Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON], третя особа - [PERSON], про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 травня 2013 року, її чоловік [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Вироком Судацького міського суду від 01 серпня 2013 року за фактом даної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 268 КК України, визнано винним [PERSON], який на момент вчинення вказаного кримінального правопорушення перебував у трудових правовідносинах з фізичною особою - підприємцем [PERSON] У зв'язку зі смертю чоловіка позивачка зазнала моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала викладені в позовній заяві обґрунтування та просила задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи моральну шкоду тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здійснено зіткнення з автомобілем, в якому їхав її чоловік, що призвело до його смерті. Позивачка разом з неповнолітнім сином пережили та продовжують переживати сильні душевні страждання, завдані трагічною загибеллю рідного чоловіка та батька дитини. Завдана моральна шкода полягає в перенесеному величезному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у постійному відчутті нестерпного глибокого душевного болю, який напевно вже ніколи не покине. Це призвело до значного погіршення психічного стану, адже передчасна та раптова загибель чоловіка, є подією, що не може не залишити сліду в душі. Позивачка тривалий час перебуває у стані депресії, намагається відійти від реальності та забути про болючу втрату, однак, біль та страждання повертаються знову й знову. Смерть чоловіка для неї та всієї родини стала важкою та непоправною втратою. З моменту трагедії вона постійно переживає моральні страждання. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON], третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням думки позивачки та дотримання розумних строків розгляду справи суд вбачає за можливе розглянути справу в тому обсязі доказів, які містяться в матеріалах справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] 16 травня 2013 року о 11 годині 40 хвилин, у світлий час доби, на 17км.+550м. автодороги Грушівка-Судак у м. Судаку Автономної Республіки Ким, керуючи автомобілем ЗІЛ-5301, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись з боку с. Грушівка в напрямку м. Судака, при здійсненні обгону попутного транспортного засобу, не переконався в безпеці свого маневру, створивши небезпеку іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-211540, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновків судово-медичної експертизи № 25 від 18 червня 2013 року, водій [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть останнього. Вироком Судацького міського суду від 01 серпня 2013 року визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 268 КК України (арк. справи 8-10). Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим у кримінальній справі визнано дружину померлого [PERSON] - [PERSON], які мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (арк. справи 12, 13). На момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] та виконував роботу експедитора. Власником транспортного засобу ЗІЛ-5301, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] (арк. справи 41). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Приписами ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (частина перша статті 1172 Цивільного кодексу України). Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132 - 134 КЗпП України). Крім того, в абзаці 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд враховує, що відповідачем, котрому достовірно було відомо про смерть [PERSON], не надано жодної допомоги потерпілій позивачці та її сім'ї. Усе викладене свідчить про те, що позивачці було дійсно завдано моральної шкоди, а тому суд враховуючи тривалість негативних обставин, на підставі засад розумності вважає, що сума 100000,00 грн., заявлена позивачкою, є обґрунтованою, виваженою та справедливою, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, характер та обсяг страждань позивачки. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1000,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved