Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, та визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити перебувати в місці спільного з нею, [PERSON] проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань меншу ніж п`ятдесят метрів до її, [PERSON] місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з нею, [PERSON] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, з посиланням на те, що за адресою: [ADDRESS] , проживає вона, як власник домоволодіння, разом з матір`ю [PERSON] , батьком [PERSON] , якими особисто опікується, а також її рідний брат - [PERSON] . Починаючи з 2016 року [PERSON] здійснює щодо неї фізичне та психічне насильство, що виражається в постійних сварках, спровокованими особисто ним, завданням їй фізичного болю, психічним тиском на неї, у зв`язку з чим [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності: 26.09.2016 року по справі №370/2179/16-ц, коли [PERSON] був звільнений від адміністративної відповідальності за вчинене відносно неї адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП з винесенням усного зауваження, у зв`язку з нібито щирим розкаянням; 15.08.2018 року по справі №370/2368/18 [PERSON] був визнаний винним у вчинені відносно неї адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення; 27.04.2020 року по справ №370/958/20, [PERSON] був визнаний винним у вчинені відносно неї адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення; 06.10.2020 року по справі №70/2339/20, [PERSON] був визнаний винним у вчинені відносно неї адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки №826 від 07.10.2019 року Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дійсно з 2000 року проживає на території Андріївської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрована. Згідно постанов Макарівського районного суду Київської області від 26.09.2016 року №370/2179/16-ц, від 15.08.2018 року №370/2368/18, від 27.04.2020 року №370/958/20, від 06.10.2020 року по справі №70/2339/20 [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. При вирішенні спору суд керується вимогами п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», якими передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону України передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Суд має оцінити ризики, тобто - оцінити вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ст.1 Закону). Суд вважає, що твердження заявниці про те, що вона є постраждалою від домашнього насильства, останньою не доведено. З врахуванням вимог законодавства, встановлено, що безперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає.

Outcome: dismissed