Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 18 листопада 1995 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області (актовий запис №311). Посилається на те, що з відповідачем спільне життя не склалось, у них несумісні характери, різні погляди на сім`ю та ведення господарства. Сім`я розпалась остаточно, шлюбні відносини носять лише формальний характер, примирення виключається. З 2016 року проживають окремо. У шлюбі у них народилась дочка: [PERSON] , [INFO] . Збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому шлюб просить розірвати, відновити їй дівоче прізвище « [PERSON] » та дитину залишити проживати з нею. Ухвалою суду від 09.06.2021 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. З урахуванням того, що від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом вирішено розглянути справу по суті з підстав визнання відповідачем позову і прийняття такого визнання судом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18 листопада 1995 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, актовий запис №311, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). У шлюбі народилась дочка: [PERSON] , [INFO] , батьками вказані сторонни по справі (а.с.7). Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування в шлюбі, вважаючи за необхідне розірвати шлюб, з підстав, вказаних у позові. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. З огляду на це та внаслідок відсутності спору між сторонами відносно місця проживання дитини, відповідач згідний, щоб дочка проживала з матір`ю, суд вважає, що вимоги про залишення дитини на проживання з матір`ю підлягають до задоволення. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частина 1 статті 142 ЦПК України передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, з огляду на що, наявні підстави для повернення позивачці 454 грн з державного бюджету та стягнення з відповідача на користь позивачки інших 454 грн судового збору.

Outcome: approved