Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд встановити факт належності домоволодіння [ADDRESS] померлому [INFO] [PERSON], встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після померлого [INFO] [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. У своєму позові позивач посилалась на те, що [INFO], помер її син - [PERSON], який був власником домоволодіння [ADDRESS]. Після його смерті позивач, через свого представника, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко Валентини Василівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 28 листопада 2014 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва в зв'язку з тим, що договір дарування будинку, який посвідчує право власності померлого на спадкове майно не було зареєстровано у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». На даний час у позивача відсутні інші шляхи визнання за нею права власності на спадкове майно і тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом для визнання за собою права на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач в судове зсідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні визнав позов повністю та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтво про смерть: [NUMBER] від [INFO], [PERSON] помер [INFO]. З Договору дарування будинку від 28 лютого 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1569, вбачається, що спірне домоволодіння було подароване [PERSON], [PERSON]. Відповідно до п. 7. цього Договору, [PERSON] набуває право власності на спірний будинок з моменту підписання цього договору за умови його нотаріального посвідчення. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003 р. з наступними змінами), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 2. ст. 243 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення договору дарування, договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Враховуючи також те, що сторони визнають факт належності майна померлому, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту належності спірного домоволодіння померлому [INFO] [PERSON]. Відповідно до ст. 16. ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до ч.1. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2. ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1. ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1. ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2. ст. 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 3 ст.1296 ЦК України, визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1216 ЦК України зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217. ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218. ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 УК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3. ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, достатність і їх взаємний зв'язок у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved