Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 20.06.2015 року, під час шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020 року, що набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу з відповідачем, ними за спільні кошти, за договором купівлі-продажу квартири від 27.09.2016 року, було придбано майно, яке за законом є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, а саме - квартиру [ADDRESS] . Однак, під час укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу спірної квартири, всі правовстановлюючі документи на квартиру, були виготовлені та складені на ім`я відповідача, він на сьогоднішній день безпідставно заперечує її право на 1/2 частку в спірному житлі, добровільно визнати за нею право на частку у спірній квартирі відмовляється, що й змушує її звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Оскільки між нею та відповідачем жодних домовленостей щодо розміру часток кожного із них в спірному майні не було, шлюбний договір між ними не укладався, вважає, що кожен із них має право власності на 1/2 частку в спірному житлі. Спірне житло розташоване в багатоквартирному та багатоповерховому будинку та з урахуванням конструктивних та технічних особливостей спірного житла, виділити кожній із сторін у власність 1/2 частину спірного майна в натурі є технічно та фізично неможливим, а тому доцільним та необхідним буде визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частку в спірному житлі за кожним без виділу цієї частки кожному в натурі. На підставі ст.ст. 60, 61, 62, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, просить провести поділ квартири [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON] , між нею та відповідачем шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] без виділу цієї частки в натурі. Судові витрати у справі покласти на неї. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 22) Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав в повному обсязі. (а.с. 23) Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що з 20.06.2015 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2020 року, яке набрало законної сили 08.10.2020 року. (а.с. 5-6) Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.7) Під час перебування сторін у шлюбі, на ім`я відповідача [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджено копією договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2016 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, Канюгою О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 829. (а.с.8) Згідно копії висновку про вартість майна від 12.02.2021 року, вартість квартири [ADDRESS] становить 241536,00 грн. (а.с.9) Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 726/1606/17 наголосив, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя, таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.06.2015 року по 08.10.2020 року перебували у шлюбі, під час якого відповідачем 27.09.2016 року було придбано у власність квартиру [ADDRESS] , і оскільки вказане нерухоме майно набуто подружжям під час шлюбу, то воно є їх спільною сумісною власністю, однак право власності на це нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, частки дружини та чоловіка у вказаному майні є рівними, так як інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, тому позов підлягає задоволенню, а за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири. Судові витрати у справі у виді сплаченого позивачкою [PERSON] судового збору в розмірі 1207,70 грн., слід віднести на рахунок позивачки згідно її заяви. На підставі ст.ст. 60-63, 69-71 СК України, ст.ст. 325, 368, 370, 372 ЦК України та

Outcome: approved