Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що вона з 26 листопада 1987 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Після реєстрації шлюбу вона стала проживати спільно з чоловіком у квартирі № [ADDRESS], яка була надана її чоловіку в користування колгоспом «Комуніст», як члену вказаного колгоспу. Згідно архівних даних КП «[PERSON] МБТІ» жилий будинок № 34 по вул. Київській в м. Ромни зареєстрований за колгоспом «Комуніст» на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 86 від 19.04.1989 року. Квартира № 5 складається з двох житлових кімнат жилою площею 27,6 кв.м, кухні площею 17,5 кв. м, передпокою площею 11,4 кв. м. загальна площа квартири - 56,5 кв. м. Реєстрація права власності на квартиру не проводилась. В 2001 році її взаємовідносини з чоловіком погіршились, він залишив займану ними квартиру та перейшов на постійне місце проживання до будинку № 16 по 4-му провулку Маяковського в м. Ромни, де зареєстрований з 14.11.2001 року. До часу вибуття її чоловіка з квартири вона не була в ній зареєстрована, тому при залишенні ним квартири за його згодою зареєструвалась в ній за постійним місцем проживання з 14.11.2001 року. Будинок № 34 по вул. Київській в м. Ромни не був переданий у комунальну власність [PERSON] міської ради, право власності на нього до цього часу зареєстровано за неіснуючим колгоспом «Комуніст», який ліквідований і правонаступників немає. Інші мешканці будинку звернулися до суду з позовами про визнання права власності на займані ними квартири. Вказані позову були задоволені, судовими рішеннями встановлено, що колгосп «Комуніст» ліквідовано, ліквідаційної комісії не існує. Вона до даного часу з позовом про визнання права власності не зверталася, її право власності на квартиру у встановленому порядку не визнане. Враховуючи, що квартира яка знаходиться у її володінні, належала колгоспу «Комуніст», який ліквідований, її володіння квартирою є добросовісним та відкритим, строк володіння складає більше 16 років, просить визнати за нею право власності на квартиру № [ADDRESS] за набувальною давністю. У судове засідання і позивачка та її представник не зявилися. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки. Позов підтримує і просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Сумської області в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи ОСББ «Київська 34 м. Ромни» в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.

Outcome: approved