Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на час навчання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, на період навчання [PERSON] При цьому позивачка посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON], який є повнолітнім і навчається на денній формі навчання в Державному вищому навчальному закладі «Херсонське морехідне училище рибної промисловості», що потягло для позивачки додаткові витрати на утримання сина, який не має самостійних доходів, стипендію не отримує, на повному державному забезпеченні не знаходиться. Після досягнення [PERSON] повнолітня батько сину матеріальної допомоги не надає, але він потребує такої допомоги, оскільки потрібно платити за проїзд, харчування, проживання тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, працює в Арцизькому КОРП та одержує заробітну плату, крім того, працює неофіційно та має можливість утримувати дитину. Позивачка [PERSON]у судове засідання не зявилася, заявою просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», [PERSON] не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. Однак, зважаючи як на приписи ч. 5 ст. 74 так і ч. 8 ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим. Про причину своєї неявки відповідач суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. В звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано, про що свідчить копія рішення Арцизького районного суду Одеської області від 22.03.2011 р. (а.с. 5). [PERSON] народився 02 серпня 1998 року (а.с. 7). В свідоцтві про його народження батьком вказаний [PERSON] відповідач у справі, а позивачка матірю. Ці обставини відповідачем не оспорювалися. На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 21.04.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02.08.2016 р. (а.с. 6). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка надала суду довідку, видану виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області № 3961 від 25.10.2016 року згідно якої [PERSON] ніде не працює з 17.11.2014 р. по теперішній час. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який досяг повноліття 02 серпня 2016 року, є курсантом денної форми навчання другого курсу судноводійного відділення Державного вищого навчального закладу «Херсонське морехідне училище рибної промисловості». На повному державному забезпеченні не знаходиться. Термін закінчення навчання 01 липня 2018 р. (а.с. 10). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто для виникнення вищезазначеного аліментного зобовязання ст. 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання дочкою, сином після досягнення ними повноліття; недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку 23 років; потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у звязку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Такі висновки суду узгоджуються з п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як було вище наведено, з свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] не досяг 23 років. Так, довідкою Державного вищого навчального закладу «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» № 08-26/196 від 03.03.2016 року підтверджується той факт, що [PERSON] продовжує навчання після досягнення ним повноліття та навчається на 2 курсі судноводійного відділення Державного вищого навчального закладу «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» на денній формі навчання, стипендію не отримує (а.с. 10), у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач фактично не заперечив того факту, що може надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу під час його навчання, отже суд робить висновок, що відповідач має можливість надавати повнолітньому непрацездатному сину матеріальну допомогу під час його навчання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина. Суд при визначенні розміру аліментів, виходить з положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, суд у відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Ст. 60 ЦПК України\~на сторони покладено обовязок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду жодного переконливого доказу того факту, що в наявний час він не може надавати матеріальну допомогу на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання, а також не надав суду доказів надання матеріальної допомоги на утримання сина після досягнення ним повноліття. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, крім офіційного заробітку, підробляє неофіційно, тобто, за переконанням суду, в даному випадку відповідач має нерегулярний мінливий дохід. Про такі обставини зазначила позивачка, та їх не спростував відповідач. Суд також приходить до висновку, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. На дані факти посилалася позивачка та не спростував відповідач. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження такі факти, як потреба повнолітнього [PERSON] в отриманні матеріальної допомоги у звязку з навчанням та можливість надавати йому таку допомогу батьком [PERSON] і з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON], за умови продовження ним навчання, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 18.08.2016 року. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved