Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В позовній заяві вказує, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 16.03.2013 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2014 року шлюб було розірвано. Позивач є власником квартири № 83 у будинку №14 а по вул. Яценко у м. Запоріжжя. В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який не мешкає в ній з липня 2014 року. Оскільки відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин понад, то позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житлом та зняти його з реєстрації . В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали в повному обсязі та просять її задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. В судове засідання відповідач не зявився, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 15.03.2011 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки АДС УДМС України в Запорізькій області від 24.07.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] а кв.83. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таке саме положення закріплено у ст. 150 Житлового кодексу України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені терміни провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] в квартирі №83 у будинку № 14 а по вул. Яценко у м. Запоріжжя не мешкає з липня 2014 року. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив, право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Яценко, 14 а кв.83. Вирішуючи позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином рішення суду про втрату права користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстрації відповідача, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. \~

Outcome: partial