суду. В ході розгляду даного спору встановлено, що починаючи з 2013 року, після смерті батька, сторони добровільно не можуть дійти згоди про порядок володіння та користування належною їм спірною квартирою. [PERSON] зазначаючи, що її варіант встановлення порядку користування квартирою є більш ґрунтовним, просила врахувати, що за весь час проживання в квартирі вона завжди займала тільки кімнату площею 12,5 кв.м з лоджією, а її сестра завжди займала більшу кімнату площею 16,7 кв.м., кімнату площею 8,1 кв.м, яку займав їх батько [PERSON], який помер 15 липня 2013 року. Після смерті батька сестри залишилися проживати кожна у своєї кімнаті, а кімнату батька потім самоправно зайняла [PERSON], хоча сестра категорично заперечувала. [PERSON] вважає справедливим залишити ті приміщення до яких всі звикли, які ремонтували, створювали затишок. За змістом ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~355, ч. 1 ст.\~356, ч.ч.1, 2, 3 ст.\~358 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пленум Верховного Суду України в п. 14\~постанови\~\~від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»\~роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї\~\~власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд, оцінивши надані стороною [PERSON] докази, врахувавши заперечення представника [PERSON], вважає за неможливе встановити між сторонами порядок користування спірними приміщеннями за будь - яким варіантом запропонованим як сторонами так і експертом, тому неможливо встановити такий саме порядок що має відповідати часткам співвласників у спільній частковій власності, з врахуванням того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Суд вважає, що при встановленні порядку користування житловим приміщеннями, запропонованому як [PERSON] так і [PERSON] будуть порушені майнові права того з співвласників, кому буде виділена у користування житлова кімната площею 16,7 квадратних метрів, оскільки не буде дотриманий баланс часток кожного з них у праві власності. Суд приймаючи рішення у справі приходить до висновку, що справедливим буде відмовити у задоволенні позовних вимог як за основним так і за зустрічним позовом, розяснивши [PERSON] її право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні приміщеннями квартири [ADDRESS], у разі якщо її права порушується іншою співвласницею. На\~підставі вищевикладеного\~та

Outcome: dismissed