Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що в шлюбі з відповідачем вони знаходяться з 20.06.1998, зареєстрованому Мошоринською сільською радою Знамянського району Кіровоградській області, актовий запис №4. Від спільного життя в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Подружні стосунки між ними припинені в грудні 2018 року, причиною чого стали постійні сварки. Вони не розуміють один одного, їх почуття втрачені, тому вони стали чужими один одному людьми. Вважає, що за вказаних обставин їх подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує формально, а тому підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу просить залишити їй набуте в шлюбі прізвище «Садовенко». Позивачка в підготовче засідання не зявилася, але подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у\~підготовче засідання не зявився, але подав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи встановив, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 20.06.1998 Мошоринською сільською радою Знамянського району Кіровоградській області, актовий запис №4 (а.с.12). Від спільного життя в них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.13). Подружні стосунки між сторонами припинені, примирення вони не бажають. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Враховуючи викладене, те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому позов необхідно задовольнити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З доданої до позовної заяви квитанції вбачається, що позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., у той час як станом на 01.01.2019 розмір судового збору за подання такого позову становить 768 грн. 40 коп. Тож, позивачкою при подачі позову не доплачено 63 грн. 60 коп. судового збору. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного\~бюджету 50% сплаченого судового збору від розміру судового збору, який вона повинна була сплатити станом на 01.01.2019, в сумі 384 грн. 20 коп. З відповідача підлягає стягненню на користь позивачки частина сплаченого нею судового збору в сумі 320 грн. 60 коп. Недоплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 63 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст.104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved