Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO], є рідною матірю [PERSON], [INFO], та визнати за [PERSON] право власності на 316/5000 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті рідної матері - [PERSON], померлої 17.10.2006 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17.10.2006 року померла її мати - [PERSON], після смерті якої, відкрилась спадщина на 316/5000 частин квартири №7 у домі 4 по вулиці Князівській у місті Одесі, з яких: 158/5000 належала померлій на підставі договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року та на 158/5000 частин цієї ж квартири, які належали її сину - [PERSON], який помер 02.01.2005 року, і які вона фактично прийняла у спадщину, але не встигла оформити за своє життя. В зазначеній квартирі мати позивачки [PERSON] мешкала як до, так і після смерті свого сина [PERSON], та була разом з ним зареєстрована у ній, отже вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявляла про відмову від неї. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом (як донька) після померлої [PERSON], оскільки чоловік останньої [PERSON], помер 05 січня 1993 року. Позивач [PERSON] є також співвласницею 158/1000 частин квартири №7 у домі 4 по вулиці Князівській у місті Одесі, які були придбані нею разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожний, на підставі договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року, де мешкала і була зареєстрована, отже позивачка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері. Спадкова справа №228/2015 щодо майна померлої [PERSON] була заведена Другою одеською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом. 25 березня 2016 року позивач отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину видану державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON]. Державний нотаріус мотивував винесення постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу тим, що нею не було подано оригінал правовстановлюючого документа на частку у праві власності спадкодавця. Також, відповідно до листа Приморської державної нотаріальної контори у м.Одесі №106/2018/01-16 від 12.11.2018 року зазначено, що спадкова справа №228/2015 щодо майна померлої [PERSON] знаходиться у їх провадженні, та для оформлення частки спадщини останньої, частина з якої належала її померлому сину [PERSON], спадкова справа після смерті якого не заводилась необхідно надати свідоцтво про народження останнього для підтвердження родинних звязків між ним та [PERSON] Однак, позивачка не може надати оригінал договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року та свідоцтво про народження свого брата та одночасно сина померлої [PERSON] [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що вказані документи були втрачені. Після пожежі у вищевказаній квартирі позивачка не може поновити втрачені документи, так як дублікат договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа», архівна установа не видає. Отримати відомості про народження [PERSON] позивачка також не має можливості, оскільки він народився не на території України, а в Удмурській республіці, м. Іжевськ, але на підтвердження факту родинних відносин посилається на довідку КП «ЖКС «Порто-Франківський» №6779 від 05.11.2018 року, акт від 08.11.2018, складений сусідами по комунальній квартирі [ADDRESS] та договір купівлі-продажу від 25.09.1996р про придбання однієї кімнати (площею 13,6 кв.м) в комунальній квартирі [ADDRESS] всіма членами сімї у рівних частках. З урахуванням вище наведеного, [PERSON] була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А.В. від 28 квітня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та у державного нотаріуса Другої одеської нотаріальної контори [PERSON] витребувано належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи до майна [PERSON], померлої 17.10.2006 року і із КП «БТІ» ОМР належним чином завірену копію матеріалів інвентаризаційної справи щодо квартири [ADDRESS]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року вище зазначена позовна заява [PERSON] була прийнята до провадження судді Єршової Л.С. та призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, при цьому представником позивача адвокатом [PERSON] було надано до суду клопотання, в якому вона просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача [PERSON] міської ради, повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву до суду не надав. За цих обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного.\~\~ Суд встановив, що відповідно до витребуваних із КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР матеріалів інвентаризаційної справи, згідно до договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року, що зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради за №279 стр. 18 книга 193 від 28 жовтня 1996 року, 158/1000 частин квартири [ADDRESS] було придбано: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.104-106) та згідно до листа КП «БТІ ОМР» №10379-11-4048 від 08.11.18р зареєстровано за кожним з них по 158/5000 частин вищевказаної квартири (а.с.171-174). Позивач [PERSON], 10 жовтня 1970року народження, відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-НИ № 441471, що видано повторно Ленінським ЗАГС м. Іжевськ Удмуртської АССР від 21 вересня 1982 року, актовий запис №404 від 22 березня 1971року, є донькою [PERSON] (а.с.57а). Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №462419, 17 квітня 1988 року - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], актовий запис №245 від 17.04.1987року, та після цього шлюбу змінила прізвище на «Косинську» (а.с.57). 17 жовтня 2006 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 25 жовтня 2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 9608 (а.с.52а). З витребуваної судом копії спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що 12 червня 2015 року позивач звернулася до Другої одеської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON]. (а.с.51) 25 березня 2016 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що [PERSON] не було подано оригінал правовстановлюючого документа, а саме договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року, що підтверджує право власності спадкодавця на частку у квартирі [ADDRESS] (а.с.52). 31.03.2017 року у квартирі [ADDRESS] відбулася пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 31.03.2017 року (а.с.179), під час якого був знищений договір купівлі-продажу №1512, зареєстрований на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року, який підтверджує право власності спадкодавця на частку у квартирі [ADDRESS]. Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що на запит нотаріуса про видачу дублікату договору купівлі-продажу було отримано відповідь з Державного [PERSON] обласного архіву, з завіреними належним чином копіями договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року та іншими відповідними документами, згідно до яких відбувалася купівля-продаж вищевказаної квартири. 05 січня 1993 року помер [PERSON] чоловік [PERSON], що підтверджується інформацією, згідно до листів Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі [PERSON] від 12.11.2018 року №106/2018/01-16 та від 14.11.2018 року №213/2018/01-16 надану на заяву [PERSON] від 08.11.2018 року, вхід.№184/20-14, (а.с.168-170). 02 січня 2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного Приморського районного управління юстиції м. Одеси, 04 січня 2005 року, про що складено відповідний актовий запис № 120 (а.с.166). Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] для позивачки необхідно для оформлення спадкових прав на майно, що належало на час смерті останньої. Факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], який помер 02.01.2005 року у віці 28 років, та [PERSON] підтверджується наступним. [PERSON] проживав та був зареєстрований у [INFO] квартира,7 по день своєї смерті 02 січня 2005 року, спільно зі своєю матірю [PERSON], [INFO] та рідною сестрою [PERSON], що підтверджується довідкою №6779 від 05/11-2018 року, виданої начальником дільниці №8 КП «ЖКС «Порто-Франківський». Вказані обставини із зазначенням родинних відносин та спільного проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджуються актом від 08.11.2018, складеним сусідами по комунальній квартирі [ADDRESS] . Статтями 15, 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст.\~16\~ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. Згідно з ст.\~392\~ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.\~355\~Цивільного кодексу\~України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності і спільної сумісної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Вичерпного переліку цих підстав закон не передбачає. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року, що зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради за №279 стр. 18 книга 193 від 28 жовтня 1996 року, володіли 158/1000 частинами квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, в рівних частинах, а саме: по 158/5000 у кожного, та така реєстрація права власності також підтверджується відповідно до листа КП «БТІ ОМР» №10379-11-4048 від 08.11.18року. Враховуючи те, що [PERSON] на час смерті свого сина [PERSON] проживала разом з ним у квартирі [ADDRESS] та була зареєстрована за цією адресою, вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину у вигляді 158/5000 частин квартири [ADDRESS], що належали її померлому сину [PERSON], але оформити не встигла, так як 17.10.2006 року померла сама. Окрім [PERSON], інших спадкоємців майна померлого [PERSON] не було, так як у шлюбі він не перебував, дітей не мав, а спадкова справа після його смерті не заводилась, що підтверджується відповіддю Приморської державної нотаріальної контори від 12.11.2018 року. Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], померлої 17.10.2006 року, їй належали 316/5000 частин квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.\~1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.\~1218\~Цивільного кодексу\~України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до положень частини 5 статті 1268\~Цивільного кодексу\~України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст.\~1268\~ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після померлої 17.10.2006 року [PERSON], у відповідності до закону звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що нею не було подано оригінал правовстановлюючого документа, а саме договору купівлі-продажу №1512, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна [PERSON] біржа» 25.09.1996 року, що підтверджує право власності спадкодавця на частку у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом встановлення факту, що [PERSON], [INFO], є рідною матірю [PERSON], [INFO] та визнання за позивачем права власності на 316/5000 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 17.10.2006 року.

Outcome: approved