Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,1000 га, що розміщення за тією ж адресою; виділити їй в натурі як належну їй 1/2 частку у праві спільної часткової власності домоволодіння [ADDRESS] веранду №1, площею 10,90 кв. м., ґанок площею 2,14 кв. м., кухню №3 площею 8,50 кв. м., житлову кімнату №8 площею 16 кв. м., 1/3 частини коридору №2, 1/2 частину погреба з шийкою літера В, 1/2 частину сараю літера Б, 1/2 частину убиральні №1. Посилається на те, що вони з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 29.09.2016 рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду було розірвано. Під час шлюбу спільно придбали земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Угоди про поділ спільного майна при розірвані шлюбу вони не досягли, тому позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити його. Просили здійснити поділ будинку за 1 варіантом ( позивачеві як першому співвласнику) у висновку експерта. Відповідач [PERSON] в судові засідання взагалі не з'являвся, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується власноручною розпискою про отримання судової повістки та повідомленнями Укрпошти про вручення поштового відправлення(а. с. 34,46). Відзиву на позов, будь-яких клопотань чи заперечень не надіслав. В судове засідання 12.12.2018 не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений за останньою відомою адресою проживання, що відповідає вимогам ст. 131 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, судом здійснювати заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.11.2003 року. 29 вересня 2016 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.7-9). В цьому шлюбі 03 жовтня 2006 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та 15 червня 2011 року народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] де матір'ю записана [PERSON] а батьком - [PERSON](а.с.21-22). Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 05 вересня 2012 року сторони придбали на ім'я відповідача [PERSON] земельну ділянку кадастровий [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,1000 га, по [ADDRESS](а.с.10-11). Також, під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 05.09.2012 року сторони на ім'я відповідача [PERSON] придбали житловий будинок з відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] (а.с.13-14). З копії технічного паспорту, виготовленого в 2012 році на будинок [ADDRESS] вбачається, що будинок має такі приміщення: веранда площею 10,90 кв. м., коридор площею 13,00 кв. м., кухня площею 9,90 кв. м., котельня площе. 5.00 кв. м., санвузол площею 2,50 кв. м., ванни площею 3,70 кв. м., житлової кімнати площею 14,00 кв. м., житлової кімнати площею 16,00 кв. м.(а.с.16-17). Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 31 жовтня 2017 за №374-19 [PERSON] надано висновок щодо можливості переобладнання та перепланування житлового будинку з одноквартирного в двоквартирний по [ADDRESS].(а. с. 24). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №22-18 від 18.10.2018, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], без вартості земельної компоненти, складає 962126 грн.00 коп. На розгляд суду експертом запропоновано два варіанти виділу часток житлового будинку та господарських споруд між співвласниками. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.370 ЦК України, частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст. 210 ЦК України). Пунктом «а» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених ч. 2 ст.126 ЗК України, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2012 року, право власності на неї підтверджувалось свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Ткаченко О.А. державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області від 21 вересня 2011 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Переяслав-Хмельницькою міською радою від 01 вересня 2008 року.(а.с.10-11). Відповідно до наказу №7/5 від 07.02.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445 «Про порядок затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна належать договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, угоди про розподіл спадкового майна, про розподіл спільного майна подружжя, посвідчені державними та приватними нотаріусами. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Державними реєстраторами є: державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2012 року був посвідчений нотаріально та внесений нотаріусом до Державного реєстру правочинів, тому, відповідно до вищезазначених норм закону та обставин справи, датою переходу права власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] у спільну сумісну власність сторін є дата державної реєстрації договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, а саме 05 вересня 2012 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірна земельна ділянка та будинковолодіння придбані під час шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між ними у рівних частках за правилами ст. 70 СК України. Будь-яких доказів того, що вказані об'єкти були придбані лише за належні відповідачеві кошти суду не надано. Вирішуючи питання виділу позивачеві в натурі частини будинковолодіння, суд виходить з наступного. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.ч.1,3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу будинку з господарськими будівлями за домовленістю, звернення позивача до суду є обґрунтованим. Судом за клопотанням позивача було призначено будівельно-технічну експертизу, за результатами якої було запропоновано два варіанти поділу житлового будинку між співвласниками. Позивач та його представник просили суд провести виділ належної позивачу частки в домоволодінні по першому варіанту відповідно до висновку експерта як найбільш наближеному до ідеальних часток. При цьому позивач зобов'язалася виконати за власний рахунок всі зазначені експертом в даному варіанті необхідні ремонтно-будівельні роботи. Проаналізувавши надані експертом можливі варіанти розподілу будинку, врахувавши думку позивача, прийнявши до уваги, що відповідно до варіанту № 1 поділу будинковолодіння відступ від ідеальних часток становить лише 0,5% (в грошовому еквіваленті 3733 грн. 50 коп.), що є значно меншим ніж у варіанті № 2, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення саме відповідно до варіанту № 1 поділу. Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.ст. 210, 355, 356, 361, 364 ЦК України, ст.ст.81,89 ЗК України, ст.ст.60, 61, 69, 70 СК України,

Outcome: approved