Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 27 червня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. 18 травня 2009 року у них народився син [PERSON]. Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 18 липня 2013 року їх шлюб було розірвано. Рішенням Тиврівського районного суду від 18 липня 2013 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 500 ( п'ятсот) гривень щомісячно, на утримання сина [PERSON], починаючи з 03 липня 2013 року до його повноліття. Син проживає з нею і перебуває на її утриманні. Вона працює в ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері», її заробітної плати не вистачає для забезпечення сина самим необхідним, оплату комунальних послуг та забезпечування своєї власної життєдіяльності. Відповідач сплачує аліменти в розмірі 500 (п'ятсот) гривень. Враховуючи різкий ріст цін та інфляцію, даних коштів вкрай недостатньо для належного забезпечення дитини, тим паче, що їх син росте, його потреби збільшуються. На даний час матеріальний стан відповідача в даній справі значно поліпшився, у він неофіційно працює, отримує дохід, крім того, він отримує пенсію, тому має можливість і може допомагати їй в утриманні їх сина. Так як точно встановити розмір його доходів немає можливості вона вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Хоча дохід відповідача є мінливий, але він зараз набагато більший ніж на момент подання нею позовної заяви про стягнення аліментів, яку вона подавала в 2013 році. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини такого віку, як їх син становить 1860 гривень. Так як збільшився прожитковий мінімум і матеріальний стан відповідача значно покращився, вона вважає, що відповідач спроможний сплачувати більшу суму аліментів на утримання їх дитини. Просить збільшити розмір аліментів які було присуджено відповідно до рішенням Тиврівського районного суду від 18 липня 2013 року і стягувати з [PERSON] на її користь аліменти , в розмірі 3000 гривень щомісячно, на утримання сина, [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліті починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили . В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач протягом двох років був в Росії на заробітках і тому вважає, що він може працювати і надавати кошти на утримання дитини. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що він хворіє, є інвалідом третьої групи і не може сплачувати аліменти в більшій сумі. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. 18.05.2009 року у сторін по справі народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 4). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідкою виконкому Тиврівської селищної ради № 124 від 13.03.2017 року (а.с. 7) та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.03.2017 року (а.с. 8) Рішенням Тиврівського районного суду від 18.07.2013 року з відповідача на користь позивачки присуджено стягувати аліменти по 500 грн. на місяць на утримання дитини (а.с. 5). Із збільшенням віку дитини, необхідністю забезпечення її навчання в школі, відповідно зросли витрати на її утримання. Зростання цін на товари та продукти харчування через рівень інфляції курсу гривні потягло значне погіршення матеріального стану позивачки, що є загально відомим фактом, який не потребує доказування. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1860 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дитиною прожиткового мінімуму. Відповідач інвалід третьої групи, однак це не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: approved