Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, актовий запис № 04 та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, на утримання доньки [PERSON], [INFO] та залишення доньки на її вихованні. Позивачка вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ним фактично припинені, останній перебуває постійно на заробітках. Їх шлюб існує лише формально, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому його слід розірвати. Також, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки так як відповідач матеріально дитині не допомагає. В судове засідання позивач не зявилася, оскільки заявила клопотання про розгляд справи без її участі, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. (а.с.23) Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає, а аліменти на утримання дитини згоден сплачувати частково, оскільки він не працевлаштований та немає стабільного фінансового доходу.(а.с.24) Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 24 квітня 2004 року виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис №04 (а.с. 8). Також сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії 1-ФМ №185014 від 11.08.2011 року,( а.с. 14). Відповідно до частини другої\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга\~ст. 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб носить лише формальний характер і такий слід розірвати. По відношенню до вимоги позивача про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення\~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування\~її до самостійного життя. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя,достатній для її фізичного,морального,культурного,духовного і соціального розвитку.\~Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка,дружини,батьків,дочки,сина; 3-1)наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна,грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст.182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень , суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини у відповідності до\~ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить 1500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В свою чергу, частиною першою\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин\~справедливості, розумності та моральності. При цьому, визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2018 році\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до\~частини першоїт. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Пунктом 1 частини першої\~ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що позов визнано відповідачем, на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не відповідатиме\~\~інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних\~\~вимог в цій частині. Крім того, на підставі\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~на відповідача слід покласти обовязок зі сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved