Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 лютого 2005 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис за №166. Від шлюбу сторони мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Сімейне життя між сторонами не склалось, оскільки відповідач почав знущатися, висловлювати нецензурну лексику та неповагу до позивача, старшої дитини та батьків позивача. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені з липня 2016 року. Таким чином, позивач вважає, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утримані. Позивач на даний час перебуває у декретній відпустці, тому забезпечувати дітей всім необхідним не має можливості, в силу чого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у розмірі прожиткового мінімуму для двох дітей, до досягнення дочками повноліття. Разом з тим, 14.09.2016р. позивач звернулася до суду із заявою, якою уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, оскільки їй стало відомо, що відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/3 всіх його доходів. Позивач в судове засідання не зявилась, проте у заяві про уточнення позовних вимог зазначила, що уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак 13.09.2016р. звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність. При цьому у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає частково та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Разом з тим, щодо стягнення з нього заявленого позивачем розміру аліментів відповідач заперечував та просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 лютого 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №166 та підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ №118872, виданого 06 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 4). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вимога позовної заяви в частині розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви щодо стягнення аліментів також підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-АМ №104232, виданого повторно 26 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO].(а.с. 7) Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №293542, виданого 16 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з довідки №498в, виданої 11.07.2016 року МКП «ЖЕК №15», [PERSON], [INFO] та її неповнолітні доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч. 2 ст. 183 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Крім того суд враховує, що відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, має постійну роботу і стабільний заробіток, інших утриманців не має, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям. Разом з тим, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною - [PERSON] повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору, за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, у розмірі 551,20 грн. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved