Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 28.09.1996 року в Красненській селищній раді Буського району Львівської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. На даний час у них спільних неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося. Подружні відносини між ними фактично припинені, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Вказує, що даний шлюб суперечить її інтересам та порушує її право на особисту свободу. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши при цьому заяву, якою просить розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, якою просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , сторони зареєстрували такий 28.09.1996 року у Красненській селищній раді Буського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №30. Згідно зі ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, та як встановлено судом, спільних неповнолітніх дітей у сторін немає, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого сторони проживають окремо. Відповідно до ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідач визнав позов, заявивши про це в заяві, поданій на адресу суду до початку розгляду справи по суті, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням обставин, викладених у позовній заяві, а саме того, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого сторони не підтримують подружніх відносин, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задоволити. Крім того, з врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 420,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача в користь позивача 420,40 гривень судового збору.

Outcome: approved