Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Калинова, 72. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Калинова, 72, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17347847 від 05.02.2014. В будинку зареєстрований [PERSON], який з 2006 року там не проживає, особистих речей в будинку не має, за житлово-комунальні послуги не сплачує. Позивач не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, через що змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON]таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Калинова, 72. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] на розгляд справи в\~ судове засідання не зявилася, проте надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]\~на розгляд\~справи \~в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до\~ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України\~та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17347847 від 05.02.2014 позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Калинова, 72. Відповідно до довідки №2 від 30.10.2018 за адресою: Запорізька область,\~місто Токмак,\~вулиця Калинова,\~72,зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який з 2006 року фактично не проживає. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд встановив, що позивач є власником будинку за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Калинова, 72, що підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.01.2019. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд встановив, що відповідач [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [INFO], з 02.04.2006, але фактично з 2006 року не проживає в будинку, тобто понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] в розумінні статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР не відносяться до членів сім'ї власника будинку. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Калинова, 72. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст.141 ЦПК України\~ з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved