Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання батьківства, в обґрунтування позову посилаючись на те, що 15 вересня 2012 року вона вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON], який рішенням суду від 16 березня 2016 року був розірваний. Дітей від шлюбу не мали. Залишившись сама, вона почала зустрічатися з відповідачем [PERSON] В жовтні 2015 року їхні відносини стали міцними та в листопаді 2015 року [PERSON] прийшов до них додому разом зі своїми рідними та запропонував заручитися та згодом одружитися. Прийнявши його пропозицію з листопада 2015 року позивач стала проживати разом з [PERSON] у помешканні його матері як подружжя. Згодом її стало відомо про можливість вагітності. Про настання вагітності позивач повідомила [PERSON] з яким проживала та який дуже зрадів дитині. Однак, у січні - лютому 2016 року відносини з [PERSON] погіршилися. Позивач намагалася з ним порозумітися, однак всі розмови залишалися без відповіді. Турбуючись про стан свого здоровя та здоровя майбутньої дитини, відносини з останнім припинила. Згодом відповідач обмежив з ним спілкування, втратив інтерес до неї та майбутньої дитини. 19 липня 2016 року позивач народила здорову дівчинку, яку назвала Марією. Про народження доньки повідомила відповідача [PERSON], однак останній відмовився від неї та визнання дитини і порадив її звернутися до суду.Після повернення додому, позивач намагалася самостійно провести реєстрацію народження дитини, однак отримала відмову. Просить суд визнати [PERSON] батьком дитини [INFO] народженої [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач та представник відповідача у судове засідання зявилися, проти позову заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Так, відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 135 ч. 1 СК України\~при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до вимог ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно медичного свідоцтва про народження №1127 від 20.07.2016 року у [PERSON] народилась 19.07.2016 року дівчинка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], вказала, що познайомилась з відповідачем, [PERSON], лише 26 листопада 2016 року на дні народженні та заручинах, які проводились в цей же день. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були «добрі, взаємні, подружні». Допитана в судовому засіданні свідок[PERSON], вказала, що познайомилась з [PERSON], лише на дні народженні подруги. Після дня народження, зі слів [PERSON], остання переїхала жити до [PERSON] Свідок [PERSON], вказала, що про заручини їй взагалі нічого не було відомо. З 15 листопада 2016 року бачила [PERSON] в будинку [PERSON] лише два рази. Свідок [PERSON], повідомила, що вона лише вирішила познайомити [PERSON] з [PERSON], врезультаті чого запропонувала відповідачу номер телефону [PERSON], без згоди на це останньої. Свідок [PERSON], вказав, що знайомий з позивачкою, [PERSON], оскільки в минулому жив поряд з нею по сусідству, йому пропонувалось зустрічатися з останньою, але він відмовився. По даній справі судом призначалася судово-генетична експертиза на яку відповідач [PERSON] не одноразово не зявлявся. В судовому засіданні [PERSON] вказав, що не бажав брати учать у вищевказаній експертизі. Від участі у проведенні судово- генетичної експертизи, висновок якої на переконання суду, був би належним та допустимим доказом такої обставини, відповідач ухилився. Відповідно до ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини»- дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Згідно постанови пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Оцінюючи встановлене, беручи до уваги пояснення позивача суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved