Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з Державного підприємства «Український науково технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на її користь компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати у розмірі 4082,91 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала у відповідача з 16 липня 2012 року по 11 лютого 2015 року, звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. 09 та 10 квітня 2015 року відповідач сплатив заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 серпня 2014 року по 11 лютого 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку за 14 днів, лікарняні кошти за 3 дні хвороби. Однак, відповідачем не сплачено компенсацію заборгованості за час затримки заробітної плати за період часу з 12 лютого 2015 року по 09 квітня 2015 року, сума якої складає 4082,91 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] підприємство «Український науково технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON] працювала на посаді інженера 2,1 категорії у Державному підприємстві «Український науково технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» з 16 липня 2012 року по 11 лютого 2015 року, звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На час звернення позивача до суду з даним позовом мала місце заборгованість відповідача перед [PERSON] по заробітній платі у розмірі 15102,59 грн., компенсація за невикористану відпустку 1523,62 грн., невипалчені лікарняні кошти 314,07 грн. 09 та 10 квітня 2015 року відповідач сплатив заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 серпня 2014 року по 11 лютого 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку за 14 днів, лікарняні кошти за 3 дні хвороби. Однак, відповідачем не сплачено позивачу компенсацію заборгованості за час затримки заробітної плати за період часу з 12 лютого 2015 року по 09 квітня 2015 року, сума якої складає 4082,91 грн. Згідно довідки про середню заробітню плату від 16 лютого 2015 року за № В-49-10/1-02 середньоденна заробітна плата за час роботи у ДП «УКРНТЦ «Енергосталь» становить 104,69 грн., таким чином компенсація заборгованості за час затримки заробітної плати за період часу з 12 лютого 2015 року по 09 квітня 2015 року (39 робочих днів) становить 39 х 104,69 грн.=4082,91 грн. Частино 1 статті 47 КЗпП України передбачено, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок к строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

Outcome: approved