Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю, посилаючись на те, що з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1997 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2007 року шлюб між мною та [PERSON] був розірваний. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу від 13 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 6495) їй на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується довідкою від 29.08.2011 року. Вказане майно є моєю особистою власністю, виходячи з наступного. На підставі договору дарування від 04 листопада 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 5893) їй на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], яка була її особистою приватною власністю, так як була набута нею на підставі договору дарування. 13 вересня 2005 року вона продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] громадянці [PERSON]. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 6488). Продаж було здійснено за 13948,00 гривень. В цей же день 13 вересня 2005 року (фактично відразу ж ), у цього ж самого нотаріуса був укладений ще один договір купівлі-продажу, згідно якого вона та [PERSON] придбали в рівних частках (по ? частині кожному) житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Вони придбали вказане нерухоме майно за 22579,00 гривень. Вона сплатила половину вартості вказаного житлового будинку з надвірними спорудами. При цьому, на придбання цієї частини житлового будинку з надвірними спорудами нею були витрачені особисті кошти, які отримала від продажу особистої квартири. Ніякі сімейні кошти на придбання цього нерухомого майна не витрачались, а тому вказана ? частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю подружжя. Просить суд визнати ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] її особистою власністю. Стягнути з відповідача по справі на її користь всі понесені судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій на позовних вимогах наполягала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 27 листопада 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. На підставі договору дарування від 04 листопада 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 5893) [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], яка була її особистою приватною власністю, так як була набута нею на підставі договору дарування. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно набуте одним із подружжя за час шлюбу на підставі договору дарування є особистою приватною власністю. 13 вересня 2005 року [PERSON] продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] громадянці [PERSON]. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 6488). Продаж було здійснено за 13948,00 гривень. В цей же день, 13 вересня 2005 року (фактично відразу ж ), у цього ж самого нотаріуса був укладений ще один договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках (по ? частині кожному) житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно придбали за 22579,00 гривень. [PERSON] сплатила половину вартості вказаного житлового будинку з надвірними спорудами. При цьому, на придбання цієї частини житлового будинку з надвірними спорудами нею були витрачені особисті кошти, які отримала від продажу особистої квартири. Договір купівлі-продажу від 13 вересня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 6495), та відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується довідкою від 29.08.2011 року. Таким чином з достовірністю встановлено, що ніякі сімейні кошти на придбання вищевказаного нерухомого майна не витрачались, а тому вказана ? частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно п. З ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, вищевказана ? частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON], так як придбана за її особисті кошти. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також до стягнення з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн., оскільки судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально копією платіжного документу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved