Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Будинок позивач придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 16.07.2012 року, реєстровий № 2344. Право власності на підставі договору купівлі-продажу за нею зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства, що підтверджується витягом від 16.07.2012 року № 11577651. Позивач зверталася до [PERSON] з прохання, щоб вона виписалася з місця реєстрації. [PERSON] направила листа зі згодою, щоб її зняли з реєстрації, проте самостійно відмовилися приїхати через похилий вік та стан здоров'я. Сервісний центр дану заяву відмовився прийняти, пояснивши, що [PERSON] повинна сама зявитися до них. У зв'язку із викладеним позивачка вимушена звернутися до суду для захисту свого права власника. Позивач в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява в якій вона позов підтримала, просила його задовольнити, та розглянути справу без її присутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена, про причини неявки суд не сповістила, відзиву на позовну заяву не надала. Приймаючи до уваги викладене, то в відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з вимогами ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни які мають у приватній власності будинок (квартиру) користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати і т.п. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. Згідно акту депутата Звенигородської міської ради, [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2012 року. Враховуючи те, що відбувся перехід права власності від колишнього власника будинку до позивача, те що згідно ч.2 ст. 64 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача, ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному будинку між ними не укладалося, виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11- звільнення особою спірного житлового приміщення та її відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом, суд приходить до висновку що [PERSON] втратила право користуватися житловим приміщенням в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved