Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім неї в даній квартирі зареєстрована її донька - [PERSON] . Відповідач [PERSON] з вересня 2015 року не проживає за даною адресою, так як виїхала до Російської Федерації. Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14.04.1997, копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.12.2007 посвідченого в.о.державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М. та копією договору дарування 1/3 частки квартири від 04.09.2018 серії ННК 933506, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенком О.М., зареєстрованого у реєстрі № 250. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку № 11051 від 23.05.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, в матеріалах справи є письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] від 28.05.2019, згідно з якими останні пояснили, що вони сусіди заявниці [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] сама, її дочка [PERSON] виїхала у вересні 2015 року до Російської Федерації та з матір`ю за вказаною адресою не мешкає. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з вересня 2015 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1366830585.1 від 28.05.2019 у сумі 768,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved