Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 25 лютого 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини припинені з вересня 2019 року. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї стали неможливими через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, у зв`язку з чим кожного дня виникають сварки. Ухвалою судді від 12 лютого 2020 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Підготовче судове засідання призначено на 04 березня 2020 року, судовий розгляд - на 14 квітня 2020 року, підготовче засідання та судовий розгляд неодноразово відкладались у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та наполягання позивачки на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куликівського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 7 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітніх дітей, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved