Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.01.2002 року вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №10. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають і надалі будуть проживати з позивачем. Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами, мають різні погляди на сімейне життя та обовязки. Спільно з відповідачем не проживають з січня 2017 року, вважає, що сімя розпалась остаточно, на примирення не згодна. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Матюніна»; стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору. В судове засідання позивач не зявилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність та задовольнити позовні вимоги, зазначила що з відповідачем не проживає з 06.07.2017 року, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №318553, виданого 12 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 4). Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ОЛ №064032, виданого 22.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №163716, виданого 15.01.2009 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 5-6). Згідно довідки про склад сімї за №382, виданої 10 липня 2017 року Шепилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем в с. Шепилове Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 12). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, спору про місце проживання неповнолітніх дітей не мають, разом не проживають з 06 липня 2017 року. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Позивач надала суду заяву про залишення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Матюніна». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий\~збір в розмірі 640 грн., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved