Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів, визначеного рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30.07.2010р. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 400 грн. до 2000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з часу припинення шлюбних відносин відповідач не виявляє турботи до сина, життям та розвитком не цікавиться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30.07.2010р. відповідачем не виконувалося, станом на 01.01.2018р. заборгованість зі сплати аліментів складала 35771 грн. Крім того раніше стягнуті кошти не є достатніми для забезпечення усіх потреб дитини: одягу, продуктів харчування, засобів гігієни, лікування, відвідування гуртків. Окрім цього, позивач зазначила, що [PERSON] перебуває на обліку в Комунальній установі «Міський психіатричних диспансер» із захворюванням «легка розумова відсталість», а також є дитиною з інвалідністю з 28.09.2014р., а тому потребує дорого вартісних лікарських засобів та реабілітаційних заходів. 17.02.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] частково визнає позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів і погоджується на збільшення розміру аліментів з 400 грн на 800 грн, оскільки він тривалий час є безробітним, власних джерел доходів не має, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбних відносин з гр. [PERSON] , з якою тримають велику рогату худобу, від реалізації якої має мізерний, але стабільний дохід. З приводу позбавлення батьківських прав відповідач зазначив, що дійсно приділяє недостатньо часу сину та не приймає участі у його вихованні, при цьому він не ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки спілкування з сином було припинено через розірвання шлюбу та його переїздом на постійне місце проживання до Кіровоградської області, жодними діями не завдає шкоди інтересам сина, а тому відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. 26.12.2019р. відкрито провадження у справі та визначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 21.03.2005р., сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №06 (а.с.10). Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.07.2010 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом із матір`ю, вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 400 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , починаючи з 17.06.2010 року. (а.с.17). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 16.12.2011р., позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №1168 (а.с.18). Від вказаного шлюбу позивач має дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції від 03.05.2012р., актовий запис № 3549 (а.с.19). Згідно з медичним висновком №34, виданим Комунальною установою «Міський психіатричний диспансер» від 30.03.2018р. [PERSON] має захворювання «легка розумова відсталість» (а.с.21). Індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №43, виданою Комунальною установою «Міський психіатричний диспансер» 30.03.2018р. підтверджено факт повторного проходження [PERSON] реабілітації (а.с.22). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст.184 СК України). Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України) . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За нормами частин 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приймаючи до уваги відсутність доказів того, що відповідач не може надавати сину матеріальну допомогу, з урахуванням наявності психічного розладу дитини, витрат на лікування, щоденних потреб у забезпеченні дитини, а також враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини за рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30.07.2010р. та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн., оскільки збільшення розміру аліментів забезпечить стягнення на рівні рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача, суд дійшов висновку, що така підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від 03.07.2020 року за вих. №01-05-3/112, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача (а.с. 84-87). Суд не погоджується з наданим висновком, оскільки в першу чергу він не ґрунтується на всебічному та повному з`ясуванні всіх обставин, встановлених судом під час розгляду даної справи, по друге, він суперечить інтересам самої дитини. Відповідач у відзиві наголошує, що не ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, заборгованості зі сплати аліментів не має, з турботою ставиться до психологічного здоров`я дитини. Необхідно звернути увагу на те, що після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, кожний створив нову сім`ю. Відповідач проживає в с.Степове Долинського району Кіровоградської області. Станом на 06.02.2020 року заборгованості зі сплати аліментів не має. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, виходячи з встановлених фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав відповідача не має. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial