Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 4,84 га в межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на підставі рішення суду у справі № 2/484/1874/15 від 03.12.2015 року. Право власності перейшло до неї в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. 01.11.2005 року між її батьком та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 50 років, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.02.2007 року за № 040702200020. Після набуття права власності на землю вона повідомила орендаря про те, що орендну плату він має сплачувати їй, однак в порушення п. 9 вказаного договору відповідач з 2015 року не сплачує орендну плату. Вона зверталась з позовом про стягнення орендної плати і рішенням суду № 2/484/1342/17 від 06.11.2017 року з відповідача на її користь було стягнуто у примусовому порядку орендну плату за 2015-2016 роки. За 2017 рік відповідач з нею також не розрахувався. Вважає, що такі обставини є підставою для розірвання договору оренди землі. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач та її представник надали заяву, в якій просили розглянути справу в їх відсутність, на підставі наданих письмових доказів і пояснень і задовольнити позов. Представник відповідача надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність та відмовити у задоволенні позову. Відповідачем подано відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову з посиланням на те, що несплата орендної плати не носить систематичного характеру і відповідачем не допущено істотного порушення умов договору оренди землі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Доказів відповідачем не подано. Вирішуючи надану справу на основі письмових доказів та викладених письмово позицій сторін, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/4239/15-ц, провадження 2/484/1874/15 від 03.12.2015 року в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] належить земельна ділянка площею 4,84 га в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, призначена для товарного сільськогосподарського виробництва. Належна позивачці земельна ділянка має кадастровий номер [NUMBER]. Такі обставини підтверджуються копіями судового рішення, ухвали про виправлення описки та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER]. 01.11.2005 року між колишнім власником земельної ділянки [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 50 років, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.02.2007 року за № 040702200020, що підтверджується копіями вказаного договору та додатку до нього. Наведені обставини сторонами не оспорюються. Пунктом 40 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Таким чином, після набуття права власності на зазначену вище земельну ділянку позивачка набула статусу орендодавця за договором оренди землі, укладеним її попереднім власником, тобто набула усіх прав та обов'язків за договором оренди. Пунктом 9 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 840 грн. З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання Орендодавцем на ім'я Орендаря письмової заяви. Така заява подається Орендодавцем Орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього Договору. У випадку настання форсмажорних обставин, які призвели до неможливості виконання зобов'язань в певній частині, коли між Сторонами є домовленість про сплату орендної плати в натуральній формі, Орендар виплачує Орендодавцю грошову компенсацію за частину недоданої сільськогосподарської продукції або заміняє іншою сільськогосподарською продукцією. Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг. Позивачка не подавала заяву про сплату їй орендної плати у натуральній формі, тож на підставі абз. 4 п.9 Договору оренди землі розрахунок за період з 2015 по 2017 роки мав проводитися у грошовій формі на суму, зазначену в абз.1 п.9 Договору до 20 грудня відповідного року. Судом встановлено, що до звернення позивачки до суду з наданим позовом відповідач не виплачував їй орендну плату за 2015 - 2017 роки, що не оспорював відповідач у відзиві на позовну заяву і що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду у справі № 484/2382/17 від 06.11.2017 року, яким з відповідача на користь позивачки стягнуто заборгованість по орендній платі за 2015-1016 роки. Доказів сплати орендної плати за 2017 рік відповідачем також не надано. Відповідач також не надав жодного доказу на підтвердження факту спроби сплатити орендну плату та факту ухилення позивачки від отримання такої плати. На підставі наведених доказів судом встановлено, що відповідач дійсно три роки поспіль, тобто систематично, не сплачував позивачці орендну плату за землю, тобто порушував свої зобов'язання, визначені пунктом 9 Договору. При цьому суд вважає, що за відсутності заяви орендодавця про вид орендної плати відповідач повинен був сплачувати орендну плату у грошовій формі. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки. Що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивачку можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. У правовій позиції, висловленій у справі № 6-1449цс17 від 11.10.2017 року Верховний Суд України зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства з врахуванням врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У правовому висновку у справі № 6-977цс16 від 28.09.2016 року Верховний суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. Оскільки судом встановлено факт систематичної несплати відповідачем орендної плати, що на думку суду є істотним порушенням ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договору, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди. За наведених обставин позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved