Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований її рідний брат [PERSON], який фактично більше шести років за зазначеною адресою не проживає. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи її законні права. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом №502 від 31 березня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори, спадкоємцем [PERSON], який помер [INFO] року, є його донька [PERSON]. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №56351056 від 31 березня 2016 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно до довідки про склад сім'ї Миколаївської сільської ради Дворічанського району Харківської області №99 від 14 березня 2017 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON]. Відповідно до депутатського акту від 14 березня 2017 року, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1970 року народження, зареєстрований, але фактично не проживає з червня 2011 року по теперішній час. В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що відповідач більше шести років, у зазначеному вище будинку не проживає. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач, як власник майна має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Також в судовому засіданні встановлено, що є підстави для судового захисту цього права шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За таких обставин справи, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, та відповідач, який не заперечував проти позову, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved