Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності\~на житловий\~будинок№ 1 по вулиці Вербова в місті Миргороді Полтавської області. В позові посилається на те, що з 16 липня 2011 року по 02 березня 2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. За час спільного проживання, подружжям було збудовано житловий будинок№ 1 по вулиці Вербова в місті Миргороді Полтавської області, право власності на який, було зареєстровано за відповідачем [PERSON] З метою поділу вказаного майна, позивач зазначає, що неодноразово зверталася в позасудовому порядку до відповідача для врегулювання даного спору, однак він уникає від його вирішення. У звязку з цим змушена була звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею та відповідачем право спільної власності на житловий будинок, що розташований по вул.Вербовій, 1 в м.Миргороді Полтавської області, в рівних частинах по 1/2 частки за кожним. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 16 липня 2011 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 170. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року, яке набрало законної сили 02 березня 2018 року, даний шлюб було розірвано (а.с.16). За час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було збудовано житловий будинок № 1 по вулиці Вербова в місті Миргороді Полтавської області, що підтверджується копією технічного паспорту на даний будинок (а.с.7-12). Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія СТА №007927, право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано 11.03.2015 Реєстраційною службою Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, за [PERSON] (а.с. 17-19). У відповідності\~до ч.ч.1,\~2\~ст.\~60\~СК України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки право власності на спірний житловий будинок було набуто відповідачем в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, тож відповідно до положень Сімейного кодексу України, даний житловий будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності з ч.1, 3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності на спірний житловий будинок зареєстровано лише за відповідачем, котрий в позасудовому порядку уникає від вирішення даного майнового спору, суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати право власності на вказаний будинок в рівних частинах по 1/2 частки за кожним з подружжя. При здійснені розподілу судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. ст. 141, 142 ЦПК України. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8810,00 грн. Зважаючи, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що судовий збір, сплачений при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені в повному обсязі, судовий збір сплачений при зверненні (з вирахуванням суми судового збору, яка підлягає поверненню позивачу на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України) до суду у розмірі 4405,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved