Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, в якому просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та внести зміни в актовий запис №65 від 24.03.2021 року про народження [PERSON] , [INFO] , громадянки України, РНОКПП - [NUMBER] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), де у графі «батько» просила записати: « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», а у графі «прізвище» записати: « [PERSON] ». Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 2020 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем та [INFO] у них народилися дитина - [PERSON] . Оскільки шлюб між сторонами не реєструвався, то при реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений зі слів позивачки, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. На даний час сторони проживають окремо, а їхня дочка проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідач відмовляється добровільно подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, а оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] ім`я та по батькові її батька записано за вказівкою матері, то позивачка вважає, що права їхньої з відповідачем дитини порушені, так як у [PERSON] і досі не виникли батьківські обов`язки, а у доньки [PERSON] - права щодо батька, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання батьківства з метою захисту прав дитини. 07.09.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю визнав позовні вимоги позивачки, визнав [PERSON] , [INFO] , своєю рідною донькою та просив внести зміни в актовий запис №65 від 24.03.2021 року про народження [PERSON] , [INFO] , у свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), де у графі «батько» дитини просив записати: « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», у графі «прізвище» дитини просив змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також просив розглянути справу без його участі (а.п.35-36). У підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній завчасно подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.п.41). Представник Прилуцького міськрайонного відділу ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) до суду не з`явився також, проте згідно з адресованою до суду заявою просив розглянути дану справу без його участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.п.26). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав та обов`язків сторін. Визнання позову є свідомим волевиявленням відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.03.2021 року (а.п.12) [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00030547366 від 27.04.2021 року, Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було складено актовий запис №65 про народження [PERSON] , [INFO] , громадянки України, РНОКПП - [NUMBER] , матір`ю якої зазначена [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.п.11). Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 142 СК України передбачено, що діти мають рівні права щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. До обов`язків батька відносно дитини, зокрема, але не виключно, належать: виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя (ст.150 СК України), забезпечення утримання дитини до досягнення нею повноліття (ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України). Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану (ст.121 СК України). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved