Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У будинку крім неї зареєстрований її чоловік [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] , також в будинку зареєстрований її колишній зять [PERSON] , [INFO] , який з 2004 року за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача створює перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження житловим будинком, заважає отримати субсидію для оплати комунальних послуг. Тому, враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що її колишній зять [PERSON] з 2004 року не проживає у її будинку і його місцепроживання невідоме, звязку з ним вона не має. Реєстрація його місця проживання у її будинку перешкоджає їй в отримання субсидії. Відповідач у судове засідання не з`явився, у встановлений судом в ухвалі строк, будучи повідомленим належним чином, відзив на позов не подав, заяв про розгляд справи за його відсутності також не надходило. Крім того, згідно положень ч.11 ст.128 ЦПК України, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши позивача, свідків, суд приходить до висновку про задоволення позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона добре знає родину [PERSON] та підтверджує, що [PERSON] не проживає в будинку за адресою [ADDRESS] з 2004 року. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні пояснення. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.10.2008 р. Згідно домової книги для прописки громадян в будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідач у вказаному житловому будинку за адресою [ADDRESS] з 2004 р. не проживає підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов та показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинив користування вказаним будинком та переселився на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин, тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved