Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування будинку недійсним, визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано 08 грудня 1990 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Ворошиловград - актовий запис реєстрації № 512. Шлюб між ними розірвано, згідно рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 25 червня 2013 року. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти ними було набуте спільне рухоме та нерухоме майно, а саме: причіп до автомобіля - вартість 2500 грн.; мотоблок - вартість 5500 грн.; бензокосарка - вартість 1600 грн.; компресорна станція - вартість 1100 грн.; дриль електрична - вартість 350 грн.; кутова шліф машинка - вартість 350 грн.; електролобзик - вартість 300 грн.; телевізор - вартість 1800 грн.; ТВ тумба - вартість 300 грн.; м'який кут та крісло - вартість 4000 грн.; комплект супутникового ТВ та тюнер -1600 грн.;ліжко двоспальне - вартість 900 грн.; газова піч - вартість 700 грн.; кухонний куток - вартість 500 грн.; кухонна стінка - вартість 1700 грн.; піч мікрохвильова - вартість 300 грн.; холодильник - вартість 1500 грн.; морозильна камера - вартість 3200 грн.; пральна машина автомат - вартість 1800 грн.; бойлер електричний - вартість 1200 грн.; котел газовий - вартість 3200 грн.; апарат телефонний стаціонарний - вартість 200 грн.; додаткові сидіння на автомобіль - вартість 1000 грн.; додаткові диски на автомобіль - вартість 1200 грн.; земельна ділянка розміром 0,1937 га , свідоцтво серія ЛГ № 096569 від 10.06.2003 р.; автомобіль MERCEDES - BENS 108 cdi , 2002 р випуску,номерні знаки [NUMBER], який зареєстровано 21.01.20012 р. Вищезазначене майно у сумі 36800 грн. є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її власністю та власністю відповідача у рівних долях. Крім вищезазначеного майна, на підставі недійсної угоди на відповідача - [PERSON] було зареєстровано право власності на будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Дана житлова будівля була споруджена за рахунок коштів спільної сумісної власності подружжя, тобто її - [PERSON], та відповідача - [PERSON] Однак без її відома право власності на цей будинок було незаконно оформлено на батька відповідача та у подальшому у порушення її майнових прав на підставі договору дарування від 26.05.1994 р. зареєстровано на відповідача [PERSON] Виходячи з норм права, чинного станом на 26.05.1994 р., та у зв'язку с надбанням (будівництвом ) будинку за їх спільні кошти, реєстрація будинку повинна була бути проведена як сумісна спільна власність на їх обох, а саме на подружжя [PERSON], але з невідомих обставин, з порушенням її права на частку майна здобутого за рахунок коштів їх сумісної власності, вказану житлову будівлю та присадибні господарські нежитлові будівлі у незаконний спосіб зареєстровано одноособово на відповідача. Зокрема, вказаний вище договір дарування від 26.05.1994 р. був складений і зареєстрований за попередньою змовою батька відповідача та самим відповідачем з метою позбавити її права власності на побудовані ними за спільні кошти житлову будівлю та господарські будівлі. Реєстрація права власності на даний будинок на батька відповідача та укладення у подальшому договору дарування здійснено з порушенням її майнових прав, а тому є всі підстави для визнання його не дійсним і визнання права власності за нею на частку будинку та господарських будівель на підставі того, що на момент вчинення цих дій ні батько відповідача, ні відповідач не мали належного обсягу майнових прав на спірні об'єкти для реєстрації прав власності на вказані об'єкти нерухомості, оскільки будинок за адресою: [ADDRESS], був побудований за спільні кошти та спільною працею подружжя [PERSON], то і право власності з моменту побудови цього будинку виникло у подружжя [PERSON] у рівних частках. У зв'язку з цим батько відповідача не мав права реєструвати спірний будинок на себе особисто, оскільки не мав права власності на це майно, а також і не мав права відчужувати його шляхом укладання договору дарування. За таких обставин є очевидним, що договір дарування вказаного будинку був мнимим оскільки по перше, його уклала особа, яка не є його власником, а по друге, за цим договором фактично нічого не передавалось, оскільки його фактичний співвласник є обдарованою стороною. Таким чином вказаний договір не породив жодних правових наслідків і на підставі ст. 58 , 59 Цивільного кодексу УРСР 1963р. є недійсним з моменту його укладення. Як було зазначено вище, з 08.12.1990 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Після їх одруження вони мешкали у м. Луганську та як подружжя вели разом спільно сімейне господарство, тобто усі спільно здобуті кошти та набута власність до розірвання шлюбу були їх спільною сумісною власністю. [INFO] народилася їх перша дитина - [PERSON], але оскільки під час проживання у м. Луганськ у них не було особистого житла, вони у 1992 році, внаслідок спільної згоди, прийняли рішення, що до переїзду на постійне місце проживання до смт.Новоайдар Луганської області та будівництва особистого житла. З подальшою метою будівництва ними будинку, батько відповідача оформив присадибну ділянку за адресою: [ADDRESS] на себе. Присадибна ділянка була записана на батька зі слів відповідача по тій причині, що нібито вони мешкали у м. Луганськ, а процедура надбання права користування землею вимагала їх особистої присутності за місцем реєстрації, а робочій графік кожного з них не надавав можливості особистої участі у процедурі оформлення. Вказана процедура надбання права на землю як виявилось не вимагала особистої участі їх обох, тому відповідач, як вбачається, свідомо обманював її з метою подальшого оформлення договору дарування. Починаючи з 1992 p., з моменту надбання права користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою, ними, як подружжям, було розпочате будівництво будинку з господарськими прибудовами. Дане будівництво велось за спільні сімейні кошти, при цьому вона особисто приймала фізичну участь в будівництві та оснащенні комунікацій. Вказаний факт можливо підтвердити показами свідків, які мешкали по сусідству під час будівництва. Станом на 26.05.1994 р.(момент складання договору дарування) їх доньці було 3 роки та 5 місяців, у зв'язку з необхідністю нагляду за нею вона не приймала особистої участі у процедурі оформлення документів, так як відповідач запевнив її, що на нього можна повністю покладатись. Перебуваючи у шлюбі і повністю довіряючи колишньому чоловікові, вона не допускала думки щодо порушення її майнових прав під час оформлення права власності на їх спільне майно. Однак, як виявилось, відповідач без її відома зареєстрував спільно побудований будинок на батька, а потім уклав договір дарування та таким чином позбавив її права власності на частку будинку і господарських будівель. Крім цього, до моменту припинення їх шлюбних відносин, а саме до 25.06.2013 р., вона проживала за вказаною адресою і за рахунок коштів спільної сумісної власності подружжя не тільки піддержувала в належному стані майно, а і покращувала будинок, у наслідок чого за період сумісного проживання вартість даного будинку значно збільшилась. За період сумісного проживання в наслідок покращень, які робились спільною працею та за спільні грошові кошти, житловий будинок з господарськими будовами подорожчав у своїй вартості на суму - 105417.5 грн. (приблизна ринкова оціночна сума). Позивач просила визнати договір дарування будинку та господарських прибудов що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідчений 26.06.1994 р. державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 804 від 26.05.1994 р. недійсним; визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; розділити будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: 1/2 виділити у власність [PERSON] та 1/2 виділити у власність [PERSON]; розділити земельну ділянку розміром 0,1937 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: 1/2 виділити у власність [PERSON] та 1/2 виділити у власність [PERSON]; розділити автомобіль MERCEDES - BENS 108 cdi, 2002 року випуску, д/н [NUMBER], наступним чином: 1/2 виділити у власність [PERSON] та 1/2 виділити у власність [PERSON]; виділити у власність [PERSON] зі складу майна, що є сумісною власністю: мотоблок - вартість 5500 грн., м'який кут та крісло - вартість 4000 грн., ліжко двоспальне - вартість 900 грн., кухонний куток - вартість 500 грн., піч мікрохвильова - вартість 300 грн., холодильник - вартість 1500 грн., морозильна камера - вартість 3200 грн., пральна машина автомат - вартість 1600 грн., ТВ тумба - вартість 300 грн., апарат телефонний стаціонарний - вартість 200 грн., тобто на суму 18000 грн.; визнати як речі індивідуального користування дітей, із складу майна що є сумісною власністю: дитяче ліжко - 2 шт., дитяча тахта, стіл комп'ютерний, комп'ютер, ноутбук, стілець комп'ютерний; стягнути з відповідача повну суму судових витрат в розмірі 2568,00 грн. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просив виділити йому автомобіль, комплект дисків і сидінь, причіп до автомобіля, котел газовий, дриль електричну, кутову шліфмашинку, електролобзик. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору недійсним та визнання права власності на будинок, в частині розподілу майна задовольнити частково. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання договору дарування будинку недійсним та визнання за [PERSON] права власності на ? частину будинку не визнали. Позовні вимоги щодо розподілу спільно набутого майна подружжя визнали частково. Просили задовольнити зустрічний позов у повному об`ємі. Третя особа - неповнолітня [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що у грудні 2013 року вони вимушені були з матір`ю піти з дому, оскільки батько [PERSON] відключив газ і у будинку через холод стало неможливо проживати. У зв`язку з тим, що деякий час вони вимушені були проживати у неопалювальному приміщенні, у неї розвинувся хронічний алергічний реніт. [PERSON] спплачує аліменти на її утримання. Представник Служби у справах дітей Новоайдарської РДА Довгаль Сергій Миколайович у судовому засіданні пояснив, що до Служби звернулася [PERSON] з заявою, що колишній чоловік [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, не створює необхідних умов для виховання неповнолітньої дитини [PERSON]. Розпорядженням голови РДА № 36 від 12.11.2013 року [PERSON] було повідомлено про необхідність створення необхідних умов для виховання та розвитку дитини. За місцем проживання неповнолітньої виїжджала комісія, якою були складені акти обстеження умов проживання, зокрема актом від 25.11.2013 року було зафіксовано температуру у кімнаті дитини + 12 градусів за Цельсієм. Щодо питання розподілу майна подружжя Служба у справах дітей Новоайдарської РДА покладається на розсуд суду, але вважає, що рішення повинно бути ухвалено з урахуванням інтересів дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає по сусідству з [PERSON]. Ще коли позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мешкали у м.Луганську, батьки [PERSON] будували будинок, флігель, крили дах. Коли позивач і відповідач приїхали з м.Луганська до спірного будинку, вони почали вести спільне господарство, добудовували будинок. Хто із них вів документацію по будинку їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона познайомилася з [PERSON] та [PERSON] приблизно у 1994 році. Коли вони переїхали, будинок вже було побудовано. Кому він належав вона не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що родину [PERSON] знає. [PERSON] вела господарство, виховувала дітей. Хто побудував будинок їй не відомо, але позивач проводила ремонтні роботи. Про договір дарування їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що ще за часів, коли її син проходив службу в армії, вони з чоловіком у смт.Новоайдар придбали земельну ділянку для будівництва будинку. На земельній ділянці вже було побудовано гараж. Вони купили у колишнього власника земельної ділянки будівельні матеріали для будівництва будинку. Усі документи на земельну ділянку і будинок були оформлені на її чоловіка. Будинок було побудовано нею та чоловіком. Коли будинок було побудовано, чоловік за її згодою, подарував будинок синові і позивач про це знала. Документи на будинок були у сина та позивачки, так як вони проживали у домі, а вони з чоловіком у флігелі. [PERSON] переїхала до смт.Новоайдар у 1993 році у вже збудований будинок, займалася господарством. Батьки [PERSON] матеріальної допомоги на будівництво не надавали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що від побудував будинок у [ADDRESS] у 1987 році. Подружжя [PERSON] (батько та мати відповідача) придбали земельну ділянку, яка належала [PERSON]. Батько відповідача казав, що він і будматеріал придбав у [PERSON] для будівництва будинку. На момент придбання [PERSON] земельної ділянки, там вже було побудовано гараж. Будинок будували батько та мати відповідача. Про договір дарування йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою відповідача. Батько відповідача [PERSON] та її сестра [PERSON] у смт.Новоайдар побудували будинок. Коли позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] переїхали до смт.Новоайдар, будинок вже був побудований, залишалося тільки поклеїти шпалери. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що коли вона була одружена з [PERSON], вони придбали в [ADDRESS] земельну ділянку для будівництва будинку. На цій земельній ділянці вони побудували гараж та фундамент для під будинок. Потім земельна ділянка була оформлена на [PERSON], який також купив гараж та будівельні матеріали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вона знає добре. Коли ще позивач і відповідач жили в м.Луганську, батьки відповідача в смт.Новоайдар побудували будинок. [PERSON] та [PERSON] переїхали у вже побудований будинок. Батьки відповідача придбали земельну ділянку для будівництва будинку у [PERSON] разом з гаражем і будматеріалами. Позивачу [PERSON] було відомо, що за життя [PERSON] подарував будинок синові - відповідачу у справі. Їй відомо, що позивач переїжджати до смт. Новоайдар не хотіла і вони ніколи не скаржилась з приводу того, що її чоловікові (відповідачу [PERSON]) було подаровано будинок. Заслухавши прокурора, яка вважала за необхідне задовольнити позовні вимоги про розподіл майна подружжя з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, пояснення сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що батьком відповідача [PERSON] - [PERSON] було придбано у [PERSON] земельну ділянку разом із будівельними матеріалами, розташовану у [ADDRESS], на якій вже було побудовано гараж, для будівництва будинку. Відповідно до витягу з рішення виконкому Новоайдарської районної Ради народних депутатів № 55 від 20 лютого 1990 року «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального жилого будинку», [PERSON] було дозволено будівництво індивідуального жилого будинку у [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,05 га, що підтверджується копією витягу (л.с.30). Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19.04.1994 року, комісією у складі забудовника [PERSON] було оглянуто пред`явлені до здачі будови, розташовані на садибі [ADDRESS]. Комісією було встановлено, що будівництво було розпочато у січні 1990 року і закінчено у квітні 1994 року, що підтверджується актом (л.с.32). Відповідно до рішення № 68 виконкому Новоайдарської селищної Ради від 26.04.1994 року, було затверджено акт комісії по прийому жилого будинку по [ADDRESS] та прийнято будинок в експлуатацію (л.с.31). Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 12.05.1994 року, жилий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] (л.с.174). Відповідно до договору дарування, посвідченого 26.05.1994 року державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з усіма господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], 14, що підтверджується копією договору дарування (л.с.14-15). Відповідно до військового квітку серія [NUMBER], [PERSON] до 16 травня 1990 року перебував на службі у Збройних Силах, що підтверджується військовим квитком (л.с.42). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] 08.12.1990 року було укладено шлюб (л.с.6). Після укладення шлюбу сторони проживали у м.Луганську. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (л.с.8, 9). Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області шлюб між сторонами розірвано 25.06.2013 року (л.с.7). За час спільного проживання сторонами набуто майно, яке підлягає поділу між ними. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (пункт 1 статті 717 ЦК України). Предметом договору дарування може бути будь-яке майно (як індивідуально визначені речі, так і речі, визначені родовими ознаками), не вилучене з товарообороту і яке може бути у власності особи, якій воно дарується. Згідно статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути також майнові права, якими уже володіє дарувальник, або які можуть виникнути в майбутньому. Щодо нерухомого майна існують певні вимоги: підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Сторонами у договорі дарування можуть бути як громадяни, так і юридичні особи, а в певних випадках - держава, Автономна Республіка Крим і територіальні громади (ст. 720 ЦК України). Укладення договорів дарування громадянами має здійснюватися з дотриманням загальних правил цивільного законодавства про їх дієздатність. Крім того, сімейне та цивільне законодавство України встановлює додаткові гарантії захисту осіб, які перебувають під опікою або піклуванням. Так, опікун не має права без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх здійснення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що підлягають нотаріальному посвідченню і спеціальній реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна тощо. При укладенні договорів дарування необхідно дотримуватися спеціальних правил, встановлених для відчуження частки у спільному майні. Так, договори про відчуження нерухомого майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, посвідчується нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя (ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу). Договори про відчуження нерухомого майна можуть бути посвідчені нотаріусом і без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що зазначене майно є не спільною, а особистою власністю одного з подружжя (набуте до реєстрації шлюбу, одержане в дарунок або в порядку спадкування, здійснено поділ майна, набутого підчас перебування в зареєстрованому шлюбі, тощо). Договір про відчуження нерухомого майна може бути посвідчений без згоди другого з подружжя також у випадках, коли остання не проживає за місцем знаходження майна і місце проживання його невідоме. На підтвердження цієї обставини повинна бути подана копія рішення суду про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім, яке набрало законної сили. Цивільний кодекс України передбачає наступні підстави припинення договору дарування: 1) відмова однієї зі сторін; 2) розірвання договору дарування; 3) недійсність. Підставою недійсності договору є: 1) недотримання в момент укладення договору стороною (сторонами) таких вимог: - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; 2) договір є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин): у разі недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору; укладення договору дарування від імені неповнолітнього без згоди органу опіки та піклування не потребує рішення суду; 3) також договір є недійсним в разі: недотримання письмової форми; вчинення під впливом помилки; обману; насильства; під впливом тяжкої обставини, тощо. В цьому разі недійсність встановлюється судом. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання договору дарування будинку та господарських прибудов, посвідчений 26.06.1994 року державним нотаріусом Новоайдарської ДНК недійсним не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надала доказів, які б давали підстави визнати договір недійсним. Суд також піддає сумніву запевняння позивача, що протягом близько 20 років подружнього життя вона не мала можливості дізнатися про існування договору дарування. Власником домоволодіння був померлий батько відповідача [PERSON], який, усвідомлюючи значення своїх дій, без будь-якого примусу виявив своє волевиявлення щодо належного йому майна. Ухвалюючи рішення в частині розподілу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне врахувати інтереси неповнолітньої [PERSON]. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Згідно ст. 57,60,62,69-70,71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial