Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить суд витребувати у [PERSON], вантажний автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]; зняти автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] з державної реєстрації в МРЄВ ДАЇ ГУМВС України в Одеській області; Витребувати у [PERSON] вантажний автомобіль марки «MAN» 1998 р.в., державний номер [NUMBER]; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю марки «MAN» 1998 р.в., державний номер [NUMBER]; зняти автомобіль марки «MAN» 1998 р.в., державний номер [NUMBER] з державної реєстрації в МРЄВ ДАЇ ГУМВС України в Одеській області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з у червні 2014 року передала на зберігання громадянину [PERSON], який є приватним автомобільним механіком та має автомобільну стоянку, два вантажних автомобілі: вантажний автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]; вантажний автомобіль марки «MAN» 1998 р.в., державний номер [NUMBER]. Дані автомобілі були передані відповідачу [PERSON], близькому товаришу сина позивачки, якій пообіцяв за півціни тримати автомобілі у себе на стоянці до кінця року. Автомобілі були передані відповідачу по акту приймання-передачі від 30 червня 2014 року разом із технічними паспортами на них, знаходилися у приватному боксі, розташованому за адресою [ADDRESS]. Необхідність у наданні технічних паспортів громадянин [PERSON] пояснив, тим щоб у випадку будь-якої перевірки він міг показати Акт приймання-передачі та технічні паспорти, що ці автомобілі не вкрадені. За зберігання автомобілів вона заплатила [PERSON] 5000 гривень, що вбачається з акту приймання-передачі автомобілів. Далі позивачка вказує, що 20 січня 2015 року зателефонувала відповідачу, але він не відповів, і до теперішнього часу на зв'язок не виходить. На початку лютого 2015 року [PERSON] за допомогою друзів з'ясувала, що вантажний автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в. був знятий з обліку 27.12.2014 року на підставі довідки-рахунку ВІА № 924923 від 26.12.2014 року виданій ТОВ «M.B.Л. Групп» та переоформлений на громадянина [PERSON], вантажний автомобіль марки «MAN» 1998 р.в., був знятий з обліку 09.07.014 року та переоформлений на громадянина [PERSON] на підставі довідки-рахунку № ВІА № 601310 виданої TOB «M.B.JI. Групп». Враховуючи той факт, що жодного автомобілю позивачка не продавала, довіреностей на представництво інтересів не видавала та не давала ніякої згоди на їх відчуження, дані автомобілі вибули із її власності без її то волі, а витребувати своє майно в іншому порядку не маю можливості так як місце їх знаходження невідоме, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судові засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судових засіданнях її інтереси представляв адвокат Форостенко О.О. Представник [PERSON] адвокат Форостенко О.О. в судові засідання призначені до розгляду на 31.01.2017 року, на 16.03.2017 року на 17.05.2017 року не з'являвся, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги своєї довірительки підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Будучи присутньою в судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Блажиєва О.О. категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог пред'явлених до її довірителя [PERSON], вказуючи що він є добросовісним набувачем, а угода купівлі-продажу вантажного автомобілю, укладена між [PERSON] та продавцем відповідала всім вимогам діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджується, що 02 червня 2011 року [PERSON] на підставі укладеного з представником усного договору на виконання вимог ст. 1007 ЦК України видала [PERSON] довіреність якою уповноважила вчиняти від її імені будь-які дії, пов'язані з розпорядженням та експлуатацією щодо належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], виданого РЕВ-9 при УДАЇ ГУ МВС України в Одеській області 28.09.2010 року, автомобілем марки «MAN» модель 19.293, тип ТЗ: вантажний фургон,1998 року випуску державний номер [NUMBER], що перебуває на обліку в РЕВ-9 при УДАЇ ГУ МВС України в Одеській області. Для цього йому надано право - представляти її інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції,органах страхування, комісіях або будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, наданням в користування та відчуженням ТЗ, його переобладнанням (зміна типу та моделі ТЗ, кольору, зміна у встановленому порядку шасі (рами), двигуна кузова, номерних знаків, інших моделей), ремонтом, проходженням державного технічного огляду. Вказаною довіреністю надано право вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю. Довіреність діяла до 02 червня 2014 року. 30 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] складено Акт приймання-передачі на ремонт - зберігання автомобілів: марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER], та автомобілю марки «MAN» модель 19.293, тип ТЗ: вантажний фургон, 1998 року випуску державний номер [NUMBER]. Термін зберігання автомобілю грудень 2014 року, за зберігання автомобілю отримав грошові кошти у сумі 5000 гривень. Як вказує позивачка, дізнавшись про те, що автомобілі їй не належать вона одразу звернулася з позовом до суду. Враховуючи подані документи, суд приходить до висновку, що до правоохоронних органів із заявою про незаконне відчуження належного їй на праві власності рухомого майна [PERSON] не зверталася ні до початку пред'явлення позову, ні після відкриття провадження по справі. В процесі судових засідань інтереси позивачки представляв - адвокат Форостенко О.О., якому роз'яснювалося право позивачки на звернення до поліції з заявою про скоєння злочину як мала б бути внесена до ЄДРДР, а правоохоронні органи мали б провести відповідну перевірку. Представник позивачки на роз'яснення суду не відреагував. На підставі ухвали суду про витребування доказів, центром надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району підпорядкованого УДАЇ ГУМВС України в Одеській області за вихідним № 7/4 від 19.08.2015 року, суду надіслано документи, що стали підставами для перереєстрації транспортного засобу «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON], зокрема: заява № 55405430 від 27.12.2014 року від імені [PERSON] на адресу начальника (5104) ВРЕВ № 4 м. Білгород-Дністровський, в якій він просить перереєструвати транспортний засіб «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER] на нового власника на підставі довідки-рахунку; довідку-рахунок від 26.12.2014 року, видану ТОВ «М.В.Л. Групп», адреса ТОВ ««М.В.Л. Групп»: м. Рівне, вулиця Пухова, 83, з якої вбачається що [PERSON], придбав автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]; Акт технічного огляду ТЗ. На виконання ухвали суду будь-яких документів, що стали підставою для перереєстрації транспортного засобу марки «MAN» модель 19.293, тип ТЗ: вантажний фургон,1998 року випуску державний номер [NUMBER] ім'я [PERSON], суду не надіслано. Одночасно суд звертає увагу, що саме у позовній заяві вказується що вантажний автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в. був знятий з обліку 27.12.2014 року на підставі довідки-рахунку ВІА № 924923 від 26.12.2014 року виданій ТОВ «M.B.Л. Групп» та переоформлений на громадянина [PERSON], вантажний автомобіль марки «MAN» 1998 р.в., був знятий з обліку 09.07.014 року та переоформлений на громадянина [PERSON] на підставі довідки-рахунку № ВІА № 601310 виданої TOB «M.B.JI. Групп». Тобто позивачка при зверненні до суду мала інформацію щодо оформлення довідок-рахунків, проте суду вказані документи не надала, звідки їй відомо про укладення договорів купівлі-продажу належного їй рухомого майна суд не повідомила. Стаття 215 ЦК України встановляє загальне правило проте, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент йог вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину передбачених ст. 203 ЦК України. Розглядаючи даний спір суд приймає до уваги, що відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса, продаж через довідку-рахунок. Документами, що знаходяться у матеріалах справи, підтверджується, що автомобіль марки «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]», було продано 26.12.2014 року через довідку-рахунок № 924923 від 26.12.2014 року. Як вбачається з акту технічного огляду ТЗ, складеному відповідно до Додатку 3 до Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, власником автомобілю «VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]» є [PERSON]. На виконання ухвали суду від 29.06.2016 року по справі № 521/2310/15-ц територіальним сервісним центром № 5141 Регіонального сервісного Центру в Одеській області надано інформацію відповідно до якої,згідно бази даних АІС «Автомбіль» МВС України в Одеській області та національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, стосовно транспортних засобів, які були зареєстровані на ім'я [PERSON], [INFO], наступне: 1) 13.04.2010 року був зареєстрований вантажний автомобіль VOLVO FH 12, 1999 р.виг. н/з [NUMBER], шасі [NUMBER], який 27.12.2014 року перереєстрований на іншого власника; 2) 28.09.2010 року був зареєстрований вантажний автомобіль «MAN» модель 19.293, тип ТЗ: 1998 року випуску н/з [NUMBER], шасі [NUMBER], який 09.07.2014 року перереєстрований на іншого власника. Таким чином, є підстави для визнання недійсним правочину - договору купівлі-продажу рухомого майна належного позивачці [PERSON] - автомобілю ««VOLVO» 1999 р.в., державний номер [NUMBER]», укладеного 26 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], також вбачаються підстави для визнання недійсним правочину - договору купівлі-продажу рухомого майна належного позивачці [PERSON] - автомобілю марки «MAN» модель 19.293, тип ТЗ: 1998 року випуску н/з [NUMBER], шасі [NUMBER], який 09.07.2014 року перереєстрований на іншого власника - [PERSON], на підставі довідки-рахунку № ВІА № 601310 виданої TOB «M.B.JI. Групп», оскільки ці правочини укладено [PERSON] без згоди [PERSON] як власниці рухомого майна. Постановою Кабінету Міністрів України № 1029 від 29 вересня 2011 року внесені зміни до Правил дорожнього руху, а саме п.2.2. викладено в наступній редакції:» 2.2. Власник транспортного засобу, а також особа яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ. Суд проаналізувавши фактичні обставини даної справи, прийнявши до уваги, що [PERSON] передала [PERSON] технічні паспорти на автомобілі, наявність яких давала йому право на управління транспортними засобами, скориставшись переданими йому документами, уклав договори купівлі-продажу транспортних засобів з порушенням закону, а саме ст.241 ЦК уклавши правочини з перевищенням повноважень. В межах даної справи суд позбавлений можливості прийняти рішення про визнання угод недійсними, тому що такі вимоги ні позивачкою на її представником не заявлялися. Згідно зі ст. 392 ЦК України, «Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». Право власності позивачки на автомобіль на цей час оспорюється і не визнається відповідачами. Оскільки для відновлення майнових прав позивачки на рухоме майно, необхідно визнати за нею права власності на це майно, але такі вимоги ні позивачкою, ні її представником адвокатом Форостенко О.О. не заявлялися, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про витребування рухомого майна на користь [PERSON], яка у порушення ст. 16 ЦК України звернулася до суду з позовом, в якому неправильно обрала спосіб захисту порушеного права. Відповідно до п. 3 частини першої ст. 388 ЦК України, «1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом». Витребування автомобілів з володіння [PERSON] та [PERSON] можливо шляхом: визнання за позивачкою права власності на автомобіль та зобов'язання [PERSON] та [PERSON] передати їй автомобілі. Суд вважає, що встановлення цих обставин є достатньою підставою для того, щоб [PERSON] мала право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства за захистом порушених майнових прав на автомобіль з позовом до осіб, які незаконно користуються належним їй майном та мають можливість вчинити дії, пов'язані з його розпорядженням. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачці, права якої порушені, що порушені права підлягають захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним, визнання права власності на автомобіль, та шляхом заявлення вже похідних вимог про витребування майна з чужого володіння. Позовні вимоги про визнання свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів недійсними та знятті автомобілів з державної реєстрації в МРЕВ ДАЇ ГУ УМВС України в Одеській області також не підлягають задоволенню, оскільки не конкретизовані, позивачем не вказано які саме Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів вона просить визнати недійсними та з яких підстав. Вказані вимоги є похідними від заявлених вимог щодо витребування майна, тому суд відмовляючи у задоволенні позову про витребування майна, відмовляє і у задоволення позовних вимог і в іншій частині. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed