Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем 05 січня 2007 року зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 01. Від сумісного проживання з відповідачем дітей немає. Вказує на те, що сімейні відносини з відповідачем припинилися, в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, разом не проживають з січня 2013 року. Вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе і тому шлюб необхідно розірвати. Майна, яке підлягає розподілу у них не має. Просила суд розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, вказавши на те, що з відповідачем вони не проживають з травня 2015 року , він її зраджує, тому вона на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив надати їм строк для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 01. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, хоча відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, розриваючи шлюб між сторонами суд враховує те, що сторони протягом тривалого періоду спільно не проживають, не примирилися, спільних неповнолітніх дітей не мають. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, так як сімейні відносини сторони не підтримують і не бажають того, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією. Крім того з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн., оскільки він при подачі заяви про перегляд заочного рішення не сплатив його. На підставі ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved