Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 27 липня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають дочку [PERSON] , яка на даний час повнолітня. Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейні відносини, відсутність взаєморозуміння. Вказує, що протягом тривалого часу шлюбні стосунки між ними поступово погіршились, зникло взаєморозуміння, повага один до одного, кожен живе власним життям та особистими інтересами. В даний час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав, просить справу розглянути у його відсутність. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши письмову думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27 липня 1993 року, про що зроблено відповідний актовий запис №276, після укладення шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 липня 1993 року Шепетівським міськвідділом РАЦС. Від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON] , яка на даний час повнолітня. Судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved