Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовною заявою, в якій посилається на ті обставини, що з 1963 року по 14.08.2008 року вона працювала на ВАТ «ХБК» на посаді штемпельника ярликів 1 розряду ПКУ швейного виробництва. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалося з нею по заборгованості із заробітної плати, яка складає 4628,66 грн., що підтверджується наданою ВАТ «ХБК» довідкою. Оскільки відповідач до теперішнього часу не розрахувався з нею по заробітній платі, то середній заробіток складає за період з 15.08.2008 року по 30.06.2015 р. складає 48583,58 грн., яку просить стягнути з відповідача та покласти судові витрати. У судовому засіданні позивач надала заяву про слухання справи без її участі, просила позов задовольнити відповідно до наданого відповідачем розрахунку, а саме в сумі 23 794,63 грн. Відповідач в судове засідання надала заяву про слухання справи без її участі позовні вимоги визнала частково, посилаючись на ті обставини, що позивачем невірно розрахована сума заборгованості та надала свій розрахунок відповідно до якого середній заробіток складає 23794,63 за період з 15.08.2008 року по 30.06.2015 р. (1723 календарні дні). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного стоку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки, [PERSON], перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 1963 року по 14.08.2008 року, та відповідно до запису в трудовій книжці 14.08.2008 р., була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. На день звільнення підприємство з відповідачем не розрахувалося у звязку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі. Згідно наданого відповідачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати буде складати з 15.08.2008 р. по 30.06.2015 р. 1723 днів( середній заробіток складає 580,00 :42 = 13,81 грн.)13,81 х 1723 = 23794,63 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та звільнився з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23794,63 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved