Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення нею повноліття. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 02.09.2003 року шлюб було розірвано на підставі рішення Смілянського районного суду Черкаської області від 17.02.2003 року. [INFO] року від шлюбу народилась донька - [PERSON]. Після розірвання шлюбу, позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] проживають окремо та не підтримують стосунків. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті і вихованні доньки свідомо не приймає, матеріально не допомагає. Лише фактично виконує рішення суду, щодо сплати аліментів. Додаткових коштів для утримання і розвитку доньки Відповідач ніколи не надавав. Всі витрати, пов'язані із вихованням і розвитком дитини - екскурсії, відпочинок, відвідання культурних місць, факультативів та ін., позивач [PERSON] оплачувала доньці самостійно. Дитина постійно проживає разом з позивачем, вона фактично самостійно несе усі витрати по утриманню і вихованню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача [PERSON] з проханням приймати участь в вихованні їхньої спільної дитини, однак її неодноразові звернення відповідач свідомо ігнорував і продовжує ігнорувати до цього часу. Позивач [PERSON], маючи змогу і фінансові можливості, порадившись із донькою, має намір забезпечити повноцінний розвиток і виховання доньки, хоче надати їй можливість отримати найкращу освіту серед можливих, у зв'язку з чим планує направити доньку на навчання в республіку Польща, що позитивно вплине на підвищення інтелектуального рівня та світогляду дитини, її духовний та моральний розвиткок, а також є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Навчання за кордоном надасть розвиток дитини, як особистості, а також не порушить прав відповідача як батька, оскільки їхня донька буде час від часу приїжджати в Україну, що не позбавить відповідача [PERSON] можливості брати участь у вихованні доньки. Позивач [PERSON] неодноразово зверталась в усній формі по телефону до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд їхньої доньки [PERSON] [INFO]. Пояснювала, що це забезпечить майбутнє доньки і надасть їй можливість розвиватися, а також сучасну освіту і перспективи працевлаштування в майбутньому, тим паче, що донька сама бажає навчатися за кордоном. Проте відповідач [PERSON] дозвіл на виїзд дитини не надає, а аргументувати свою відмову категорично відмовився, не зважаючи на те, що не приймає участі у вихованні доньки, тим самим проявляючи байдужість до її майбутнього. Позивач [PERSON]вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька їх неповнолітньої доньки - [PERSON], шкодить її інтересам, не сприяє її всебічному і гармонійному розвитку та порушує її права. Саме така ситуація і стала підставою для звернення позивача [PERSON] до суду. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до республіки Польща, на навчання неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Дозволити позивачу - [PERSON].і, без згоди батька - [PERSON], оформити всі необхідні документи для тимчасового виїзду на навчання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], за межі України та на її в'їзд до республіки Польща. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву, в котрій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлялася в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи, також про дату, час і місце проведення судового засідання була дана об'ява в газеті «Черкаський Край», в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи. А тому суд з письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради не з'явився, але надав суду заяву, в котрій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив прийняти рішення, яке б не суперечило інтересам дитини. Вивчивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав та інтересів юридичної особи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем. 02.09.2003 року шлюб було розірвано на підставі рішення Смілянського районного суду Черкаської області від 17.02.2003 року. [INFO] року від шлюбу народилась донька - [PERSON]. Після розірвання шлюбу, позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] проживають окремо та не підтримують стосунків. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті і вихованні доньки свідомо не приймає, матеріально не допомагає. Лише фактично виконує рішення суду, щодо сплати аліментів. Додаткових коштів для утримання і розвитку доньки Відповідач ніколи не надавав. Всі витрати, пов'язані із вихованням і розвитком дитини - екскурсії, відпочинок, відвідання культурних місць, факультативів та ін., позивач [PERSON] оплачувала доньці самостійно. Дитина постійно проживає разом з позивачем, вона фактично самостійно несе усі витрати по утриманню і вихованню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача [PERSON] з проханням приймати участь в вихованні їхньої спільної дитини, однак її неодноразові звернення відповідач свідомо ігнорував і продовжує ігнорувати до цього часу. Позивач [PERSON], маючи змогу і фінансові можливості, порадившись із донькою, має намір забезпечити повноцінний розвиток і виховання доньки, хоче надати їй можливість отримати найкращу освіту серед можливих, у зв'язку з чим планує направити доньку на навчання в республіку Польща, що позитивно вплине на підвищення інтелектуального рівня та світогляду дитини, її духовний та моральний розвиткок, а також є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Навчання за кордоном надасть розвиток дитини, як особистості, а також не порушить прав відповідача як батька, оскільки їхня донька буде час від часу приїжджати в Україну, що не позбавить відповідача [PERSON] можливості брати участь у вихованні доньки. Позивач [PERSON] неодноразово зверталась в усній формі по телефону до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд їхньої доньки [PERSON] [INFO]. Пояснювала, що це забезпечить майбутнє доньки і надасть їй можливість розвиватися, а також сучасну освіту і перспективи працевлаштування в майбутньому, тим паче, що донька сама бажає навчатися за кордоном. Проте відповідач [PERSON] дозвіл на виїзд дитини не надає, а аргументувати свою відмову категорично відмовився, не зважаючи на те, що не приймає участі у вихованні доньки, тим самим проявляючи байдужість до її майбутнього. Позивач [PERSON]вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька їх неповнолітньої доньки - [PERSON], шкодить її інтересам, не сприяє її всебічному і гармонійному розвитку та порушує її права. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3. ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до ч. 1.2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Їй має даватися освіта, яка сприяла б її загальному культурному розвиткові і завдяки якій вона могла б на основі рівності можливостей розвинути свої здібності і особисте мислення, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності, і стати корисним членом суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч. 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Таким чином, виїзд дитини за кордон на навчання з усним узгодженням із батьком основних позицій такої поїздки, що позивач [PERSON] постійно і намагалася здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист інтересів і прав дитини, її розвиток та виховання. Позивач [PERSON] та її дитина [PERSON], є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має постійне місце роботи, дитина фактично знаходиться на повному матеріальному утриманні у позивача [PERSON], вона належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, переживає та піклується за її майбутнє. Також варто зазначити, що доступ батька до дитини не обмежений, проте батько самоусунувся від виховання дитини, її розвитком не цікавиться, участі у житті доньки свідомо не приймає. Позивач [PERSON] бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок та навчання за кордоном, повністю бере на себе матеріальне утримання дитини за кордоном та зобов'язується і надалі дбати про доньку та її якнайкращий розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. На підставі наведеного,

Outcome: approved