Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, просила встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , у період з 2010 року до моменту смерті. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є племінницею відповідача у справі. [PERSON] померла [INFO] , відповідач у справі є сином позивачки. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] , що належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 22.12.1993 року. Оскільки вона є єдиним спадкоємцем за законом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. При цьому вказала, що на протязі шести років постійно проживала з [PERSON] , як одна сім`я, вели спільне господарство, допомогла сплачувати комунальні послуги, піклувалася під час хвороби. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Десятої Харківської державної нотаріальної контори надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. [PERSON] народилась [INFO] у с. Слатине Дергачівського району Харківської області. Після реєстрації шлюбу позивач у справі змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Тітка позивача [PERSON] померла [INFO] . Факт родинних відносин між позивачем у справі та [PERSON] підтверджений рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.05.2018 року, що набрало законної сили, та не підглядає доказуванню. Позивачка звернулася із заявою від 16.01.2018 року про прийняття спадщини після [PERSON] до Десятої Харківської державної нотаріальної контори. Однак нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, роз`яснивши право на звернення до суду за захистом прав. Факт спільного проживання позивача до [PERSON] у період з 2010 року до моменту смерті знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та доведений належними письмовими доказами, зокрема: свідоцтвом про розірвання шлюбу; свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про смерть [PERSON] , рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.05.2018 року у справі № 619/924/18; листом Десятої Харківської державної нотаріальної контори від 16.01.2019 року; листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.12.2017 року. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. За змістом ст.ст.77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі №633/344/16-ц. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач позов повністю визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з огляду на докази, надані позивачем, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved