Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Просить поділити шляхом визнання за нею права власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з відповідачем у період 1991 - 2002 років перебувала у шлюбі. За час перебування в шлюбі ними за кошти сімейного бюджету було побудовано зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, який є об`єктом їх спільної сумісної власності. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за відповідачем 09.12.2002 року. 15.04.2002 року шлюб між сторонами розірвано, однак вони по теперішній час продовжують спільно проживати у вказаному житловому будинку та користуватися ним. На даний час позивач має намір здійснити його поділ. У добровільному порядку сторони не можуть досягнути згоди щодо розподілу зазначеного будинку. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, відзиву на позов не подав. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони у період з 27.04.1991 року до 15.04.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 15.04.2002 року. За час перебування в шлюбі ними було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 15.03.2002 року, в якому рік побудови зазначено - 1997 рік. Із свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, виданого 09.12.2002 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації вбачається, що право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 1 ст. 68 Сімейного кодексу України вказує на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким, чином суд дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо визначення часток кожного з них у спірному житловому будинку з надвірними будівлями, який є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 20 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 372 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, аналогічні положення містила ст. 28 КЗпШС УРСР,1969 року. Згідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. За наведених обставин, суд вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий ними за час шлюбу, за спільні кошти, їх частки у цьому майні є рівними, тому сторонам згідно до ст. 70 Сімейного кодексу України належить по 1\\2 частині спірного будинковолодіння. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає за вірне у порядку поділу майна подружжя визнати за кожним з них право власності на 1\\2 ідеальну частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає їх на відповідача, оскільки позивач, як потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорії 1, звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі наведеного та

Outcome: approved