Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS], у зв’язку із відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин, посилаючись, після уточнення позову, на наступне. Він надав дозвіл на реєстрацію місця проживання своєму синові [PERSON] у житловому будинку, який знаходиться у його приватній власності та розташований за вищевказаною адресою. Відповідач у даному домоволодінні не проживає з 1995 року, його особисті речі там відсутні, витрат по утриманню житла та участь у спільному побуті не бере. В порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, з ініціативи суду, сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з’явилися. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, в разі необхідності просить винести заочне рішення, а відповідача викликати через оголошення на офіційному Веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, направлені йому копію ухвали суду про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї та судову повістку про виклик, не отримав за адресою яка вказана у позовній заяві. Оскільки відповідач, не отримує повістки за адресою своєї реєстрації, суд, відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, крім іншого, здійснював виклик відповідача через оголошення на офіційному Веб-порталі судової влади України. У судові засідання, призначені на 16.04.2019,14.05.2019, [PERSON] не з’явився. За таких обставин суд вважає неявку відповідача у судове засідання такою, що немає поважних причин. Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву, клопотань, заяв тощо в тому числі і про відкладення розгляду справи [PERSON]. не подав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача, яка викладена в його письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з’ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є громадянином України, про що свідчить фотокопія його паспорту (а.с.3). Відповідно до фотокопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №154130706, виписки із погосподарської книги по с. Самійлівка №1 Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області за 2016-2020 роки, [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS](а.с.4,6). Із довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та фотокопії погосподарської книги вбачається, що відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою(а.с.19, 24). Актом обстеження домоволодіння від 29 січня 2019 року підтверджено, що за адресою: [ADDRESS], з 1995 року і по теперішній час [PERSON] фактично не проживає, особисті речі відсутні, витрат по утриманню житла він не несе, участі у спільному побуті не бере(а.с.7). До матеріалі справи крім того надано фотокопію витягу з протоколу від 22.02.1996 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,22 га. для будівницта та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS](а.с.5). Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. Відповідно до частини другої статті 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, право на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням виникає у власника через один рік відсутності особи за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами ЦК України. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Отже належними та допустимими доказами позивача вимоги позову про визнання відповідача таким що втратив право користування житловим будинком доведені, а тому позов і підлягає задоволенню. Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору звільнений, як такий, що віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підтвердження надано фотокопію посвідчення громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А№018168(а.с.8). Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved