Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить виділити їй та відповідачці [PERSON] поЅ частині житлового будинку [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за Ѕ частину будинку в розмірі 81930 гривень, припинити її право власності на Ѕ частину цього будинку, визнавши право власності на цю частину за [PERSON] , посилаючись на те, що даний будинок є їх спільною сумісною власністю, проте разом користуватись ним та розділити його в натурі на дві рівні частини вони не можуть, що впливає на порядок користування та розпорядження нерухомим майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, від стягнення з відповідача на її користь судових витрат відмовилася. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Безугла І.С. позовні вимоги визнали. В зв`язку з визнанням позову відповідачем свідки в судовому засіданні не допитувались. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , який належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією договору дарування від 30.04.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Бурлаченко К.Ф. (а.с.11-12), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 247247414 від 07.03.2021 року (а.с.13-16) та копією свідоцтва про одруження відповідача [PERSON] (а.с.39). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього кодексу, згідно якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, який вони бажають розділити, виділивши кожному з них по Ѕ частині. При цьому сторони домовилися що [PERSON] сплатить [PERSON] визначену ними грошову компенсацію за Ѕ частину будинку та ця частина будинку відійде у власність [PERSON] , а тому суд, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірний будинок підлягає припиненню.

Outcome: approved