Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав. У підготовчому судовому засіданні позивачка надала уточнену позовну заяву, в якій просила суд позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні їх неповнолітньої доньки [PERSON], а також стягнути з них аліменти на утримання дитини. Із позову вбачається, що відповідачі по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] є донькою позивачки, а [PERSON]-її колишнім зятем. Рішенням Краматорського міського суду від 21.07.2015 року шлюб між відповідачами було розірвано. З серпня 2014 року, донька відповідачів, тобто онука позивачки [PERSON] мешкає разом з нею. Батьки дитини з цього моменту не виявляють будь-якої турботи про доньку, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини, самоусунулися від її виховання, їх не цікавить її фізичний та духовний розвиток, тобто вони не виконують всіх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, відповідно до ст. 150 СК України. Позивачка повністю утримує дитину, піклується про її духовний та фізичний стан. Позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні їх неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], а також стягнути з них аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки всіх видів їх заробітку, з кожного відповідача, а також судовий збір, який був сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином - повістками про виклик до суду, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив, заперечення на позовну заяву суду не надали. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, адже існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, додані заяви, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Як встановлено у судовому засіданні, шлюб між відповідачами було розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду від 21.07.2015 року (а.с. 18). Їх неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з бабусею, позивачкою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.39). Із довідки, виданої директором ЗОШ № 24, вбачається, що батьки [PERSON] в школі не з'являються, не цікавляться успіхами своєї доньки, не відвідують батьківські збори, не забезпечують навчання та виховання [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов квартири по [ADDRESS], неповнолітня [PERSON] мешкає разом з бабусею, тіткою та двоюрідною сестрою у квартирі, придатній для проживання, у дівчинки є всі необхідні речі для навчання, фізичного та духовного розвитку (а.с.11). Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси неповнолітньої [PERSON], [INFO], вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON], оскільки останні самоусунулися від виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки (а.с. 40-42). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідачі самоусунулися від підготовки неповнолітньої дитини до самостійного життя, не спілкуються з донькою в необхідному обсязі, не створюють умов для її всебічного розвитку, не проявляють інтересу до її життя, потреб, здоров'я, не надають доньці матеріальної допомоги. Відповідачі не виявляють інтересу до внутрішнього світу неповнолітньої доньки, не створюють умов для отримання нею освіти. Дійсно, така поведінка відповідачів не відповідає вимогам Закону. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідачі свідомо ухиляються від своїх батьківських обов'язків, самоусунулися від виховання та утримання дитини, долею доньки, життям та здоров'ям не цікавляться, не турбуються про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надають, чим наносять шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обв'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від їх заробітку, з кожного (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., тобто по 352,40 грн. з кожного, які були понесені позивачем при звернені до суду, а також з останніх необхідно стягнути судовий збір в доход держави в сумі 704,80 грн., тобто по 352,40 грн. з кожного, враховуючи, що позивачка була звільнена від судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved