Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Шевченка, 24, с. Новоселівка Зачепилівського району Харківської області, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.12.2000, зареєстровано в реєстрі за №821. Позивач зазначає, що в її будинку зареєстрований її син [PERSON], але з 1996 року там не проживає. Із змісту заяви вбачається, що відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку з її домоволодіння не бажає, з позивачем не спілкується, витрати на утримання будинку не несе, спільного господарства з [PERSON] не веде. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Шевченка, 24, с. Новоселівка, Зачепилівського району, Харківської області та зняти його з реєстраційного обліку. Ухвалою судді від 02.04.2019 дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надала. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~наявних у\~справі доказів\~у їх\~сукупності,\~суд вважає,\~що позов\~[PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа, згідно з ч.1\~ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2\~ст.16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2\~ст.16 ЦК). В судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON]\~є власником\~житлового будинку розташованого за адресою: вул. Шевченка, 24, с. Новоселівка Зачепилівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серія АВО №518861, виданого 14.12.2000 р., зареєстровано в реєстрі за №821. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Чернещинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області№ 31/02-20 від 26.03.2019 року [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] з 10.05.1992 р. по теперішній час. Відповідно до\~акту обстеження\~місця проживання\~депутатом Чернещинської\~сільської ради\~округу №6\~від 26.03.2019\~р.\~встановлено,\~що [PERSON],\~[INFO],\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~в [INFO] не проживає з 1996 року по теперішній час. В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №\~2\~від\~12\~квітня\~1985\~року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу\~України» власник має\~\~право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7\~Закону\~України\~від 11\~грудня\~2003\~року\~\~№\~1382-4\~«Про\~свободу\~пересування та\~вільний\~вибір\~місця проживання\~в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. [PERSON] є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст.7\~цього\~Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.405\~ЦК\~України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений\~ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved