Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій вказала, що з 2000 року вона проживала зі своєю матір'ю [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла та спадкоємцем всього її майна стала позивач, як її дочка, яка отримала 15.12.2009 року свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті спадкодавця правовстановлюючі документи на житловий будинок розташований в [ADDRESS] відсутні, тому позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказане майно у встановленому Законом порядку. З 2000 року позивач користується житловим будинком та господарськими спорудами, сплачує комунальні послуги, тобто добросовісно та відкрито користується цим майном. Після смерті спадкодавця та по даний час позивач продовжує проживати у вказаному будинку, та користується ним та господарськими будівлями, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, літню кухню, сарай, погріб, навіс, які розташовані по [ADDRESS] за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Представник Іллінецької міської ради Вінницької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, проте Іллінецький міський голова надіслав листа про розгляд справи без участі представника Відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши представлені докази приходить до висновку, що позовні вимоги доведені повністю та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 456 від 20.11.17 року (а.с.14) [PERSON] безперервно з 2000 року і по даний час проживає в житловому будинку по [ADDRESS] Іллінецького району Вінницької області. В даному будинку з листопада 1983 року і до смерті ([INFO] року) проживала [PERSON]. Вказане підтверджується копією домової книги про реєстрацію осіб в житловому будинку за адресою [ADDRESS] Іллінецького району Вінницької області (а.с.5-7) згідно якої позивач була зареєстрована за вказаною адресою з 10.01.2000 року. Крім того ці обставини підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивач проживала зі своєю матір'ю за адресою [ADDRESS] та після смерті матері продовжує користуватися вказаним будинком, проживаючи в ньому. Також добросовісність, безперервність та відкритість користування позивачем житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS] повністю підтверджується довідками про сплату нею комунальних послуг за споживання електричної енергії та газопостачання (а.с.12.13). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє спірним майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти ним суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved