Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, зазначивши, що рішенням Ладижинського міського суду шлюб між нею та відповідачем розірвано. Під час перебування у шлюбі із відповідачем у них 08.04.2013 року народилася дитина [PERSON]. В даний час дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.06.2013 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 30 % з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Для належного утримання дитини на даний час їй потрібно значно більше коштів. Відповідач добровільно достатньої допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує в середньому 400-415 грн. в місяць, що навіть менше за 30% від прожиткового мінімуму і участі у додаткових витратах не бере. Відповідач звільнився з постійного місця роботи, певний час знаходився на обліку в Центрі зайнятості і виїжджав за кордон до Польщі на роботу. Він приховує дійсний розмір своїх доходів. Відповідач має у власності житлову нерухомість, автомобіль та сільськогосподарську техніку, що свідчить про його матеріальну забезпеченість. Тому, просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.06.2013 року по цивільній справі № 135/887/13-ц та стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1850 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснила, що в середньому витрачає не менше 1850 грн., а саме: на дитячий садочок - 300 грн., на ремонти, іграшки, миючі засоби у дитячому садку 50 грн., на їжу 300 грн., на одяг, взуття 850 грн., на ліки 350 грн., оскільки дитина часто хворіє. Відповідач має у власності транспортний засіб, забезпечений житлом, має у власності квартиру, яку здає в оренду. А вона проживає з дітьми у найманій квартирі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнає частково, в розмірі до 1000 грн.. Згідно поданого відзиву на позовну заяву повідомив, що відповідач не має постійного заробітку, його доходи є мінливими. Вважає, що такий розмір буде для нього не дуже обтяжливим і забезпечить своєчасне виконання його обовязків по утриманню дитини. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.06.2013 року з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 30 % з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.04.2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці змінено прізвище на «Павліченко». Також, змінено прізвище дитини -[PERSON], [INFO] на «Павліченко». З довідки про доходи, виданої 26.07.2018 року [PERSON] вбачається, що вона працює касиром у ТОВ «ФК» Октава Фінанс» та отримує заробітну плату, наближену до мінімальної. З наданих позивачем ксерокопій квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] несе витрати по оплаті комунальних послуг квартири, в якій проживає, витрати по сплаті послуг по утриманню будинку, сплачує за відвідування дитиною дитячого садка. З відповіді на запит адвоката [PERSON], наданої 01.08.2018 року КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ладижинської МР вбачається, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], часто хворіє, зокрема, протягом 2018 року дитина чотири рази зверталась за медичною допомогою у звязку із захворюваннями. З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №82 від 27.02.2018 року вбачається, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обовязків по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON], [INFO], не цікавиться життям та здоровям дитини, не готує його до самостійного життя. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 121175 вбачається, що за [PERSON] зареєстрований автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску. З інформаційної довідки №132825711 від 01.08.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта вбачається, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Оляницької сільської ради, є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і\~ (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з ким проживає дитина. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Згідно ч. ч. 8, 9 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.\~\~ Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13, та є обовязковою для застосування. Судом встановлено,\~що на\~даний час\~відповідач офіційно\~не працевлаштований,\~розмір стягуваних з нього аліментів є недостатнім для належного матеріального\~ утримання дитини, що визнається і самим відповідачем. Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст.\~184\~СК України суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, а тому стягнення аліментів з нього, зважаючи на позицію позивача, слід проводити у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв'язку положенням ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2013 році розмір аліментів, зважаючи на те, що відповідач офіційно не працевлаштований, та сплачує аліменти в розмірі, що не менший за 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, не може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, навчання та розвиток дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що аліменти кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак, виходячи із встановленого з 01.07.2018 року прожиткового мінімум на дитину до 6 років в розмірі 1559 грн., станом на день розгляду справи в суді мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку становить 779,5 грн., а мінімальний рекомендований розмір аліментів становить 1559 грн. Відповідач має у власності квартиру, автомобіль, що підтверджує його належне матеріальне забезпечення. Враховуючи викладене, суд вважає, що аліменти, які слід стягнути з відповідача на сина, необхідно визначити в розмірі 1400 грн. на місяць. Така сума буде дещо меншою ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів. Стягнення з батька визначеного судом розміру аліментів, на думку суду, буде достатньо для утримання дитини, враховуючи, вік дитини, та потреби сина у його віці у витратах на утримання. При цьому суд враховує й те, що обоє батьків дитини спроможні та повинні задовольнити потреби дитини в належному утриманні, яке в грошовому виразі, з урахування принципу розумності витрат, явно перевищує мінімальні норми прожиткового мінімуму, встановлені державою. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1850 грн., як про це просить позивач, оскільки позивачем не доведено, що відповідач має такі доходи, що дозволяють йому брати участь в утриманні дитини в більшому розмірі, ніж визначено судом та рекомендовано положеннями СК України. При цьому суд враховує й те, що відповідач має на утриманні ще одну дитину, на яку сплачує аліменти, що підтверджується копією виконавчого листа, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області по справі № 2-257/2011. Однак, суд вважає необґрунтованим заперечення представника відповідача, про те, що відповідач не зможе платити аліменти в розмірі більшому за 1000 грн., оскільки відповідач не надав доказів того, що його дохід не дозволить сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Відповідач є працездатним, особливих застережень за станом здоровя не має. Відтак, незважаючи на те, що позивачем не доведено розмір доходів відповідача, суд враховує пояснення представника відповідача про те, що відповідач інколи виїжджає за кордон, заробляє виконанням тимчасових робіт. Оскільки відповідач має можливість виїжджати за кордон, проживати там, має можливість заробляти кошти за кордоном, то рівень його доходів дозволить йому сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом. При цьому підлягає врахуванню й те, що з року в рік, а також декілька разів протягом року, зростає встановлений державою та визначений в грошовому еквіваленті розмір прожиткового мінімуму для усіх верств населення. Що відповідно тягне за собою і збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. Понесені позивачем витрати на правову допомогу, зважаючи задоволення позову про зміну розміру аліментів, підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1500 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial