Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №072695, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 06.09.1999 року за №1410, на земельну ділянку площею 0,0601 га, розташовану на території садівничого товариства «Волна» в м. Ізмаїлі Одеської області, виділену для ведення садівництва, виданий на ім'я [PERSON] належав [PERSON] Також просила визнати за нею, як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] матері [PERSON], та складається із вищезазначеної земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку є виправлення у прізвищі «Яковлевій» та у описі меж є дописки тощо. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач направив представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Відповідач звернулася із заявою про визнання позову та розгляд справи у її відсутності (а.с.30). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. В останнє судове засідання не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Вивченням рішення виконкому Ізмаїльської міської ради за №1488 від 28.12.1998 року встановлено, що земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0601 га, розташовану на території садівничого товариства «Волна» в м. Ізмаїлі Одеської області, передано «Яковлевой Валентине Марковне» для ведення садівництва (а.с.23). Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №072695, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 06.09.1999 року за №1410, витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.102014 року, а також витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки власником вищезазначеної земельної ділянки зазначена [PERSON] (а.с.18-22). Отже, розбіжності у написані прізвища спадкодавця в Державному акті виникли у зв'язку з різним перекладом. Дані обставини стали на заваді позивачу у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що Державний акт належав померлій [INFO] [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №38689240 від 21.10.2014 року та спадкової справи №298/2014 від [INFO] [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за №2002, яким земельну ділянку площею 0,0601 га, розташовану на території садівничого товариства «Волна» в м. Ізмаїлі Одеської області, виділену для ведення садівництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №072695, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 06.09.1999 року за №1410, заповіла [PERSON] (а.с.21, 45-82). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [INFO], [PERSON] померла [INFO] (а.с.5, 48). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 18.07.2014 року [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини за вказаним заповітом (а.с.47). Частина 2 ст.1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали її дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.06.1957 року, виданим Ізмаїльським бюро ЗАГС (а.с.6, 74) та дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ЯП №509251 від 18.12.1951 року, виданим Гольшковською сільською радою, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.10.1990 року, виданим Ізмаїльським бюро ЗАГС (а.с.72, 73). Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено копією будинкової книги та копією паспорту серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 01.03.2014 року, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини (а.с.10-12, 24, 47). Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст.1241 ЦК України не має. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 21.10.2014 року за №2411/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у Державному акті на право власності на земельну ділянку є виправлення у прізвищі «Яковлевій» та у описі меж є дописки тощо (а.с.17). Приймаючи до уваги, що іншої форми захисту права на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивач не має, а також зважаючи ту обставину, що відповідач безумовно визнав позов і його визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved