Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що між сторонами було укладено два договори добровільного страхування життя, а саме: договір на користь [PERSON] від 24 серпня 2012 року, строк дії якого 15 років, факт укладення якого підтверджується полісом страхування № 006874, та договір на користь [PERSON] від 24 серпня 2013 року, строк дії якого 25 років, факт укладення якого підтверджується полісом страхування № 005161. Позивач вказала, що 07 червня 2019 року повідомила відповідача про намір достроково припинити дію договорів та отримати гарантовану викупну суму за договором № 006874 від 24 серпня 2012 року в розмірі 21314,44 грн та за договором № 005161 від 24 серпня 2013 року в розмірі 8694,04 грн, однак відповідач вказані кошти так і не виплатив. У зв`язку з наведеним позивач просить суду стягнути з відповідача на її користь викупну суму за полісом № 006874 від 24 серпня 2012 року в розмірі 21314,44 грн та викупну суму за полісом № 005161 від 24 серпня 2012 року в розмірі 8694,04 грн. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, у зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК). Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (ч. 1 ст. 981 ЦК). На підтвердження укладення договорів страхування між сторонами суду були надані поліси страхування життя ІЛ № 006874 (а.с. 7) та ІЛ № 005161 (а.с. 16) Однак, як учачається зі змісту вказаних полісів, договір страхування життя складається не лише з полісу страхування, а й із заяви на укладення договору страхування життя, правил страхування, програм страхування, медичних та інших документів (у разі необхідності). Вказаних документів суду надано не було. Отже, на переконання суду, позивачем не було надано допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договорів страхування. Крім того, відсутність у матеріалах справи правил страхування позбавляє суд можливості дослідити поміж іншого умови припинення договору страхування та умови стосовно повернення гарантованих викупних сум. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю порушення прав позивача.

Outcome: dismissed