Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, в якій просить суд зняти арешт (припинити обтяження) з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1870690444251; зареєстрований на ім`я [PERSON] , номер запису про право власності: 32363596; номер запису про обтяження: 32363698; додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 137013-46, внутр. № 92012Е2828F13E308130 . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] . За життя [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . 18 липня 2017 року до позивача перейшли усі права та обв`язки [PERSON] , що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Зокрема, позивач у порядку спадкування отримала право власності на зазначений будинок. 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Вербецькою Т.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріусом було виявлено обтяження (арешт) нерухомого майна. Обтяжувачем є Старобільський районний суд Луганської області. Підстава обтяження: ухвала суду б/н, дата виникнення обтяження: 31.08.1999 року. За інформацією, наданою Старобільським районним судом Луганської області, у цивільній справі №2-749/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1493 грн. 66 коп., яке 14.09.1999 року набрало законної сили. Згідно з інструкцією «Про порядок передавання до архіву суду, зберігання в ньому, відбору та передання до державних архівів судових справ та документів діяльності суду» цивільну справу №2-749/1999 знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання, про що 27 лютого 2006 року складено відповідний акт (номер запису 3095). Ймовірніше за все арешт на будинок [PERSON] (відповідача у справі №2-749/1999) було накладено ухвалою суду з метою забезпечення позову. На сьогодні [PERSON] претензій не має, борг сплачено близько 20 років тому. За життя [PERSON] з заявою про скасування заходів забезпечення позову не зверталася. На сьогодні жодних документів (позовної заяви, ухвал, рішення і т.ін.) цивільної справи №2-749/1999 у сторін не збереглося. Відновити втрачене (знищене) судове провадження у порядку, визначеному Розділом Х ЦПК України, не можливо. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, згідно якої позов визнає та просить суд справу розглядати без її участі. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] . За життя [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч.5 ст.1268 цього ж Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У зв`язку з чим 18 липня 2017 року до позивача перейшли усі права та обв`язки [PERSON] , що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Зокрема, позивач у порядку спадкування отримала право власності на зазначений будинок. 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Вербецькою Т.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмолено гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з обтяженням (арештом) нерухомого майна. Обтяжувачем є Старобільський районний суд Луганської області. Підстава обтяження: ухвала суду б/н, дата виникнення обтяження: 31.08.1999 року. За інформацією, наданою Старобільським районним судом Луганської області, у цивільній справі №2-749/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1493 грн. 66 коп., яке 14.09.1999 року набрало законної сили. Згідно з інструкцією «Про порядок передавання до архіву суду, зберігання в ньому, відбору та передання до державних архівів судових справ та документів діяльності суду» цивільну справу №2-749/1999 знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання, про що 27 лютого 2006 року складено відповідний акт (номер запису 3095). Арешт на будинок [PERSON] (відповідача у справі №2-749/1999) було накладено ухвалою суду з метою забезпечення позову. На сьогодні [PERSON] претензій не має, борг сплачено близько 20 років тому. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (va009700-06) визначено: «заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування». Згідно п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (v0005740-16): «заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження)». За життя [PERSON] з заявою про скасування заходів забезпечення позову не зверталася. На сьогодні жодних документів (позовної заяви, ухвал, рішення і т.ін.) цивільної справи №2-749/1999 у сторін не збереглося. Відновити втрачене (знищене) судове провадження у порядку, визначеному Розділом Х ЦПК України, не можливо. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи, що відповідач цілком визнав позов, про що ним подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна- законним, обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved