Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 10 липня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 20 та залишити їй прізвище «[PERSON]», посилаючись на наступне. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Вказує, що в них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Разом господарство не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Шлюб фактично припинив існування, подальше сумісне життя суперечить її інтересам. 24.09.2018 позовна заява з додатками надійшла до суду, цього ж дня відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Морозу О.І. 24.09.2018 судом був направлений запит до Залиманської сільської ради Балаклійського району Харківської області про реєстрацію місця проживання, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 04.10.2018 від сільської ради, до суду надійшла інформація про місце реєстрації відповідача. 04 жовтня 2018 року, ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 13 год. 30 хв. 31 жовтня 2018 року. Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання 31.10. 2018 не з'явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, на примирення не погоджуються, позивач просить позов задовольнити, відповідач позов визнав. Відзив на позов відповідачем до суду не надано. Сторони письмово клопочуть про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін судове засідання проведене за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст.206 ЦПК України оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Як встановлено судом сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів(а.с.4-7). Із оригінала свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 10.07.2015 Відділом реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 20, вбачається що 10.07.2015 [PERSON] та [PERSON] одружились. Прізвища обох з подружжя, після одруження - [PERSON] Актовий запис №20(а.с.4). Від шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON], про що свідчить фотокопії свідоцтва про народження(а.с.8). Із довідки про склад сім'ї Близнюківського КП «Комунальник» від 24.09.2018 вбачається, що [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS](а.с.9) Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися.Збереження сім'ї неможливе, Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, проживають окремо в різних населених пунктах, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Згоди про отримання дитини досягнуто. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати позивачем сплачені повністю, про стягнення їх на свою користь із відповідача клопотання не заявлене. За таких обставин сплачена позивачем сума судового збору із відповідача не стягується. А тому,

Outcome: approved