Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є власником Ѕ частки двокімнатної квартири [ADDRESS] . Також власником Ѕ частки вказаної квартири з 05.02.2011 року є її син [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРЕ за № 439010, посвідчене державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. за №30. За вказаною адресою окрім неї зареєстрований і син [PERSON] , [INFO] . З липня 2017 року і до теперішнього часу відповідач в квартирі не проживає, так як проживає в іншому місці, а саме на території Російської Федерації, але адреса його мешкання їй не відома, так як будь-яких стосунків з сином вона не підтримує та не спілкується з ним на ґрунті сімейних непорозумінь між ними. Відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинила. Факт реєстрації відповідача в квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування своєю часткою майна, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття вказаної особи з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на вищевказані обставини, пояснила, що з липня 2017 р. син проживає у Хмельницькій області, адреса їй невідома, з нею зв`язку не підтримує, квартирою не цікавиться, а його реєстрація у цій квартирі позбавляє її можливості отримати житлову субсидію. Просить позов задольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав (а.с. 26, 31), тому суд, за згоди позивача, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Третя особа - Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, свого представника в судове засідання не направили, надали телефонограму, згідно якої просять розглядати справу без участі їх представника (а.с. 32) Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська» 07.12.2006 р., позивачу та відповідачу на праві спільної часткової приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.8,9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. 12.01.2011 року, [PERSON] є спадкоємцем &#189; частини двокімнатної квартири [NUMBER] розташованої на першому поверсі триповерхового будинку [ADDRESS] , яка залишилась після смерті батька [PERSON] , 1937 р.н., з урахуванням Ѕ частки, від якої відмовилась його дружина [PERSON] (а.с.10). Факт реєстрації позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 426, що видана 23.01.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 6) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 12.03.2019 року за вих. № 587/0/2-19 (а.с. 16). Актом № 36 складеного депутатом Вільногірської міської ради VII скликання [PERSON] 23.01.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2017 року (а.с.7). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , останній у квартирі не проживає, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування спірним житловим приміщенням немає, а відсутність відповідача у квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчить про його відмову від права власності на нерухоме майно та не може слугувати підставою для припинення права власності на нього, будь-які докази, які б свідчили про припинення права власності відповідача на вказану квартиру в матеріалах справи відсутні, а факт належності відповідачу на праві власності частки зазначеної квартири, позивачкою не заперечується. Таким чином, [PERSON] , як співвласник житлового будинку, не може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, оскільки відповідно до ст. 317 ЦК України змістом права власності є права (правомочності) володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові N 61-4509св18 від 28.02.2018 р. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки положення ч. 2 ст. 405 ЦКУ (член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом) не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України. На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed