Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], де третя особа служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 31 травня 2003 року було зареєстровано її шлюб з [PERSON], актовий запис № 41. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] За останні чотири роки їх з відповідачем подружнє життя перестало складатися з різних причин. Зокрема, відповідач безпідставно, очевидно на грунті ревнощів, почав обвинувачувати її в тому, що вона зраджує йому у подружній вірності, не поважаю його як чоловіка. Відповідач зовсім не приділяв уваги їй та дитині, не поважав її як дружину та матір його дитини. Вже більше восьми останніх місяців вони подружнім життям взагалі не жили. У серпні 2014 року вона покинула місце їх спільного проживання та перейшла жити до своїх батьків. Син [PERSON] на даний час перебуває на її повному утриманні, проживає з нею. Тому просить суд розірвати шлюб та сина залишити на проживання і на виховання з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що сторони в наданий судом строк для примирення не примирились, а тому проти позову не заперечує Представник органу опіки та піклування Тячівської РДА Гнатюк Н.В. в судовому засіданні пояснила, що органом опіки та піклування вважає за доцільним залишити [PERSON] на вихованні матері [PERSON] Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, представника третьої особи Гнатюк Н.В., суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 31.05.2003 р. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 21.11.2005 р. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є: 1. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини. 2. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, фактичних сімейних стосунків між сторонами не має, не проживають разом, в наданий судом строк для примирення не примирились, а тому суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Разом з цим, позивачка просить суд визначити місце проживання дітей разом з нею. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до чч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА № 259 від 06.10.2015 року органом опіки та піклування вважає за доцільним залишити [PERSON] на вихованні матері [PERSON] Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключних обставин які стали підставою для розлучення матір'ю з дитиною, в ході розгляду справи встановлено не було. Суд вважає, що визначення місця проживання дітей з матір'ю не позбавляє батька його права на спілкування з дітьми та на участь у їхньому вихованні, а також обов'язку на їх утриманні. За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved