Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20.12.2012 року по 21.08.2017 року. У травні 2013 року сторони придбали автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 16.10.2015 року сторони придбали квартиру [ADDRESS]. 14.06.2017 року вказаний автомобіль було продано [PERSON] [PERSON] З цих підстав, посилаючись на ст.ст.60, 70 СК України, просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 47140 (сорок сім тисяч сто сорок) гривень 00 копійок грошової компенсації 1/2 частки вартості вказаного автомобіля. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20.12.2012 року по 21.08.2017 року. 16.10.2015 року на імя [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана за кошти, які належали [PERSON] особисто, а саме, були подаровані йому у розмірі 560000 гривень батьком [PERSON] З цих підстав, посилаючись на ст.57 СК України, просить суд визнати вказану квартиру набутою в особисту приватну власність [PERSON] Представник [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував та пояснив, що договір дарування грошей [PERSON] повинен був бути нотаріально посвідчений. Наполягає на тому, що спірна квартира була придбана за спільні грошові кошти сторін. [PERSON] та його представник в судовому засіданні свій зустрічний позов підтримали, проти позову [PERSON] заперечували та пояснили, що спірна квартира була придбана [PERSON] за належні йому особисто гроші, подаровані батьком для придбання квартири. Наполягають на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закона України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», договір про благодійну пожертву валютних цінностей не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): вжиття заходів забезпечення позову ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.01.2018 року. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20.12.2012 року по 21.08.2017 року. У травні 2013 року сторони придбали автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 16.10.2015 року сторони придбали квартиру [ADDRESS]. 14.06.2017 року вказаний автомобіль було продано [PERSON] [PERSON] за 52353,81 гривні. Ці обставини підтверджуються копіями рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.08.2017 року про розірвання шлюбу між сторонами, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2017 року, договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2015 року, договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2017 року. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 26176 (двадцять шість тисяч сто сімдесят шість) гривень 90 копійок грошової компенсації замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на майно, а саме, 1/2 частки вартості автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому суд відхиляє докази вартості вказаного автомобіля, надані як [PERSON] (звіт №423/2017 про оцінку транспортного засобу від 30.11.2017 року), так і [PERSON] (звіт (акт) про оцінку колісного транспортного засобу №1/1-13 від 23.01.2018 року), оскільки ці докази містять лише припущення про вартість автомобіля. В той час, як договір купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2017 року визначає саме ту ціну, за яку автомобіль було продано, а саме, 52353,81 гривні. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд відмовляє, а докази, надані [PERSON], суд відхиляє з наступних мотивів. Так, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд вважає, що [PERSON] не довів тієї обставини, що вказана квартира була придбана ним за кошти, які належали йому особисто. Так, як відповідні докази, [PERSON] надав суду розписки від 29.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] дарує [PERSON] грошові кошти в сумі 560000 гривень для придбання ним ізольованої квартири, а [PERSON] такий дар приймає. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Ч.1 ст.220 ЦК України передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином недодержання [PERSON] та [PERSON] вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування робить вказаний договір нікчемним правочином та не створює таких юридичних наслідків, як визнання майна набутим в особисту приватну власність, у разі придбання [PERSON] спірної квартири за грошові кошти, які б були йому подаровані. При цьому інші докази, надані [PERSON], а саме договір купівлі-продажу квартири від 28.09.2015 року, за яким [PERSON] продав належну йому квартиру, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили відомі їм факти дарування грошових коштів [PERSON] [PERSON], висновків суду не спростовують, оскільки відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків. Також суд не погоджується з посиланнями представника [PERSON] на ч.1 ст.6 Закона України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», відповідно до якої благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону. Договір про благодійну пожертву валютних цінностей не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Так, відповідно до преамбули Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», цей Закон визначає загальні засади благодійної діяльності в Україні, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, спрямованих на розвиток благодійної діяльності, утвердження гуманізму і милосердя, забезпечує сприятливі умови для утворення і діяльності благодійних організацій. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Згідно ч.ч.1 2 ст.3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності є: 1) освіта; 2) охорона здоровя; 3) екологія, охорона довкілля та захист тварин; 4) запобігання природним і техногенним катастрофам та ліквідація їх наслідків, допомога постраждалим внаслідок катастроф, збройних конфліктів і нещасних випадків, а також біженцям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах; 5) опіка і піклування, законне представництво та правова допомога; 6) соціальний захист, соціальне забезпечення, соціальні послуги і подолання бідності; 7) культура та мистецтво, охорона культурної спадщини; 8) наука і наукові дослідження; 9) спорт і фізична культура; 10) права людини і громадянина та основоположні свободи; 11) розвиток територіальних громад; 12) розвиток міжнародної співпраці України; 13) стимулювання економічного росту і розвитку економіки України та її окремих регіонів та підвищення конкурентоспроможності України; 14) сприяння здійсненню державних, регіональних, місцевих та міжнародних програм, спрямованих на поліпшення соціально-економічного становища в Україні; 15) сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану. Таким чином, аналіз вказаних правових норм дає підстави суду зробити висновок про те, що норми Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» не регулюють правовідносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON] з приводу дарування грошей, оскільки ці правовідносини не містять ознак благодійної діяльності. Такі правовідносини регулюються відповідними нормами ЦК України, які наведені судом вище у рішенні. Судові витрати суд відповідно до ст.141 ЦПК України розподіляє пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved