Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визначити місце проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем проживали як чоловік та дружина у цивільному шлюбі без офіційної реєстрації відносин. Від цивільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час мешкає разом з позивачем. Сімейне життя не склалося і сторони з квітня 2013 року проживають окремо. Відповідач від спілкування з сином відмовляється, не цікавиться його життям і не бажає фінансово утримувати сина, тобто він повністю не виконує свої батьківські обов`язки, однак після звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідач частково змінив своє ставлення до дитини, почав сплачувати аліменти. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на утриманні матері. Тому, враховуючи інтереси дитини, позивач просить визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, де дитина зареєстрована. Представник позивача надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, надали заяву, в якій просили слухати справу без участі представника та винести рішення відповідно до чинного законодавства, також Службою наданий письмовий висновок про розв`язання спору. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] , яка змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу, на підтвердження чого надане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , та [PERSON] мають малолітню дитину - сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно довідки Чугуївської міської ради № 03-10-38/6324 від 19.11.2019, [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99). З інформації, наданої Чугуївським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 3, [PERSON] відвідував заклад з 13.07.2015 по 30.08.2019 і в цей період його вихованням займалася його мати [PERSON] , батька дитини [PERSON] в закладі не бачили, батьківські збори не відвідував, не приводив та не забирав дитину (а.с. 10).З характеристики, наданої Чугуївською загально-освітньою школою № 1, [PERSON] навчається у 1-А класі і за час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний та комунікабельний учень, проявляє високий інтерес до навчання, з повагою ставиться до дорослих (а.с. 11). Відповідно до довідки КП «Чугуївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.11.2019, малолітній [PERSON] відвідує лікаря в супроводі матері [PERSON] (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 34 від 14.02.2020 визнано недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] (а.с. 26). Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 2/2 від 28.01.2020 визнано доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с. 27). З наданого рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету вбачається, що за місцем свого мешкання [PERSON] характеризується позитивно, умови проживання малолітнього [PERSON] добрі, він має окрему кімнату, облаштовану відповідно до його віку, забезпечений всіма необхідними речами, одягом, шкільним приладдям, під час бесіди з дитиною з`ясовано, що він проживає матір`ю та її чоловіком і бажає в подальшому проживати з ними. Відповідно до наданих [PERSON] документів, батько дитини [PERSON] участі у вихованні, утриманні та розвитку дитини не бере, дитину не відвідує та не турбується станом її здоров`я. На засіданні комісії у справах дітей щодо розгляду питання про визначення місця проживання дитини [PERSON] був присутній і, враховуючи думку батьків, комісія вирішила за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, рекомендовано матері сприяти у спілкуванні батька з дитиною та його участі у вихованні, утриманні і розвитку дитини, та попередити батька про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання дитини, яка проживає з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За правилами ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При ухваленні рішення судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що позивач характеризується лише з позитивної сторони, житлові умови є належними для проживання та виховання малолітньої дитини, син бажає проживати з матір`ю. Таким чином, проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем відповідає його інтересам, оскільки мати має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved