Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 31.07.2004 року віділом РАЦС Золочівського РУЮ Львівської області між нею та відповідачем було укладено шлюб. У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на шлюб та сім`ю, будь-які спроби налагодити відносини закінчувалися безрезультатно. Тому просить не надавати їм строку для примирення, тим більше, що відповідач підтримує її позицію щодо розірвання шлюбу, що підтверджується відповідною заявою. В судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримала, а відповідач визнав, тому на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , сторони зареєстрували 31.07.2004 року у відділі РАЦС Золочівського РУЮ Львівської області, актовий запис №99. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами вже припинені протягом тривалого часу, вони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Згідно з ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3, 4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Крім цього, суд, розриваючи шлюб між сторонами, враховує інтереси неповнолітніх дітей сторін, оскільки їх повноцінний розвиток та виховання у сім`ї, у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутнє взаєморозуміння, є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. Окрім того, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, то на підстві ст. 142 ЦПК України, з нього на користь позивача слід стягнути 420,40 грн. судового збору, та повернути позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету

Outcome: approved