Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між нею та [PERSON] в період часу з лютого 2005 року по жовтень 2016 року; визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільним сумісним майном сторін у справі, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири, визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 15.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 2642. Свої позовні вимог обґрунтовує тим, що у 2004 році познайомилась з відповідачем у справі, починаючи з 2005 року вони почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, вести спільне господарство, реєструвати шлюб не планували, тому що довіряли один одному та в цьому не було нагальної потреби. У період з 2005 року по жовтень 2016 року вони проживали спільно з батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2013 році вона разом з відповідачем на спільна грошові кошти купили квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та переїхали туди жити, про що свідчить їх реєстрація місця проживання. Договір купівлі - продажу спірної квартири від 06.07.2013 року оформлений на ім`я [PERSON] . В день оформлення права власності на квартиру відповідач видав довіреність на її ім`я для ведення всіх квартирних питань. За спільні грошові кошти куплена не лише квартира, також зроблений ремонт та придбані меблі, електронна техніка, що в ній знаходиться. Ремонт у спільно придбаній квартирі робив її батько [PERSON] , комунальні послуги за спільну квартиру оплачувались ними спільно. Сукупність всіх обставин свідчать про спільний побут та проживання разом. З жовтня 2016 року сімейні відносини між ними розірвані. 15.10.2016 року відповідач змінив замки на вхідних дверей у зв`язку з чим вона не могла потрапити до спільного помешкання, відповідач не надав доступу до її речей, тому вона зверталася до органів поліції. Потреба для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу постала після того як відповідач намагався зняти її з реєстраційного обліку в спірній квартирі. В подальшому вона дізналася, що [PERSON] за договором дарування передав право власності на квартиру, спільно куплену з нею, своєму батькові [PERSON] . Враховуючи, що вона з відповідачем проживали однією сім`єю, мали спільний побут, вважає за необхідне визнати квартиру спільним сумісним майном, визнати за нею право власності на Ѕ частину спільного майна та визнати договір дарування від 15.08.2016 року недійсним, оскільки укладений без її згоди. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, наполягав на задоволенні позовних вимог, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Швець С.В. звернувся із заявою про розгляд справи за наявними в справі доказами, проводити судове засідання без його участі, відмовити в задоволенні позовних вимог. Представником відповідача поданий відзив на даний позов, згідно якого зазначені позивачем обставини не підлягають критиці, оскільки ніяким чином не відповідають дійсності та нічим не підтверджуються. Відповідач вказує, що ніколи не проживав з [PERSON] , придбання спільно техніки, на яке посилається позивачка не відповідає дійсності, оскільки така техніка не встановлювалась в його квартирі, а була вивезена до тимчасово окупованого Криму, звідки позивачка родом, де її мати робила ремонт. Позивачка з його дозволу зі своїм братом [PERSON] та його дівчиною [PERSON] , нетривалий час на початку навчального року 2013 - 2014 року мешкали у належній йому квартирі, під час підготовки до ремонту та його початку. В той час він не проживав в м. Харкові, частко перебував у відрядження, та для вирішення побутових проблем, а також догляду за квартирою надав згоду на реєстрацію й проживання позивачки, як він вважав тимчасово, оскільки як пояснювала позивачка їй це необхідно для оформлення в аспірантуру Харківського національного університету міського господарства. Вважає, що даний позов [PERSON] поданий до суду з метою отримання можливості на повернення реєстрації місця проживання або з інших меркантильних міркувань. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належно, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - -продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Манерко Л.М. 06.07.2013 року, реєстровий № 779. 15.08.2016 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] батькові [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., реєстровий № 2642. Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2017 року визнано [PERSON] такою, що втрати право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно вказаного рішення [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрована з 28.08.2013 року на підставі довіреності від [PERSON] , як його представник. Щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу із лютого 2005 року по жовтень 2016 року суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. При застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Важливе значення для правильного вирішення спору про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка, про рівні права і обов`язки кожного із подружжя у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Розгляд справи, в якій викладена самостійна позовна вимога про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів обставин, зазначених у позовній заяві, та дослідження їх судом, адже нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. На підтвердження факту проживання однією сім`єю з [PERSON] позивачкою надані наступні докази, що досліджені судом: -копія паспорту з відомостями про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , з 28.08.2013 року; -копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що датовані липнем, вереснем 2016 року; -туристичні ваучери та договір страхування на [PERSON] та [PERSON] про подорож на відпочинок до Єгипту у період з 15.08.2014 року по 22.08.2014 року, підтвердження про бронювання номеру у готелі двомісного з одним ліжком; -видаткова накладна від 28.12.2014 року про придбання пральної машинки на ім`я [PERSON] та доставку за адресою: [ADDRESS] . та іншої побутової техніки. Зібрані у справі докази свідчать про те, що сторони у справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки про відносини, що притаманні подружжю свідчать складання відповідачем у справі довіреності на ім`я позивачки на час укладення спірної квартири, реєстрація [PERSON] у спірній квартирі протягом місяця з дня придбання нерухомого майна, спільний відпочинок сторін у справі, придбання майна - побутової техніки, в інтересах сім`ї. Посилання відповідача про не проживання з позивачкою однією сім`єю не підтверджується жодним доказом, факти викладені позивачкою не спростовані. Крім того, посилання [PERSON] про тривале перебування у відрядження та не проживання у спірній квартирі також не підтверджено належними доказами, не надано відомостей та доказів про місце роботи відповідача та службові відрядження у зв`язку з цим. Разом з тим, відповідачем підтверджено факт надання згоди на тимчасове проживання у спірній квартирі позивачки разом з братом та його дівчиною, при цьому визнання даного факту та надання згоди на реєстрацію у спірній квартирі лише свідчить про довірливість стосунків між сторонами у справі та підтверджує факт подружніх відносин. Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 зроблено правовий висновок про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, і навіть пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. З урахуванням зазначеного та релевантної судової практики, суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази, які підтверджують факт ведення з відповідачем спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Щодо визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири та визнання недійсним договору дарування Відповідно до вимог статті 65 СК України дружина чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За змістомстатті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені устатті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першоїстатті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ізстаттею 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частина третястатті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьоїстатті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положенняглави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов?язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім?єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із ч. 4ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім?ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім?єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов?язків, з?ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зібрані у справі докази свідчать про придбання спірної квартири [ADDRESS] у період перебування сторін у справі у фактичних шлюбних відносинах та купівлі нерухомого майна за спільні кошти, оскільки позивачка надала докази про її працевлаштування у ТОВ «Видавничий будинок «Фактор» та Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова з період з 2010 року по 2014 рік та отримання у зв`язку з цим доходу, що підтверджується відповідними довідками. Разом з тим, факт придбання спірної квартири не за спільні кошти сторін у справі відповідачем не спростований, останнім навпаки не надано доказів, що свідчать про джерело доходу [PERSON] та придбання квартири [ADDRESS] за особисті кошти останнього. Таким чином суд прийшов до висновку про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину цієї квартири за позивачкою, оскільки вказана квартира набута під час проживання сторін однією сім`єю, а майно є спільною сумісною власністю, яке підлягає поділу відповідно до правил статей 60, 70 СК України. Щодо визнання недійсним договору дарування від 15.08.2016 року суд зазначає наступне. 15.08.2016 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] батькові [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., реєстровий № 2642. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18) зроблено висновок про те, що договір дарування є недійсними в цілому, оскільки укладений з порушенням вимог закону, без отримання згоди позивача, яка є співвласником цього майна, розмір ідеальних часток яких не визначений. [PERSON] , укладаючи договір дарування спірної квартири зі своїм батьком [PERSON] , розпорядився спільною сумісною власністю одноособово без згоди позивача. З огляду на викладене, не може залишатися в силі договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та його батьком, так як укладений всупереч вимогам ст. 65 СК України без згоди одного із подружжя, зокрема, позивача. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого судового збору 6876,25 грн.

Outcome: approved