Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування 1/2 частиною житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, який знаходиться в [ADDRESS] Позов мотивований тим, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частини будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований в [ADDRESS] До складу 1/2 частини будинку під літерою «А» входять наступні приміщення: прихожі 1-1, 1-10; санвузол 1-2; туалети 1-3, II; кухня 1-4; коридор 1-5, 1-13, 1-16, I, III; кімнати 1-6, 1-7, 1-8, 1-11, 1-12, 1-14, 1-15; комора IV; гараж V; тамбури Х, ХІІ; веранда ХІ, загальною площею 255,3м2, в тому числі житловою - 97,7м2, оглядова яма «о/я». В згаданій частині будинку постійно проживає та зареєстрована позивач [PERSON]. Крім неї, в будинку по [ADDRESS] зареєстровані відповідачі, а саме: колишній чоловік [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON], які з 2013 року за вказаною адресою не проживають, оскільки виїхали за межі України (в Канаду) . Крім того, відповідачі не бажають добровільно знятися з реєстрації, чим порушують та обмежують майнові права позивача, яка самостійно і систематично сплачує за надані комунальні послуги. Будинок, в якому вона проживає, потребує ремонту, але відповідачі не цікавляться технічним станом будинку, господарських будівель і споруд та не надають допомоги у проведенні ремонтно-відновлювальних робіт. Ніяких договорів щодо умов проживання членів сім'ї в будинку, користування ним та сплату за комунальні послуги між сторонами не укладалося. Всі витрати по будинку сторони до 2013 року несли спільно. З [PERSON] позивач розірвала шлюб 14.09.2015 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з тих же підстав, що наведені в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов до суду не подали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. [PERSON] є власником 1/2 частини будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований в [ADDRESS] що підтверджено свідоцтвом про право власності на будинок [ADDRESS], яке видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 08.12.2011 р. №3039. Позивач, починаючи з 05.09.1981 року по 14.09.2015 року перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/12176/15-ц про розірвання шлюбу. За час шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO] народження, та [PERSON], [INFO]. З довідки №815 від 30.08.2017 року, яка видана квартальним комітетом «Димитрівський» м. Вінниці, вбачається, що сторони до 2013 року постійно проживали та були зареєстровані в [ADDRESS] а починаючи з 2013 року відповідачі у вищезгаданому будинку не проживають, оскільки виїхали за межі України. Аналогічні обставини викладені в акті обстеження [ADDRESS] від 15.11.2017 р. За користування електроенергією, газом, водопостачанням та за прибирання прибудинкової території кошти щомісячно сплачує позивач. Отже, в судовому засіданні встановлений факт непроживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою : [ADDRESS], проте вони залишаються зареєстрованими за цією адресою. Згідно зі ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок, зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частина 3 ст.156 ЖК УРСР передбачає, що члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку та брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи те, що факт непроживання відповідачів за місцем реєстрації понад один рік встановлений, а визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням має для позивача юридичне значення, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням з відповідною частиною господарських будівель і споруд, доведеними. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Представник позивача просила судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved