Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері до досягнення дитиною 3-х річного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач з 08.09.2001 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. На утримання дочки позивач щомісячно одержує від держави допомогу у розмірі 860 грн. Інших прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно, на утримання позивача допомоги не надає взагалі. Інших аліментних зобовязань [PERSON] не має. Посилаючись на вище зазначене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до досягнення [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 1\~950 грн. 00 коп. Ухвалою від 06.06.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в звязку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату [PERSON], яка надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] з 08.09.2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Хорьтцького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 492, шлюбі. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 16.05.2017 року (а.с. 7). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія І-ЖС № 299303, виданим Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актова запис № 976 (а.с. 8). Дитина проживає з матірю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що на цей час [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно, на утримання позивача не надає взагалі. Інших аліментних зобовязань відповідач не має. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоровя, а також те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням обставин справи, проживання з позивачем малолітньої доньки, перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, відсутність у відповідача інших утриманців, при цьому, враховуючи його матеріальний стан, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання матері в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення [PERSON] 3-х річного віку, та аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягненню дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: угоду про надання правової допомоги № 61 від 17.05.2018 року, укладену між нею та адвокатом [PERSON]; ордер на надання правової допомоги адвоката [PERSON] серії ЗП № 72718; розрахунок витрат на правничу (правову) допомогу по справі № 333/2580/18; акт прийняття-передачі наданої правничої допомоги (правових послуг) від 06.07.2018 року. Факт оплати [PERSON] вказаної суми підтверджується квитанцію № 737359 від 06.07.2018 року на суму 1\~950 грн. Клопотання позивача про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, через їх неспівмірність заявлено не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази понесення нею витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача 1 950 грн. З урахуванням положень\~ст.\~141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved