Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В позові зазначає, що з відповідачем у справі вона зареєструвала шлюб 22 лютого 2014 року у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 31. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. В позові позивач вказує, що на даний час шлюб їхній розпався, вони проживають окремо, син залишився проживати з позивачем та повністю перебуває на її утриманні, будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, тому вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. В заяві також зазначено, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку. Однак на адресу суду він подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 лютого 2014 року у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.02.2014 року. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.09.2014 року, в якому батьком дитини вказаний відповідач [PERSON] (а.с.9). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком зазначеної дитини. У відповідності до довідки № 02-34/254 від 29 червня 2017 року, виданої Гродзівською сільською радою Уманського району Черкаської області, син [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст.184 СК України. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов'язків щодо дітей. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не виконує свого обов'язку по утриманню сина [PERSON], з огляду на вік дитини, яка є малолітньою, прожитковий мінімум для дитини, обов'язок батьків забезпечувати достатнє утримання дитини, належні умови для її розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а в разі їх несплати судові витрати стягуються на користь держави, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved