Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з позовом про виселення з квартири за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.02.2014 року позов задоволено. [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення, яка була задоволена судом, заочне рішення скасовано. У подальшому до суду надійшли позовні заяви [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ТОВ «Укрінтехбуд», ФОП [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва, договору, скасування рішення, скасування свідоцтва, визнання права власності. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 року провадження за вказаними позовами об'єднано в одне. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що зазначена квартира належить позивачці на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради. Згідно витягу про державну реєстрацію прав №36857803 від 20.12.2012, виданого ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON], номер запису 8954 в книзі 254. Посилається на постанову про закриття кримінального провадження від 06.06.2013, винесену слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС [PERSON], згідно якої допитаний [PERSON] пояснив, що в четвертому кварталі 2006 року він за усною домовленістю із [PERSON] купив квартиру, після чого вони в присутності нотаріуса уклали договір купівлі-продажу. Вказує, що [PERSON] власником квартири ніколи не був, а тому продати її відповідачу не міг. Правовстановлюючих документів на квартиру відповідач не має. Вважає, що [PERSON] вселився у квартиру самовільно. В позовній заяві [PERSON] вказує, що 07 лютого 2006 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про дольову участь у будівництві, згідно якого по завершенні будівництва ФОП [PERSON] зобов'язався виділити їй у власність квартиру трикімнатну квартиру №30 на четвертому поверсі в секції №5, квитанцію до прибуткового касового ордера №11 від 7 лютого 2006 року, що є підтвердженням оплати за договором, а отже свідчить про виконання своїх обов'язків за договором. Також посилається на договір на дольову участь у будівництві №4/5 від 25.12.2004, укладений між ТОВ «Укрінтехбуд» та ПП [PERSON], згідно якого ТОВ «Укрінтехбуд» приймає ФОП [PERSON] у дольову участь у будівництва квартир [ADDRESS], що свідчить про право ФОП [PERSON] розпоряджатися, зокрема, квартирою №30 на власний розсуд. Вказує, що згідно договору про дольову участь у будівництві та технічного паспорта, виданого їй, квартира є трикімнатною. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Проти заявлених зустрічних позовних вимог заперечив, оскільки вважає їх необґрунтованими. Пояснив суду, що в документах, які додані як докази до зустрічного позову містяться суперечності, які спростовують зазначені в позовній заяві обставини, зокрема, у договорі про дольову участь у будівництві та квитанції не збігаються їх номери та суми. ФОП [PERSON] ніколи не набував права розпоряджатись спірною квартирою, а отже не мав права її відчужувати [PERSON] Вказав, що сам факт користування квартирою не свідчить Представник відповідача [PERSON] проти заявлених позовних вимог [PERSON] заперечив. Пояснив суду, що відповідач проживає один у спірній квартирі з дозволу своєї матері [PERSON], яка придбала квартиру у ФОП [PERSON], а отже він користується нею правомірно. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що, як слідує з доданих до позовної заяви документів, умови договору про дольову участь у будівництві, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], як і зобов'язання останнього перед ТОВ «Укрінтехбуд» виконано повністю, а отже [PERSON] повинна набути право власності на спірну квартиру. Вказала, що оскільки розміри і кількість кімнат у технічній документації на квартиру виданій [PERSON] відрізняються від таких у документах [PERSON], то [PERSON] отримала право власності на іншу квартиру. Відповідач [PERSON] проживає у спірній квартирі один з дозволу [PERSON] Представник ФОП [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Пояснив суду, що зобов'язання взяті на себе за договорами ФОП [PERSON] виконані ним у повному обсязі. Представник ТОВ «Укрінтехбуд» проти позовних вимог заперечив та пояснив суду, що ФОП [PERSON] виконував зобов'язання перед ТОВ «УкрінтехбуД» за договором частинами. Зобов'язання у частині, яка стосується квартири [ADDRESS] взагалі не виконано, квартира йому у власність не передавалась. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.4 цієї ж статті право приватної власності є непорушним. Вищевказаним положенням Конституції України кореспондують норми статей 316, 321 ЦК України. Статтею 383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, членів своєї сім'ї. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, загальною площею 83,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] зверталась до відповідача [PERSON] з вимогою звільнити вищевказану квартиру, однак він продовжує проживати в ній. Сторони визнали в судовому засіданні, що [PERSON] проживає один в спірній квартирі з дозволу своєї матері [PERSON] За ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За нормами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, на підставі доказів по справі, та того, що знаходження відповідача [PERSON] у спірній квартирі порушує право позивачки як її власника, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно виселити без надання іншого жилого приміщення з будинку [ADDRESS], належної позивачці, оскільки відповідач вселився і займає дану квартиру без відповідних правових підстав. Згідно з нормою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не бере до уваги посилання відповідача-позивача [PERSON] щодо удаваності чи фіктивності договору поступки права вимоги, оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Нормами статей 234, 235 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Сторона не надала доказів, які б підтверджували відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підстав для недійсності договору поступки права вимоги судом не встановлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідаче-позивачем [PERSON] заявлено пов'язані між собою вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання за нею права власності на спірну квартиру, однак сам факт укладення договору про дольову участь у будівництві щодо спірного майна не спростовує правомірності набуття права власності на це майно [PERSON] Так само, позивачем не доведено незаконності прийнятого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення. При цьому, суд враховує існуючі розбіжності у документах, що подані позивачем як докази виконання ним зобов'язань за договором. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про те, що відповідачем-позивачем [PERSON] обрано невірний спосіб захисту свого права, а тому в позові [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed