Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказавши, що з 08 лютого 1982 р. вона працювала на шахті ім. Є.Т.Абакумова, яка є структурним підрозділом відповідача - ДП «Донецької вугільної енергетичної компанії», а з 15 травня 2001р. працювала нормувальником гірничим на підземних роботах. 02 червня 2010р. вона була звільнена з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗПП України у зв’язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров’я. З 10 червня 2010р. по теперішній час знаходиться в трудових відносинах з ОП «Шахта ім. Є.Т.Абакумова» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», де працює комірником. 15 січня 2010р. з нею стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом № 2 від 18 січня 2010р. форми Н-1 про нещасний випадок, пов’язаний з виробництвом. Внаслідок даного нещасного випадку та після тривалого лікування в лікарні, їй була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% та була встановлена 3-я група інвалідності з 01 червня 2011р. безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА № 047527. Після нещасного випадку на виробництві вона не була допущена до роботи в підземних умовах, у зв’язку з виявленням невідповідності роботі, яку вона виконувала, за станом здоров’я і була звільнена за п.2 ст. 40 КЗПП України від 02 червня 2010 р. З причин втрати здоров’я у неї порушені функції всього організму, що є наслідками травми, отриманої нею на виробництві внаслідок несприятливих для здоров’я умов, що призвело до обмеження нормальної життєдіяльності, моральним стражданням, втрати звичайних зв’язків, що вимагає значних додаткових зусиль для організації її життя в подальшому. Вона ввважає, що внаслідок отриманої травми на виробництві та втрати 30% професійної працездатності, відповідачем їй було спричинено моральну шкоду, яка виражається не тільки в тривалому фізичному болі, але й в емоційних (моральних) стражданнях. Враховуючи перелічені факти, а також те, що спричинена їй моральна шкода носить довготривалий характер, вона вважає, що має законні підстави вимагати від відповідача відшкодування спричиненої їй моральної шкоди. Спричинену моральну шкоду вона оцінює в 10000грн., відшкодування якої просила стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] в повному обсязі підтримала свої позовні вимоги та надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] позов [PERSON] не визнала та суду пояснила, що вимоги позивача є безпідставними, так як з позову не вбачається вина відповідача - ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», структурним підрозділом якої є шахта ім. Є.Т.Абакумова, в спричиненні позивачу [PERSON] моральної шкоди. Розмір суми відшкодування моральної шкоди позивачем не доказаний, так як позивач отримала виробничу травму не внаслідок дій джерела підвищеної небезпеки, а виконуючи свої трудові обов’язки, які регулюються нормами трудового законодавства. Підприємство з 01 квітня 2011р. ніяких виплат не проводить, крім виплат страхових внесків в Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підприємстві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності. Встановити на теперішній час розмір моральної шкоди не надається можливим. Просила [PERSON] в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 абз.9 Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008р. по справі №1-32-2008 застраховані громадяни, потерпілі внаслідок нещасного випадку чи професійного захворювання на підприємствах, мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст.1167 ЦК України та ст.237 КЗпП України. Власник чи уповноважений ним орган зобов’язані відшкодувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, всіх потерпілих, в тому числі - в випадку встановлення тимчасової, стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності. Згідно вимог ст. 155 КЗпП України на усіх підприємствах створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Як вбачається з вимог ст. ст.1167, 1168, 268 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісчяних платежів. На вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров’я або смертю (тобто на вимогу про відшкодування моральної шкоди), позовна давність не поширюється. Таким чином, потерпіла [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця, так як стійку втрату працездатності вона отримала у зв’язку з травмою на виробництві. В судовому засіданні було встановлено, що позивач з 08 лютого 1982р. працювала на шахті ім. Є.Т.Абакумова, яка є структурним підрозділом відповідача -ДП «Донецької вугільної енергетичної компанії», а з 15 травня 2001р. працювала нормувальником гірничим на підземних роботах. 02 червня 2010р. позивач [PERSON] була звільнена на підставі п.2 ст. 40 КЗПП України, тобто у зв’язку з виявленням невідповідності займаної посаді за станом здоров’я. З 10 червня 2010р. по теперішній час позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з «ОП Шахта ім.. [PERSON]»- структурним підрозділом відповідача - ДП «Донецької вугільної енергетичної компанії», де працює комірником. 15 січня 2010р. з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом № 2 від 18 січня 2010р. форми Н-1 про нещасний випадок, пов’язаний з виробництвом. Внаслідок даного нещасного випадку на виробництві та після тривалого лікування позивачу [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% та була встановлена 3-я група інвалідності з 01 червня 2011р. безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК Серії 10 ААА № 047527. Після даного нещасного випадку на виробництві позивач [PERSON] за станом свого здоров’я не була допущена до роботи в підземних умовах, у зв’язку з виявленням невідповідності роботі, яку вона виконувала, стану її здоров’я, внаслідок чого позивач була звільнена за п.2 ст. 40 КЗПП України від 02 червня 2010 р. Суд вважає, що внаслідок отриманої вказаної виробничої травми, яка призвела до втрати 30 % професійної працездатності, позивачеві [PERSON] було спричинено моральну шкоду, яка виражається не тільки в тривалому фізичному болі, але й в емоційних (моральних) стражданнях. Після встановлення позивачеві [PERSON] 30 % втрати працездатності безстроково, позивач вважає себе неповноцінною людиною, у неї знизилась працездатність, вона змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, вона не може виконувати домашню роботу в тому обсязі, який виконувала раніше, вимушена звертатися в медичні установи за медичною допомогою. Суд вважає, що внаслідок отриманої втрати працездатності позивачеві [PERSON] відповідачем було спричинено моральну шкоду, яка виражається не тільки в тривалому фізичному болі, але й в емоційних (моральних) стражданнях. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача [PERSON] виникло після 01 січня 2006р., тобто після набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006р.», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007р.», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Таким чином позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди від роботодавця, тобто від – ДП «Донецької вугільної енергетичної компанії». З огляду на наведене, суд визнає такими, що не відповідають обставинам справи доводи представника відповідача, стверджуючого у судовому засіданні, що роботодавець-шахта ДП «Донецької вугільної енергетичної компанії» за вказаних обставин не може бути відповідачем по справі, так як не спричиняв позивачеві ніякої моральної шкоди та не визнає вказані доводи в якості допустимого та належного доказу по справі при обгрунтуванні судового рішення. Так як факт ушкодження здоров’я позивачем [PERSON] під час виконання трудових обов’язків встановлено Актом № 2 від 18 січня 2010 р. про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК Серії 10 ААА № 047527, а представник відповідача не заперечує проти даного факту, суд вважає доведеним заподіяння при цьому відповідачем позивачу [PERSON] моральних страждань, тобто спричинення позивачу [PERSON] моральної (немайнової) шкоди - фізичних і моральних страждань в результаті втрати професійної працездатності у розмірі 30% безстроково, отриманої внаслідок нещасного випадку на виробництві. Відповідно до роз’яснень, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступені вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються тривалість і характер страждань, стан здоров’я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених щмін у його життєвих і виробничих стосунках. Положення частини четвертої ст.23 ЦПК України прямо вказують на те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов’язана із розміром цього відшкодування. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи ступінь перенесених позивачем [PERSON] моральних та фізичних страждань, визнає вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача 10000 грн. в відшкодування моральної шкоди необґрунтовано завищеними. З урахуванням розумності та достатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача – ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 грн., в решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди [PERSON] необхідно відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі – ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» на користь держави судові витрати на суму 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial