Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом відповідно до якого прохає суд ухвалити рішення яким яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 7 в будинку №91 по вул.Мічуріна в м.Кременчуці. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі на даний час є зареєстрованими чотири особи, а саме він його дружина [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «Добробит» від 29.03.2016 року. Не зважаючи на реєстрацію в спірній квартирі відповідачка з 1996 року і по теперішній час в квартирі не проживає, плату за надавані комунальні послуги не вносить. Фактично весь цей час вона проживає в будинку свого дідуся за адресою, м.Кременчук, вул.. Рєпіна,66. Він як квартиронаймач та члени його сімї несуть матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг з урахуванням її реєстрації в квартирі, що з огляду на постійне зростання тарифів за надавані послуги є досить затратно. Відповідач їхні витрати жодним чином не відшкодовує, а отримати субсидію на відшкодування комунальних платежів він також не має змоги, так як не може надати відомості про доходи відповідачки. Він неодноразово прохав відповідачку знятися з реєстрації в спірній квартирі, але зробити це в добровільному порядку вона відмовляється, у звязку з чим він змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач та її представник в попередньому судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та прохала відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, оскільки відповідачка позбавлена можливості проживати в квартирі, так як їй перешкоджають в цьому. Представник третьої особи Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради [PERSON], стосовно позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи ТОВ «Добробит» - [PERSON] стосовно позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради [PERSON] проти позовних вимог позивача заперечував та прохав відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки власником є територіальна громада в особі Кременчуцької міської ради, а не позивач, тому у нього відсутні правові підстави для звернення з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд, вислухавши думку сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши наявні письмові матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою керівником ТОВ «Добробит» від 29.03.2016 року. Згідно довідки ТОВ «Добробит» від 23.06.2016 року за даною адресою зареєстровано з 11.03.1988 року чотири особи в тому числі і відповідачка [PERSON] Відповідно до акту від 29.03.2016 року та від 23.06.2016 року, що складені фахівцем відділу по зверненню громадян ТОВ «Добробит» [PERSON] встановлено, в кватирі 7 будинку №91 по вул. Мічуріна в м.Кременчуці [PERSON] не проживає з 1996 року. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] в кватирі 7 будинку №91 по вул. Мічуріна в м.Кременчуці з 1996 року. При цьому свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки відповідачка приходить до квартир, але її в квартиру не пускають. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу (далі-ЖК) України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї (ч.3 ст.64 ЖК). У відповідності до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо вони були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Відповідачка у судовому засіданні стверджувала, що не має можливості проживати у спірній квартирі по причині того, що з часу коли вона почала доглядати за пристарілим та хворим дідом, її мати та вітчим (позивач) вирішили, що вона успадкує житло діда, а квартиру віддадуть сину, тому і перешкоджали їй користуватись квартирою, хоча вона постійно намагалась повернутись в квартиру. Позивач не заперечував проти твердження відповідачки та заявив у судовому засіданні: «Не пускав і пускати не буду. Вона мені ніхто, а в мене є син, якому я залишу квартиру». Таким чином, судом встановлено, що в спірній квартирі відповідачка не проживає оскільки між позивачем та нею постійно виникають конфліктні ситуації, позивач перешкоджає відповідачці у проживанні та користуванні квартирою, так як має намір приватизувати квартиру без участі відповідачки, оскільки вона не є його рідною дитиною, а позивач має сина і вважає за потрібне приватизувати та залишити квартиру сину, а позивачці повинно відійти житло за місцем її проживанням з дідом та бабою. Тому суд не приймає як належні докази показання свідків та акти ТОВ «Добробит» про не проживання відповідачки в квартирі з 1996 року, для визнання її такою, що втратила право на користування квартирою, оскільки вона не проживає в квартирі з поважних причин, а саме у звязку з перешкоджанням в цьому позивачем, що не заперечувалось останнім у судовому засіданні. \~\~\~\~\~ Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи, що позивачем по справі не надано суду доказів, що відповідачка не проживає в спірній квартирі більше встановлених законом строків без поважних причин та підтверджено, що він перешкоджає їй в цьому і не має наміру пускати її в квартиру, суд приходить до висновку, що відповідачка не проживає в квартрі з поважних причин, а тому позов задоволенню не підлягає.\~\~ Відповідно ч.1 статті 88 ЦПК України якщо Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, підстав для стягнення з відповідачки судового збору не вбачається.

Outcome: dismissed