Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстровані відповідачі, які в цьому будинку не проживають тривалий час. Відповідачі є родичами колишнього власника спірного будинку, їх речей в будинку немає. Наявність їх реєстрації порушує її права та інтереси, як власника житла. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися. 28.10.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 23.11.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку з надвірними побудовами від 06.07.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2017 року №91345549. Відповідно до довідки ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 30.09.2021 року №19950 за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.09.2021 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які є сторонніми особами власника будинку [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що відповідачі не є членами родини позивача [PERSON] , не проживають у спірному будинку тривалий час та були зареєстровані за вказаною адресою попереднім власником житла. Таким чином, відповідачі втратили право користування будинком, оскільки їх\~ право користування житлом\~ було похідним від прав колишнього власника [PERSON] , яка продала домоволодіння позивачу. Також, суд враховує відсутність у відповідачів будь-яких договірних відносин з позивачем, як новим власником спірного будинку, щодо права користування ним. З урахуванням положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14, від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим не стягувати з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 грн., оскільки остання просила залишити ці витрати за нею.

Outcome: approved