Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Гвард», по якій просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 17.10.2016 року по 17.11.2016 року у розмірі 1\~050 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень . Позов мотивує тим, що з 17.10.2016 року по 17.11.2016 року працював охоронцем у ТОВ «Київ Гвард», та був звільнений без його згоди, і поданої ним письмової заяви за згодою сторін, згідно статті 36 п.1 КзпП України за згодою сторін без виплати заробітної плати за відпрацьований час. Звертався до підприємства письмово з вимогою про виплату заробітної плати за відпрацьований ним час та довідку про розмір невиплаченої заробітної плати, проте належної відповіді не отримав. Тривалою не виплатою заробітної плати йому причинені моральні страждання, втрачені нормальні життєві зв'язки, що потребувало додаткових зусиль для організації життя. Позивач надав до суду заяву, якою просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що представник позивача не заперечила. \~ Відповідно до ст. 197 ЦПК України в звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач згідно наказу № 14 від 13.10.2016 року був прийнятий на роботу та працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Київ Гвард» на посаді охоронця з 17.10.2016 року по 17.11.2016 року включно і був звільнений на підставі статті 36 п.1 КзпП України за згодою сторін, що підтверджується записом у трудовій книжці та її копією /а.с. 2/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед [PERSON] за період з 17.10.2016 року по 17.11.2016 року становить 1050,00 гривень. Запити суду (вих. № 24654 від 03.05.2017 року(а.с.18), вих. № 28049 від 19.05.2017 року(а.с. 22-23) про надання довідки про суму заборгованості по заробітній платі позивача залишені відповідачем без відповіді та реагування, оскільки конверти повернуті до суду «За закінченням терміну зберігання». Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи відсутність у суду інших відомостей про заробітну [PERSON], а також не надання ТОВ «Київ Гвард», заперечень проти позову та витребуваних судом доказів, суд погоджується з розміром заявленої позивачем заборгованості по заробітній платі за період з 17.10.2016 року по 17.11.2016 року в сумі 1050,00 грн. та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині в розмірі, заявленому позивачем Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України .\~\~Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При цьому, суду не надано доказів та не наведено фактів, що свідчили б про заподіяння моральної шкоди позивачу, не зазначено в чому полягали додаткові зусилля для організації свого життя та чим це підтверджується, тому позов в даній частині є необґрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). На підставі пункту 2 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: partial