Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки його доходу, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з 31 жовтня 2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народився син [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року сторони припинили спільне проживання, оскільки відповідач пішов з сім'ї. Дитина проживає разом з позивачем, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча офіційно працевлаштований, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулася на адресу суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач також не з'явився до судового засідання, звернувшись до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову в суд. Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області 09 січня 2013 року, [PERSON] народився [INFO] року в місті Єнакієве Донецької області України, в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с. 6). На даний час дитина мешкає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, який є батьком дитини, добровільно допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки відповідно до довідки, виданої Приватним акціонерним товариством «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» 11 липня 2016 року, працює у вказаній установі на посаді начальника дільниці цеху водопостачання, середня заробітна плата складає 7505,07 гривень. Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком малолітньої дитини, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обов'язків відносно утримання своєї малолітньої дитини, тому кошти на утримання дитини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоров'я дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїм дітям, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також факт визнання позову відповідачем, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів і вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня пред'явлення позову в суд. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved