Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою літ.21 житловою площею 15,4 кв.м у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати Дзержинський районний відділ у місті Харкові Головного управління ДМСУ у Харківській області зняти [PERSON] з реєстрації у зазначеній квартирі. В обґрунтування позову посилається на те, що позивачу на підставі договору міни належить 23/100 частини комунальної квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем у вказаній квартирі зареєстрований її син - [PERSON] Також зазначила, що до червня 2004 року відповідач мешкав разом з нею, але зібрав свої речі та повідомив, що переїжджає з вказаної квартири на тривалий період. З цього часу відповідач періодично телефонував їй, не повідомляючи при цьому своє місцезнаходження. В подальшому відповідач взагалі припинив спілкування з позивачем. Тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою та зняти його з реєстрації. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, наведених вище, не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Зі згоди позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору міни №11508 від 04 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], на праві власності належить 23/100 частини п'ятикімнатної квартири [ADDRESS]. Цей факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого Комунальним підприємством «Харківським міським бюро технічної інвентаризації» №2190405 від 05.12.2003 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] виданого 07.09.1978 року Відділом (бюро) запису актів громадянського стану [PERSON] є сином [PERSON]. Згідно довідки від 21.03.2014 року, наданої КП «Жилкомсервіс», у кімнаті №1 у комунальній квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою підтверджується й довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області від 12.06.2014 року. Однак, як вбачається з позовної заяви [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з червня 2004 року. Цей факт підтверджується актом від 04.04.2014 року, складеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON], 1978 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою більше 9 років. Отже відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою без поважних причин. За комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦКУ член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - кімнатою літ.21 у квартирі [ADDRESS], так як останній добровільно без поважної причини залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому понад один рік, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Визнання відповідача особою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно для зняття його з реєстраційного обліку. Стосовно вимоги про анулювання реєстрації, суд вважає що у цій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial