Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа без права самостійних вимог служба у справах дітей Вінницької міської ради. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є батьком її сина [PERSON], [INFO]. 06.06.2008 вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області. У звязку з тим, що сімейні відносини не склалися з часу народження сина, вони з відовідачем проживають окремо. Після того, як їх синові виповнився один рік, вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. 30.09.2011 рішенням Ленінського районного суду Вінницької області їх шлюб був розірваний. 18.11.2015 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON]. Її сини проживають разом з нею та виховуються її теперішнім чоловіком, який їх утримує, так як вона на даний час знаходиться у декретній відпустці. Її старший син [PERSON], вважає її чоловіка своїм батьком, про існування рідного батька він не знає та з ним не знайомий. 30.03.2012 Ленінським районним судом м. Вінниці було прийнято рішення стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 12.03.2012, і до досягнення дитиною повноліття. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, тому аліменти стягувались з нього виконавчою службою в примусовому порядку. Відповідно до довідки Замостянського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 21692.24.25 від 16.05.2018 , [PERSON] у період з 01.11.2017 по 30.04.2018 року аліментів на утримання сина [PERSON] не отримувала. З часу народження їхнього сина відповідач участі у його вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться його життям, станом здоровя, розвитком, родинні стосунки з сином не підтримує, зі святами та днями народження сина не поздоровляв. Дані обставини підтверджені наступними доказами: - довідкою комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №57 Вінницької міської ради», з якої вбачаться, що за час перебування дитини в закладі батько не брав участі у вихованні сина; - довідкою комунального закладу Вінницької міської ради «Загальноосвітня школа І-III ступенів № 36», відповідно до якої [PERSON] протягом періоду навчання дитини у школі не приймав участі у його вихованні та розвитку, батьківські збори та інші шкільні заходи не відвідував; - актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 17.05.2018 р.; - актом, складеним за місцем проживання від 23.05.2018 року, відповідно до якого з часу вселення у квартиру у 2010 році за адресою: м. [ADDRESS] батько [PERSON] - [PERSON] не зявлявся, вихованням свої свого сина не займався, матеріальної допомоги не надавав. На даний чає син виховується у повноцінній сімї та вважає її другого чоловіка рідним батьком. Враховуючи, що відповідач не цікавиться життям свого сина та вважає його чужим, а його син вважає рідним батьком її другого чоловіка, вона вирішила звернутися до суду з даним позовом Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та підтвердили вищезазначені обставини. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився двічі, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, повідомлень про причини неявки до суду від відповідача не надійшло. Представник третьої особи служба у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не зявилася , але подала заяву, в якій позов підтримала та надала суду висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов слід задовільнити. Судом встановлено, що 06.06.2008 сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, з якого вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 30.09.2011 шлюб між сторонами розірвано (а.с.15). 18.11.2015 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шкарпітіна зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2012 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 12.03.2012, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, тому аліменти стягувались з нього виконавчою службою в примусовому порядку. Відповідно до довідки Замостянського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 21692.24.25 від 16.05.2018 року, [PERSON] у період з 01.11.2017 по 30.04.2018 року аліментів на утримання сина [PERSON] не отримувала (а.с. 18). Довідкою № 37 від 22.05.2018 комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №57 Вінницької міської ради» підтверджується, що за час перебування дитини в закладі батько не брав участі у вихованні сина (а.с. 12). Із довідки № 116 від 21.05.2018 комунального закладу Вінницької міської ради «Загальноосвітня школа І-III ступенів № 36» вбачається, що [PERSON] протягом періоду навчання дитини у школі не приймав участі у його вихованні та розвитку, батьківські збори та інші шкільні заходи не відвідував (а.с. 11). Актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 17.05.2018 підтверджується, що [PERSON] проживає з позивачем та вітчимом (а.с. 9). Актом, складеним за місцем проживання від 23.05.2018 року, відповідно до якого з часу вселення у квартиру у 2010 році за адресою: [ADDRESS] батько [PERSON] - [PERSON] не зявлявся, вихованням свої свого сина не займався, матеріальної допомоги не надавав (а.с. 10). Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». [PERSON] з теперішнім чоловіком [PERSON] мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Всі вони проживають разом. У відповідності з ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 p.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.» Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і це є підставою до позбавлення його батьківських прав. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. З висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], від 07.09.2018 вбачається, що орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON]. батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 51-52). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, ніяких відносин не підтримує, не спілкується, не цікавиться його навчанням та станом здоров'я, повністю байдужий до синових проблем, його розвитку. Вихованням та фактичним утриманням малолітньої дитини займається позивач. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого малолітнього сина . Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 704.80 грн. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved