Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольній території України та АР Крим, а також до Російської Федерації, разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову, посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] з 01.11.2008 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі. З жовтня 2019 року позивач з відповідачем разом не мешкають та майже не спілкуються один з одним. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач взагалі не бачиться з донькою та не бере участі у її вихованні. Дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Позивач [PERSON] бажає повезти дитину за межі України до АР Крим, а також до Російської Федерації з метою оздоровлення, оформлення документів та розширення її кругозору. Однак вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача. На неодноразові прохання позивача оформити дозвіл у нотаріуса відповідач їй відмовляє, на підставі чого позивач вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позові вказала про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника [PERSON] (а.с. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 22). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2008 р. (а.с. 10). Згідно з копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 11) батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , значаться позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред`явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон, що шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , за кордон разом з матір`ю без згоди батька. Судові витрати пов`язані з розглядом справи не стягувати з відповідача, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved