Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що належить до спільної сумісної власності подружжя. Позов мотивовано тим, що з 2010 року позивач та відповідач почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. До переїзду в грудні 2012 року на постійне місце проживання в с. Давидів Брід проживали спільно у м. Херсон, потім у матері відповідача в с. Білогірка Великоолександрівського району. [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . У незареєстрованому шлюбі перебували вісім років. За час проживання однією сім`єю 18.04.2016 року на ім`я [PERSON] за спільні кошти придбали Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість якого становить 22 072,00 грн. Також у 2016 році за спільні кошти у розмірі 40 000 грн. було придбано автомобіль ВАЗ номерний знак [NUMBER] марки RENAULT моделі ESPASE 2000 1998 року випуску. Автомобіль перебуває у повному користуванні відповідача, проти чого позивач не заперечує за умови виплати їй Ѕ вартості транспортного засобу, що становить 20 000 грн. На даний час сторони припинили шлюбні стосунки. Оскільки будинок та автомобіль було придбано за спільні кошти, позивач вважає за необхідне поділити вказане майно, для чого необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що прожила в незареєстрованому шлюбі з відповідачем 8 років, мають спільну доньку 2015 р.н. З 2012 року вони проживали однією сім`єю в с. Давидів Брід. Спочатку купили будинок на її ім`я по [ADDRESS] , який згодом продали за 15 000 грн. У 2016 році вони придбали Ѕ частину будинку по [ADDRESS] за 25 000 грн. Скільки саме вона дала коштів на купівлю будинку сказати не може, бюджет був у кожного свій. Відповідач сезонно працював комбайнером, а вона вдома вирощувала тварин на продаж, поралася біля них, доїла корів та здавала молоко. Кошти від продажу першого будинку також вклали на купівлю нового. Віддавали гроші за будинок частинами. Вважає, що за таких обставин вона має право спільної сумісної власності на ј вказаного житлового будинку. Крім будинку за час спільного проживання було придбано автомобіль марки RENAULT, право власності на який не оформлено. Даний автомобіль зареєстровано на жінку, яка проживає в Німеччині. Транспортний засіб перебуває у повному користуванні відповідача, доступу до нього вона не має, тож не заперечує проти отримання грошової компенсації у розмірі 20 000 грн. Просить суд задовольнити змінені позовні вимоги, а саме: встановити факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, визначити за нею право спільної сумісної власності та визнати право власності на ј частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а також визнати автомобіль марки RENAULT спільною сумісною власністю сторін та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 20 000 грн. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково. Суду пояснив, що вони з позивачем дійсно на протязі 8 років проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину, тож не заперечує проти встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В іншій частині позов не визнав і пояснив, що під час спільного проживання з позивачем у кожного з них був свій бюджет, свої кошти. Житловий будинок по [ADDRESS] він придбав за особисті кошти, які заробив на будівництві та підробітках. Частину грошей дали його батьки, ще 10 000 грн. він позичив у [PERSON] . У позивача він грошей не брав, оскільки вона в цей час не працювала. Твердження позивача про те, що вона вдома вирощувала тварин на продаж, здавала молоко і таким чином заробляла гроші, не зовсім вірні. Він також працював на домашнє господарство - брав у фермера в борг полову, просянку, наймав автомобіль для перевезення зернових, а потім за це все відробляв. У будинку він прописався у 2014 році, а позивач у 2016. Що стосується автомобіля Рено, то він взяв його у фермера в с. Кавказ, а потім відробляв за нього, виплачував борг частинами. Вважає, що він за автомобіль відпрацював, і це його власність. При цьому позивач говорила, що автомобіль їй не потрібен. У грудні 2018 року [PERSON] поїхала від нього в с. Зміївку до своєї матері, де проживає й на даний час. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що під час проживання однією сім`єю сторони мали окремі бюджети, у кожного були свої гроші. А за відсутності спільного бюджету спільних коштів у них не було. Відповідач придбав житловий будинок по [ADDRESS] за власні кошти, частину з яких він особисто брав у борг а потім віддавав. У самому договорі купівлі-продажу житлового будинку є посилання на те, що він придбаний за кошти [PERSON] , які не являються спільною сумісною власністю. Автомобіль відповідач отримав за роботу в с. Кавказ, тобто особисто за нього відпрацював. З виписки по надходженню коштів на банківську картку позивача вбачається, що її мати періодично поповнювала рахунок доньки. Однак на які цілі йшли гроші невідомо, адже бюджети у сторін були різні. Просить суд задовольнити позов частково: встановити факт проживання однією сім`єю та відмовити в іншій частині позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі є її сином. Весь час проживання сина з позивачем вона допомагала їм матеріально: вирощувала телят, а потім віддавала сину, щоб він їх продав, вирощувала для них гусей та качок, різала, обробляла і віддавала їм готове м`ясо. Їй відомо, що у позивача та відповідача спочатку був спільний бюджет, але виникали сварки і вони стали тримати гроші окремо один від одного. Відповідач погашав борги позивача в магазині та інші. Будинок був куплений за гроші сина та її особисті кошти. До автомобіля позивач ніякого відношення не має, син його отримав в рахунок заробітної плати. У 2018 році відповідач сам готував собі їжу та прав речі, в сім`ї виникали сварки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2012 році на [ADDRESS] в с. [ADDRESS] Брід, де вона проживає, переїхали сторони по справі. За чиї кошти вони придбали будинок та автомобіль їй невідомо. Сторони мали окремі бюджети, бо [PERSON] говорила, щоб відповідач платив їй за роботу по господарству. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач постійно працював, позивач була домогосподаркою. Їй відомо, що за будинок сплачував відповідач та його батьки. Потім у них з`явився автомобіль, придбали його також за кошти [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється подругою позивача. Їй відомо, що сторони по справі мали окремі бюджети. В будинку на [ADDRESS] вони проживали з 2012 року, за чиї кошти його придбали вона не знає. Автомобіль відповідач взяв в рахунок заробітної плати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі проживали однією сім`єю і тепер позивач хоче розділити будинок і автомобіль. За чиї кошти було куплено вказане майно вона не знає. Свідок [PERSON] пояснив суду, що сторони по справі дійсно проживали однією сім`єю. Спочатку жили по [ADDRESS] , потім переїхали на [ADDRESS] , купили там будинок. Домовлявся про купівлю будинку відповідач, він же дав власнику завдаток. А коли власник будинку почав вимагати решту грошей, [PERSON] позичив гроші у своїх батьків та у [PERSON] . Також на купівлю будинку були продані корова і бичок. Може підтвердити, що автомобіль відповідач отримав у фермера в с. Кавказ в рахунок заробітної плати, оскільки він з [PERSON] працював там на комбайні. Вказаний автомобіль вони відремонтували і їздили ним на роботу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька і відповідач вісім років прожили однією сім`єю, мають дитину. Вони в с. Давидів Брід взяли будинок під виплату. Позивач поралася по господарству, здавала молоко, продавала бичків і отримані кошти йшли на будинок. Вона також допомагала доньці, здійснювала грошові перекази на її банківську картку. Ці гроші позивач витрачала на сім`ю, на сплату комунальних послуг. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони по справі дійсно проживали однією сім`єю. [PERSON] працював на будівництві, а [PERSON] була домогосподаркою. Будинок по [ADDRESS] відповідач купив за власні кошти, а потім продав його. Будинок по вул [ADDRESS] відповідач також купив сам: позичав гроші у батька, брав в борг у інших людей, потім відробляв. Автомобіль відповідач також взяв в рахунок заробітної плати. Заслухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Згідно п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 2010 року по грудень 2018 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Мають спільну дитину [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується в судовому засіданні показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які суд приймає до уваги як доказ. З довідок та громадської характеристики на сім`ю [PERSON] , виданих Давидово-Брідською сільською радою, вбачається, що сторони по справі з грудня 2012 року проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Чоловік працював по найму, дружина домогосподарка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 2010 року по грудень 2018 року. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені у ст. 60 СК України. За змістом цієї статті належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З Договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку від 18.04.2018 року вбачається, що [PERSON] купив у [PERSON] Ѕ частку житлового будинку під номером [ADDRESS] . У вказаному договорі купівлі-продажу зазначено, що покупець довів до відома представника продавця, а представник продавця взяв до уваги той факт, що покупець у шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання Ѕ частки житлового будинку за цим договором , не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , проживаючи однією сім`єю, мали окремі бюджети, що не заперечується сторонами. Відповідач придбав Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] за власні кошти, тобто кошти зароблені ним особисто, позичені у його батьків та у [PERSON] , які він потім самостійно віддавав та відпрацьовував. Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і суд не має підстав ставити під сумнів їх покази. Інші свідки в судовому засіданні пояснили, що не знають за чиї кошти придбано будинок. Разом з тим, позивач не надала належних та достовірних доказів придбання спірного майна саме внаслідок їх спільної з відповідачем праці. З матеріалів позову та показів свідків вбачається, що позивач під час проживання однією сім`єю з відповідачем ніде не працювала, була домогосподаркою, офіційного доходу не мала. З виписки по надходженню коштів на банківську картку позивача вбачається, що її мати [PERSON] періодично поповнювала рахунок доньки, але використання даних коштів саме на придбання будинку позивачем не доведено. Позивачем не підтверджено, що джерелом набуття Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] є спільні сумісні з відповідачем кошти, тому в задоволені позову в частині визначення за нею права спільної сумісної власності та визнання право власності на ј частину спірного будинку слід відмовити. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання автомобіля номерний знак [NUMBER] марки RENAULT моделі ESPASE 2000 1998 року випуску спільною сумісною власністю сторін по справі та припинення права спільної часткової власності позивача на вказаний автомобіль, стягнення з відповідача Ѕ частини його вартості, суд приходить до наступних висновків. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набула право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України, законодавством передбачено, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля марки RENAULT моделі ESPASE 2000 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , проживаюча у м. Вінниця. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] , який з 2016 р. користується спірним автомобілем, вчинив будь-які дії, передбачені Порядком державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Зокрема відповідач не зняв спірний автомобіль з обліку у відповідних органах та не провів перереєстрацію вищезазначеного автомобіля. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказаний в позові автомобіль не належить на праві власності жодній із сторін по справі та не може бути об`єктом поділу спільної сумісної власності подружжя. Вимоги позивача щодо поділу автомобіля є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене вище та

Outcome: partial