Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи наступним. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 33,9 кв.м., житлова площа 14,8 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Ластівкою А.В. за №3-159, що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1820424021101 від 26.04.2019 року Вказує, що у належній на праві власності позивачці квартирі зареєстрована [PERSON] , проте таку особу вона не знає, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає більше 10 років, на підтвердження чого надано акт непроживання особи за місцем реєстрації від 24.12.2020 та підтвердженням сусідів від 24.12.2020 року. Стверджує, що відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі позивача, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, відтак звернення позивача до суду із позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. На підставі вищенаведеного, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилися, однак, 19.04.2021 року [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. У заяві просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позовну заяву не подала, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, 26.04.2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є прийняття у власність [PERSON] квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с 6-7). З моменту нотаріального посвідчення даного договору державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В. за №3-159 та державної реєстрації 26.04.2019, яка підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1820424021101, у [PERSON] виникло право власності на вказану квартиру. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , долученої до матеріалів справи (а.с. 14) судом встановлено, що [PERSON] 11.06.2019 року уклала шлюб з [PERSON] , про що 11 червня 2019 року складено відповідний актовий запис №395, та після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Відповідно до довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.12.2020 року за №6065/18-21, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради [PERSON] , згідно з картотекою реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] станом на 23.12.2020 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Також, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 01.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.08.1989 року. З акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 24.12.2020 року, складеним за участі мешканців квартир [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Крім того, довідкою голови ЖБК «40 років Перемоги» [PERSON] про не проживання особи за місцем реєстрації, виданої 24.12.2020 року, також підтверджено факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , більше десяти років (а.с. 10). Відповідно до Упорядкованого переліку вулиць, провулків та площ Ужгорода, розміщеного на офіційному сайті Ужгородської міської ради за посиланням https://rada-uzhgorod.gov.ua/post/v-uzhgorodi-uporyadkuvaly-nazvy-vulyts-provulkiv-ta-ploshh колишня вул. Капушанська згідно з рішенням Ужгородської міської ради від 26.04.1995 року № 60 мала найменування вулиця Перемоги. У подальшому рішенням Ужгородської міської ради від 18 січня 2019 року за №1401 міська рада вирішила перейменувати вулицю Перемоги на Капушанську (https://rada-uzhgorod.gov.ua/rada_docs/show/1401-vid-18-01-2019-roku-pro-perejmenuvannya-vulyts). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину \~ \~ \~ \~будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач не є членом сім`ї позивача та не веде з нею спільне господарство. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved