Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем 22 червня 2013 року зареєстрували шлюб у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 209. Від сумісного проживання з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що сімейні відносини з відповідачем припинилися в звязку з різними поглядами на сімейне життя, разом не проживають з серпня 2015 року. Вважає, що подальше збереження сімї неможливе і тому шлюб необхідно розірвати. Майна, яке підлягає розподілу у них не має. Просила суд розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги визнала повністю. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2013 року [PERSON]П та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 209. Від сумісного проживання сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії І-НО № 538799, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 855. Ухвалою суду від 24 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] був надан строк для примирення один місяць. Сторони не примирилися. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить інтересам сторін та інтересам малолітньої дитини, так як сімейні відносини сторони не підтримують і не бажають того, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved