Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 46. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час неповнолітні та проживають з нею. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Протягом двох місяців проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Переконана, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить позов задовольнити, терміну на примирення не надавати, діти залишаться проживати з нею, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов підтримала. Відповідач проти позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серії 1-ИД №070424, виданого 20 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського райуправління юстиції Тернопільської області, [PERSON], 23 грудня 1978 року та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 20 вересня 2003 року, актовий запис №46, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Каришин». Під час перебування у шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується їх свідоцтвами про народження відповідно серії І-ИД № 009458 від 12 травня 2005 року, І-ИД № 069288 від 28 березня 2008 року. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і відповідач не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Каришин », в своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved