Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 лютого 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 60. Від шлюбу є двоє дітей, син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що подружнє життя не склалось від самого початку. Відповідач безвідповідально ставиться до своїх обов'язків як чоловіка та батька, не працює та не бажає працевлаштуватися для можливості забезпечувати сім'ю. В сім'ї постійні сварки, що негативно впливає на неповнолітніх дітей. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені близько двох місяців тому. Вона змушена була покинути помешкання, у якому проживали сім'єю. Вони не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, не підтримують стосунків, притаманних подружжю. Відповідач не піклується про сім'ю, дітей. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки шлюб між ними існує лише юридично. В судовому засіданні позивачка свої вимоги повністю підтримувала з підстав зазначених вище. Просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, погодився на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 24 лютого 2002 року, про що складено відповідний актовий запис № 60. Від шлюбу є двоє дітей, син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 243, 60 гривень. Стягненню з відповідача підлягає також і витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 200 грн., оскільки це не суперечить Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з врахуванням підтвердження цих витрат належними документами і зокрема: договором про надання юридичних послуг, документами, що підтверджують оплату таких послуг та розрахунком цих витрат.

Outcome: approved