Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за вказаною адресою проживала з 2002 року. 08 листопада 2005 року Старовижівським районним судом Волинської області було винесено рішення, згідно з яким за [PERSON] було визнано право власності на вказаний житловий будинок. Однак державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не здійснив. Після смерті [PERSON], [PERSON] продовжувала відкрито, безперервно, добросовісно володіти даним житловим будинком, здійснювала поточні ремонти та оплачувала комунальні послуги. Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] спадщини не приймала, заявою посвідченою нотаріусом підтвердила факт добросовісного володіння будинком з 2002 року, проти визнання права власності за позивачем не заперечила. Позивач вважає, наявними підстави для визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю. Сторона позивача в судове засідання не з'явилась, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктами 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Судом, з матеріалів справи встановлені наступні обставини. Відповідно до витягу з погосподарської книги № Л-1 за 2018 рік Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області (аркуш справи 14) встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON]. Згідно з довідок Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області №76, 77 від 10 січня 2018 року, №1582 від 04 липня 2018 року акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають, але не зареєстровані позивач - [PERSON], її діти - [PERSON], [PERSON] (аркуш справи 8, 9, 54, 56). Відповідно до рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2005 року встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадщину прийняв її син [PERSON], за яким визнано право власності на вказаний житловий будинок (аркуш справи 23-24). Державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно не здійснив. Після смерті [PERSON], який помер 23 квітня 2011 року (аркуш справи 11), [PERSON] продовжувала відкрито, безперервно, добросовісно володіти даним житловим будинком. Зокрема, згідно з письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], довідкою «ПАТ Волиньобленерго» від 10 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] з 2002 року проживає в житловому будинку по [ADDRESS] з 2002 року, здійснює нагляд за спадковим майном, проводить косметичний ремонт, обробляє земельну ділянку, оплачує комунпослуги (аркуш справи 10, 55, 57). Дружина померлого [PERSON] - [PERSON], як спадкоємець І черги за законом спадщини не приймала, заявою посвідченою нотаріусом, підтвердила факт добросовісного володіння [PERSON] спадковим будинком з 2002 року, проти визнання права власності за позивачем не заперечила (аркуш справи 11). Таким чином судом встановлено, що позивач позивачка відкрито, добросовісно та безперервно користується чужим майном понад 15 років; на момент фактичного вселення у житловий будинок власник [PERSON] померла, спадкоємці після її смерті право власності не оформляли та не претендували на спірне нерухоме майно. Позивачем виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (аркуш справи 17-21). Із заяви, поданої відповідачем до суду вбачається, що відповідачем позовні вимоги визнаються повністю (аркуш справи 11). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до переконання, що позивачем доведено умови добросовісності заволодіння нею нерухомим майном, право власності на яке власник оформляти відмовився; відкритого і безперервного користування і володіння спірним нерухомим майном упродовж 15 років. Інших осіб, які претендують на спірне майно, не встановлено, а тому є всі законні підстави для визнання за [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]

Outcome: approved