Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання права власності та сплати компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що 17 листопада 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу №493 від 02.09.1996 року, подружжя придбало у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій Позивачка мешкає разом з сином і по теперішній час. Сімейні стосунки між Позивачкою та Відповідачем припинилися та шлюб було розірвано. Вважає, що спірна квартира належить їй та Відповідачу на праві спільної сумісної власності. Оскільки виник спір щодо квартири слід врахувати, що в кожного з колишнього подружжя є рівні права на цю квартиру та вона має бути поділена навпіл, тобто Позивачці та Відповідачу належать по ? частки спірної квартири, вартість якої, виходячи з Висновку про ринкову вартість, складає 244 000,00 грн. Позивачкою внесено на депозитний рахунок вартість ? частини квартири, у якості компенсації. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити за викладеними в позові підставами, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що: 17.11.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, про що у книзі реєстрацій було зроблено актовий запис № 3024. (а.с.6) Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.08.1991 року (а.с. 8) За час шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу №493 від 02.09.1996 року, [PERSON] придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], (а.с. 12). Шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] від 02.02.2010 року. (а.с.7) Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2014 року, договір купівлі продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] №493 від 02.09.1996 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на Запорізькій будівельній товарній біржі - визнано дійсним Згідно ст.60 СК України основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, яка встановлено ч.1, ч.2 ст.71 СК України. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.1 - 3, ч.1 ст.365 ЦК України випадку. Вказана норма закону регулює правовідносини щодо припинення права особи на частку у спільному майні, яке належить особам на праві спільної часткової власності. Згідно з ч.2 ст.365 суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідач останні роки мешкає у Росії та не використовує квартиру як житло, суд вважає доцільним припинити його право власності на квартиру з компенсацією йому вартості її частки Відповідачу, оскільки відповідач згоден на отримання зазначеної компенсації. На підставі викладеного,

Outcome: approved