Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що вона та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2017 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне проживання з відповідачем вони припинили з січня 2019 року. З цього часу, відповідач лише декілька разів надавав матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини. Фактично, всі витрати, пов`язані з забезпеченням їхньої дитини, вона несе сама. Окрім того, на даний час, вона знаходиться у вимушеній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, постійного доходу не має, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки, за вказаних вище обставин, працювати не має змоги. Відповідач відмовляється надавати допомогу на її утримання. Їй відомо, що відповідач займається приватною підприємницькою діяльністю, надає послуги по перевезенню вантажів і, за час їхнього проживання, мав сталий дохід, тому вважає, що він має можливість і повинен сплачувати аліменти на її утримання. Ніяких домовленостей з відповідачем, з приводу сплати аліментів, у них немає. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав, оскільки вважає, що позивач не надала суду доказів, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги та яке у неї матеріальне становище на даний час. Також, у відзиві зазначено, що позивач: має зобов`язання перед АТ «Ідея Банк» по сплаті кредиту (щомісячний платіж становить 6961,85 гривень); являється фізичною особою підприємцем, маючи єдиний податок 3-ї групи по ставці 5%; є годувальником своєї матері, яка є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію; несе витрати на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі та оплату житла. В зв`язку з викладеним вважає, що не має змоги надавити позивачу матеріальну допомогу. Просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача підтримав свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, позов не визнав. Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 82. Також, судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить відповідна копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 64. Донька [PERSON] , відповідно до копії довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області № 996 від 02.04.2019 року, проживає з позивачем по [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що догляд за донькою [PERSON] на даний час здійснює її мати - [PERSON] . Відповідач матеріальної допомоги ні на утримання доньки, ні на утримання дружини не надає, що ставить останню в скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Суд враховує посилання представника відповідача на те, що відповідач має зобов`язання перед АТ «Ідея Банк» по сплаті кредиту (щомісячний платіж становить 6961,85 гривень); являється фізичною особою підприємцем, маючи єдиний податок 3-ї групи по ставці 5%; є годувальником своєї матері, яка є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію; несе витрати на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі та оплату житла. Проте, суд також враховує, що відповідач є працездатним, має молодий вік, є фінансово спроможним, оскільки, укладаючи 12.03.2019 року кредитний договір на суму 85898,00 гривень, зі щомісячним платежем 6961,85 гривень, та знаючи, що у нього є малолітня донька [INFO] та дружина, яка здійснює за дитиною догляд, - розраховував свої фінансові можливості. Щодо єдиного годувальника матері, то відповідач сам зазначив, що мати отримує пенсію, а будь-яких доказів, що лише він може їй допомагати (фінансово утримувати), суду не надав. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги, оскільки сам факт догляду за дитиною, яка, на момент подачі позову не досягла однорічного віку, створює позивачу обмежені можливості щодо свого матеріального забезпечення та забезпечення дитини, а відтак тягне за собою потребу у матеріальній допомозі. Враховуючи вище викладене, позивач [PERSON] має право на утримання від відповідача [PERSON] до досягнення їхньою донькою [PERSON] трирічного віку, проте, врахувавши, згідно зі ст. 80 СК України, всі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд прийшов до висновку, що аліменти, які просить стягнути позивач з відповідача у розмірі 1000 гривень, щомісячно, є завищеними, не відповідають принципам розумності та справедливості, та вважає, що їх необхідно зменшити до 800 гривень щомісячно, а тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви даної категорії сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на 01.01.2019 року становить 768,40 гривень. Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 614 гривень 72 копійки. Іншу частину судового збору у розмірі 153 гривень 68 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved