Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, та про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трьох років та про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 14 червня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні з відповідачем характери, погляди на життя, постійні конфлікти, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Позивач посилається на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями та знаходячись в неконтрольованому стані хизується тим, що він раніше був засуджений за вбивство до позбавлення волі на строк 12 років та погрожує позивачу її вбити. Спільне господарство з відповідачем не ведуть з початку жовтня 2015 року, шлюбні відносини з відповідачем припинені, мешкають окремо. Майновий спір відсутній. Також позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Позивач посилається на те, що з 14 червня 2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON]В, [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14 червня 2013 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 466 /а.с. 9/. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. Встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини. Спільне господарство не ведуть з початку жовтня 2015 року. Мешкають окремо. Майновий спір відсутній. Дитина після розірвання шлюбу залишиться мешкати з матірю [PERSON]. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що з 14 червня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Тривалий час подружжя проживає окремо, дитина залишилась проживати з позивачем та перебуває на її утриманні та забезпеченні. Відповідач працює у КП «Харківські теплові мережі» та займає посаду начальника зміни, має постійний дохід. З наданої відповідачем довідки вбачається, що за період з січня 2015 року по жовтень 2015 року загальна сума його доходу становить 41138,56 грн. У ст. 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичних та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у п.п. 17, 18, 19 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Позивачем не була доведена та обґрунтована необхідність стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача. З огляду на наведене, враховуючи, рівний обовязок батьків щодо утримання дітей, з урахуванням того, що відповідач працює в КП «Харківські теплові мережі», не має інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше мінімального розміру, встановленого ч.2 ст. 182 СК України, а саме: 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Що ж стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трьох років, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial