Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій після уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є діти: [PERSON] - позивачка по справі, [PERSON] та [PERSON] - треті особи по справі на підставі заповіту від 06 вересня 1996 року, посвідченого Івано-Шийчинською сільською радою. Спадкове майно складалося з житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться [ADDRESS]. Інші спадкоємці за заповітом або за законом, які б мали право на частку у спадщині відсутні. [PERSON] та [PERSON] не претендують на частку у спадщині. Після смерті [PERSON] в Богодухівській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу. Позивач звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори для оформлення спадкового майна, але їй було видано постанову про відмову в чиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ відсутній, в зв'язку з чим позивач звернулася до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Представник відповідача - Івано-Шийчинської сільської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], пояснили, що після смерті матері в нотаріальній конторі відмовилися від спадщини на користь сестри. Суд, допитавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з довідкою Івано-Шийчинської сільської ради від 11.03.2013 року №171, відповідно до запису в погосподарській книзі №5 на 2011-2015 роки, особистий рахунок №0228-3, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], значиться за [PERSON]. Рік побудови 1970 /а.с.16/, що підтверджується також копією облікової картки об'єкта господарського обліку /а.с.49-50/. Відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селещах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому, виникнення права власності не залежало від його державної реєстрації. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку, а спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.9/ та залишила заповіт, яким все своє майно заповіла своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями після її смерті, відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Позивачка прийняла спадщину, так як звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини /а.с.43/, проте постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця /а.с.19/. [PERSON] та [PERSON] не претендують на частку у спадщині так як у встановленому законом порядку відмовилися від неї, що підтверджується копіями заяв від 16 березня 2013 року, що наявні в матеріалах спадкової справи /а.с.44/ Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], інші спадкоємці за заповітом - [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовились, інші спадкоємці відсутні, позивачка прийняла спадщину, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на спірний будинок, а також враховуючи, що судом не встановлено незаконність набуття спадкодавцем права власності на спірний будинок, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: approved