Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що з відповідачем 04 лютого 2011 року було зареєстровано шлюб Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 39. У шлюбі в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Починаючи з січня 2015 року сімейних стосунків позивачка з відповідачем не підтримує, сумісного господарства вони не ведуть та проживають окремо одне від одного, тому позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дитина проживає з позивачкою. Позивачка в судове засідання не з'явилася, завчасно письмово сповістила про можливість розгляду справи за її відсутності. Відповідач завчасно подав письмову заяву про визнання позову, в якій також вказав про можливість розгляду і вирішення справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 04 лютого 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою. Відповідач проживає окремо. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини, у судовому порядку в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення позивачки до суду та до повноліття дитини, оскільки відповідач є батьком дитини та зобовязаний її матеріально утримувати. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. В судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має мінливий (нестабільний та нерегулярний) заробіток, у звязку з чим, підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі немає. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved