Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує позов тим, що вона на підставі договору дарування №1-389 від 01.02.1991 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в даному житловому будинку зареєстрований, але вже більше року не мешкає. У зв'язку з пропискою відповідача у зазначеному будинку, серйозним образом порушуються її права володіння, користування і розпорядження належним їй житловим будинком, оскільки зазначена обставина зв'язана з додатковими витратами по оплаті комунальних послуг. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає. Тому позивач просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про слухання справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом поштового повідомлення, тому у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування №1-389 від 01.02.1991 року виданим державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Лісовою Н.В., копією плану КП «ММБТІ» від 24.02.1966 р. на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідач [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований, але вже більше року не мешкає, що підтверджується довідкою з місця проживання від 06.09.2014 року, виданою Головою квартального комітету № 81 (а.с.14). Враховуючи вищевикладене, той факт, що вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку [PERSON] не виявив бажання знятися з реєстрації, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає їй належним чином розпоряджатися власністю, вона несе додаткові витрати по утриманню будинку, тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved