Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що вона прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті, 16 листопада 2008 року, в м. Конотопі, вул. Клубна, 69, обгрунтовуючи позом тим, що [PERSON] її мати. Після смерті останньої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого в м. Конотопі по вул.Клубній, 69. Мати за життя залишила на ім»я брата [PERSON] заповіт, який був складений 14 травня 2003 року, а їй мати виділила зі своєї земельної ділянки 0,08 га для будівництва будинку та надвірних будівель, брату планувалось залишити старий будинок. Вона проти заповіту не заперечувала, бо на той час з чоловіком планувала побудувати будинок. При цьому з 2001 року вони проживали разом з матір»ю. Брат [PERSON] став жити в будинку матері з 2004 року, в 2005 році він переніс інфаркт, став інвалідом 3-ої групи. Тому вона з чоловіком змушена була постійно доглядати за матір»ю, яка з 2005 року була прикута до ліжка, та лікувати брата, який потребував щорічного лікування в стаціонарі та постійного медичного догляду. Останній отримував мінімальну пенсію, з якої сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі майже 50%. За час постійного проживання з матір»ю та братом вона провела до будинку газ, замінила вхідні двері та двері веранди. Стан здоров»я матері поступово погіршувався, тому вона цілодобово змушена була доглядати за нею, також погіршувався і стан здоров»я брата. Мати померла 16 листопада 2008 року, брат 30 травня 2012 року. Лише в 2011 році вона з чоловіком побудувала літню кухню і стала в ній жити, що було пов»язано з відсутністю коштів, які вони витрачали на лікування матері та благоустрій будинку. Оскільки на день смерті матері вона постійно проживала з останньою, то фактично прийняла спадщину після неї. Відповідачі є власниками спірного житлового будинку, про що їй стало відомо з рішення Конотопського міськрайонного суду від 28 травня 2014 року, однак її не було залучено до участі в справі. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, пояснила, що в 2001 році в матері [PERSON] стався перший інсульт, тому вона разом із чоловіком перейшла жити до матері, доглядала за нею, купувала ліки, готувала їжу, прала, провела газ до будинку матері, робила в ньому ремонти. Після того, як в 2004 році по вул. Клубній, 69 став жити її брат [PERSON], вона доглядала ще й за ним. Постійно жила разом із матір»ю та братом, не могла їх залишити, бо обидва потребували догляду. Після смерті матері поховала її. В 2011 році стала жити з чоловіком в літній кухні, що знаходиться поряд з батьківським будинком. Раніше вона не зверталася з цього приводу до суду, бо з братом [PERSON] в неї були добрі стосунки, останній обіцяв оформити будинок на її дочку [PERSON], але не встиг це зробити, помер. Після смерті брата вона залишилась жити в батьківському будинку, тому вважала, що будинок її. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити, також пояснила, що позивач знала, що її брат [PERSON] оформив спадщину після померлої матері, між ними ніколи не було спору щодо цього. Після смерті брата [PERSON] проконсультувалась у нотаріуса, як їй краще вирішити питання щодо спадщини, тоді написала заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого брата на користь дочки. Але вона ніколи не відмовлялась від спадщини, від права на обов»язкову частку у спадщині після померлої матері, будь-якого строку не пропустила, бо він чинним законодавством не передбачений. Коли судом було визнане право власності відповідачів на будинок по вул. Клубній, 69, вона не була залучена до участі у справі. Позивач з 2001 року постійно проживала з матір»ю, весь час доглядала за нею, а з 2004 року ще й за братом, витрачала всі кошти на їх лікування, догляд за будинком, ремонт, упорядкування, тому тільки в 2011 році змогла збудувати времянку і перейшла туди жити. Але присадибна земельна ділянка не поділена, в них спільні надвірні будівлі, город. Раніше питання про спадщину після смерті матері в суді не розглядалось. Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно для того, щоб звернутися до суду з приводу перегляду судових рішень у зв»язку з нововиявленими обставинами. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, пояснив, що в 2001 році його баба [PERSON]К не була в безпорадному стані, ходила, до неї часто приходили позивач, її доньки, його батько [PERSON], він сам, але постійно разом з нею ніхто не жив. В 2004 році до баби перейшов жити його батько, який допомагав останній по господарству. В цей час сім»я позивача жила по вул. Успенсько-Троїцькій, її дочка [PERSON] жила окремо. В 2001-2004 роках баба жила сама, з 2004 року до 2008 року разом з його батьком. Позивач ніколи там постійно не проживала, лише відвідувала бабу, стан здоров»я якої погіршився в середині 2006 року в 2007 році, але на той час вже з нею жив його батько, позивач допомагала в догляді за бабою. Представник відповідачів за довіреностями [PERSON] проти позову заперечує, пояснила, що відповідачі не являються спадкоємцями померлої [PERSON], вони є спадкоємцями свого батька [PERSON] Відповідно до ст.1297 ЦК України позивач могла звернутися до нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину, але цього не зробила. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що вона проводила газифікацію будинку по вул. Клубній, 69, робила в ньому ремонти, але ці обставини спростовуються рішенням Конотопського міськрайонного суду від 22 січня 2015 року, яким було відмовлено [PERSON] в компенсації витрат на благоустрій будинку, оскільки таких витрат не було. Довідка голови квартального комітету, на яку посилається позивач, є недостовірною, спростовується довідками, що маються в інших справах. Раніше в своїх позовних заявах позивач зазначала, що вона проживала по сусідству з матір»ю і надавала їй допомогу. В жодному судовому рішенні також не вказано, що з 2001 року [PERSON] постійно проживала разом з матір»ю. Рішенням суду від 23 січня 2014 року було встановлено, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані, не потребував стороннього догляду. З 2004 року останній постійно мешкав зі своєю матір»ю [PERSON] по вул. Клубній, 69, за станом здоров»я міг доглядати за нею. Позивач за життя матері там ніколи постійно не проживала. Також просить застосувати позовну давність. Представник третьої особи: Конотопської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надали заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду (а.с.75). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали даної справи та справ №2-1236/2006, № 2-487/2007, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу). В ч.1 ст.1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В ч.1 ст.1241 ЦК України вказано, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка). Згідно ч.1 ст.29 ЦК України в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO], та [PERSON] (а.с.7,8,79). Дані факти ніким не оспорюються. Згідно свідоцтв про смерть [PERSON] померла 16 листопада 2008 року, [PERSON] 30 травня 2012 року (а.с.2,3), тобто на час відкриття спадщини після померлої матері [PERSON] позивач досягла пенсійного віку. Згідно заповіту, посвідченого 14 травня 2003 року завідуючою Конотопською міською державною нотаріальною конторою в р. за № 2197, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.78). 4 червня 2009 року [PERSON] подав до Конотопської міської державної нотаріальної контори заяву про те, що він прийняв спадкове майно після померлої 16 листопада 2008 року матері [PERSON], останнім місцем проживання якої було м. Конотоп, вул. Клубна,69, так як проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В заяві зроблений запис державним нотаріусом про те, що місце відкриття спадщини, факт проживання спадкодавця за вказаною адресою стверджується реєстрацією по будинковій книзі, з якої видно, що померла проживала за вказаною адресою по день смерті. Факт прийняття спадщини стверджується реєстрацією по будинковій книзі, з якої видно, що спадкоємець проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, де і проживає по теперішній час (а.с.77). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4 червня 2009 року Конотопською міською державною нотаріальною конторою в р. за № 2-903, на підставі заповіту, посвідченого Конотопською міською державною нотаріальною конторою 14 травня 2003 року, зареєстрованого в р. за № 2197, спадкоємцем всього зазначеного в заповіті спадкового майна [PERSON], яка померла 16 листопада 2008 року, є її син [PERSON] Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в м. Конотопі по вул. Клубній, 69, належного померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, виданих Конотопською державною нотаріальною конторою 6 серпня 1979 року, р. №№ 1871,1873, договору дарування, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою 21 березня 1983 року р. № 1689 (а.с.79). При цьому в судовому засіданні позивач [PERSON] сама пояснила, що на час відкриття спадщини після померлої матері [PERSON] їй було відомо про заповіт останньої, також вона знала, що в 2009 році брат [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після померлої матері, заяв щодо спадщини після померлої до нотконтори вона не подавала. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 28 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2014 року, встановлений факт, що житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, розташований в м.Конотопі по вул. Клубній, 69, належить на праві приватної власності [PERSON], який помер 30 травня 2012 року. Визнано в порядку спадкування за законом за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину даного будинку за кожним (а.с.12,64,65). Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду від 22 січня 2015 року [PERSON] відмовлено в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON] витрат по газифікації та ремонту будинку по вул. Клубній, 69 в м.Конотопі в розмірі 10955 грн. (а.с.48-54). Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області від 5 березня 2015 року вищевказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат по газифікації та ремонту будинку залишено без змін (а.с.66-68). Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивач доказів на підставу своїх вимог не надала. Так, нею в черговий раз до позову були додані довідки, епікризи, витяги з історії хвороби, посвідчення тощо, товарні чеки на підтвердження придбання будівельних матеріалів (а.с.4-6а,33-36), які вже були предметом дослідження в інших справах. Також позивачем була надана довідка голови квартального комітету № 26 [PERSON] від 11.01.2016, в якій вказано, що [PERSON] та її чоловік з 2001 року проживали однією сім»єю з матір»ю [PERSON] в м.Конотопі, вул. Клубна,69. З 2005 року [PERSON] постійно доглядала за матір»ю, оскільки за статтю та станом здоров»я [PERSON] не міг обслуговувати прикуту до ліжка матір. На момент смерті [PERSON] в будинку по вул. Клубній, 69 проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З 2010 року [PERSON] разом з чоловіком перейшла проживати в недобудовану ними літню кухню (а.с.11). При цьому згідно довідок голови квартального комітету № 26 [PERSON] від 21.07.2006 та від 13.02.2007 [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO]. Склад сім»ї 2 особи: мати [PERSON] (а.с.14 справи № 2-1236/2006, а.с.9 справи № 2-487/2007). Свідок [PERSON] пояснила, що розпорядженням міського голови від 12 червня 2008 року № 151-р були затверджені форми довідок, які мають право видавати голови квартальних комітетів. До 25 лютого 2016 року до її повноважень відносилось засвідчення довідок голів квартальних комітетів, перевірка правильності їх оформлення, змісту тощо. До неї звернулася [PERSON] з приводу засвідчення довідки голови квартального комітету № 26 [PERSON], в чому їй було відмовлено, оскільки дана довідка не відповідає затвердженим формам, довідкою не являється, носить інформаційний характер. Голова квартального комітету має право видати довідку про проживання в певному місці особи, яка зареєстрована за іншою адресою, але така довідка видається лише за той час, коли особа, яка видає довідку, є головою кварткому. Але [PERSON] стала головою квартального комітету № 26 з 26 травня 2011 року, а в її довідці вказані дані з 2001 року. При цьому свідок [PERSON] в судовому засіданні не могла пояснити, чому в 2006-2007 роках [PERSON], яка на той час була головою квартального комітету № 26, в своїх довідках вказувала, що сім»я [PERSON], який проживає [INFO], складається з двох осіб: він та його мати [PERSON], а вона зазначила іншу інформацію. До того ж свідок пояснила, що в даному будинку вона жодного разу не була. Про те, що позивач, її мати та брат жили однією сім»єю, знає зі слів останніх. Також робить висновок про постійне проживання позивача по вул. Клубній, 69 з того, що вона там обробляла город, виводила матір у двір. При цьому даний свідок пояснила, що бачила на подвір»ї випрані речі [PERSON] та [PERSON], про речі інших осіб не розповідала. Тобто свідок [PERSON] ніяким чином не підтвердила інформацією, вказану нею в довідці від 11.01.2016, яка довідкою взагалі не являється, не відповідає формам, затвердженим розпорядженням міського голови від 12 червня 2008 року № 151-р (а.с.92-105), тому не є доказом у справі. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 22 березня 2007 року та ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2007 року також встановлено, що [PERSON] проживав разом з матір»ю [PERSON] В даних судових рішеннях також вказано, що з довідки до акту огляду МСЕК за № 015840 вбачається, що [PERSON] протипоказана тяжка та середньої тяжкості фізична праця, отже він є працездатним і взмозі працювати та отримувати дохід, окрім пенсії (а.с.34,53 справи № 2-487/2007). Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи всі надані сторонами докази, пояснення самого позивача, свідків, даючи їм належну оцінку, суд вважає, що в судовому засіданні не було достеменно та безперечно встановлено, що позивач постійно проживала разом зі своєю матір»ю на час відкриття спадщини. Так, в своїй позовній заяві від 12.12.2013 [PERSON] вказала, що останні роки життя, починаючи з 2004 року, [PERSON] постійно проживав з їх матір»ю [PERSON], яка померла 16 листопада 2008 року. Проживаючи по сусідству, вона кожний день була у брата, матері і потім - дочки. Спочатку доглядала за матір»ю, яка була постільно хвора, інвалід І групи, а після її смерті доглядала і допомагала брату. До 2008 року [PERSON] проживав з матір»ю, яка отримувала також пенсію, але була інвалідом І групи, якимось чином за рахунок двох пенсій вони існували (а.с.44,45). При цьому в судовому засіданні позивач не могла пояснити, чому зміст вищевказаної позовної заяви відрізняється від пояснень, які вона надає зараз, суперечить їм. Також на запит, чому у жодному судовому рішенні, в т.ч. і в рішенні від 22 січня 2015 року, взагалі немає даних про її проживання [INFO], [PERSON] пояснила, що їй не давали змоги про таке пояснити, хоча вона намагалась це зробити. При цьому сама [PERSON], свідки з її боку стверджували, що її мати [PERSON] з 2001 року потребувала стороннього догляду, а брат [PERSON] з 2005 року був у безпорадному стані, також потребував догляду. Такі ствердження суперечать всім зібраним у справі доказам. Так, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В матеріалах справи є виписка з протоколу лікарсько-контрольної комісії від 26.02.2007 № 463 про те, що [PERSON] за станом здоров»я потребувала постійного стороннього догляду. Нездатна до самообслуговування (а.с.10). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АС № 044349 [PERSON] була оглянута 6 березня 2008 року, їй встановлена безстроково І група інвалідності (а.с.4). Будь-яких інших довідок на підтвердження того, що [PERSON] з 2001 року потребувала постійного стороннього догляду, не було надано, про такий стан є дані лише з лютого 2007 року. При цьому навіть свідки з боку позивача надавали інші пояснення. Так, свідок [PERSON] пояснювала, що [PERSON] потребувала стороннього догляду з 2005 року, [PERSON] з 2004 року, [PERSON] з 2004-2005 років. Зазначені вище медичні довідки підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які розповідали, що [PERSON] в 2005 році відвідувала свого сина [PERSON] в лікарні, не могла ходити з кінця 2006 початку 2007 року. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування. В рішенні вказано, що посилання лише на хворобу та наявність інвалідності третьої групи у [PERSON] не може бути безперечним доказом безпорадного стану (а.с.46,47). В ухвалі колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2014 року, якою вищевказане рішення залишено без зміни, також вказано, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачами не доведено тієї обставини, що померлий знаходився в безпорадному стані. З медичної документації про стан здоров»я [PERSON] не вбачається, що стан його здоров»я був тяжким, що він потребував стороннього догляду. Те, що померлий хворів, проходив лікування та був інвалідом 3 групи, не підтверджує факту знаходження його в безпорадному стані. Посилання апелянтів на той факт, що безпорадний стан померлого виник ще і внаслідок виплати аліментів на сина [PERSON], оскільки [PERSON] внаслідок чого вів злиденне існування, не може бути взято до уваги. Вказані обставини виникли не у зв»язку з хворобою померлого і ці обставини ніяким чином не підтверджують знаходження [PERSON] в безпорадному стані. Не може бути доказом безпорадного стану [PERSON] надання допомоги позивачами в прибиранні оселі, готуванні їжі та допомоги у виконанні інших робіт по господарству, оскільки це саме не підтверджує безпорадний стан померлого (а.с.62,63). Також жоден зі свідків з боку позивача безперечно не пояснив, що на час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з матір»ю. Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] стала проживати в будинку матері з 2005 року, при цьому сама позивач постійно наполягала, що живе там з 2001 року, що вже суперечить пояснення даного свідка. При цьому цей свідок сама пояснила, що після 2006 року в будинку по вул. Клубній, 69 вона не бувала, про проживання позивача знає лише зі слів своєї матері, також робить висновок про проживання позивача, бо бачила її на подвір»ї та на городі. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач стала жити з матір»ю з 2001 року, бо остання потребувала догляду, що суперечить раніше вказаним доказам. При цьому цей свідок розповідав, що з 2001 року по вул. Клубній, 69 постійно проживали [PERSON], її чоловік, їх дві доньки та син однієї з доньок, а з 2004 року ще й [PERSON], але при цьому він не міг пояснити, хто, яку кімнату займав. Такі пояснення суперечать навіть поясненням самого позивача і свідчать про їх неправдивість. До того ж [PERSON], який неодноразово надавав пояснення в якості свідка під час розгляду інших справ, пояснив, що постійно пояснював про те, що позивач проживала з матір»ю з 2001 року, в т. ч. і під час розгляду справи за позовом [PERSON] про стягнення з відповідачів витрат по газифікації та ремонту будинку, але чомусь такі пояснення на дисках не були записані, записи навмисно зникли, що також лише підкреслює його нещирість. Суд також не враховує пояснення свідка [PERSON], оскільки вона пояснювала, що вперше була в будинку по вул. Клубній, 69 в 2004 році, на той час позивач там вже жила і вже тоді [PERSON] була прикута до ліжка, що суперечить поясненням самої [PERSON] В подальшому свідок стала пояснювати, що вона не знає, чи могла в 2004 році [PERSON] самостійно пересуватися. Про проживання позивача, догляд за матір»ю їй відомо зї слів останньої, а також вона робить висновок про таке, бо бачила там [PERSON] Свідок [PERSON] про проживання позивача з матір»ю також пояснив на підставі того, що постійно там бачив [PERSON], бачив, що вона обробляла город, доглядала за будинком, просила його допомогти спиляти дерева, зорати город. Але при цьому він пояснював, що висіли речі [PERSON] та його матері, про речі інших осіб не розповідав. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] давали пояснення, що суперечать між собою, суперечать поясненням самої позивачки щодо кількості кімнат в будинку та заняття цих кімнат проживаючими особами, що лише зайвий раз підкреслює неправдивість та нещирість свідків. Свідок [PERSON] пояснив, що він повернувся до м. Конотопа в 2004 році, з того часу йому було ясно, що позивач по дня смерті матері постійно жила з нею, бо, коли він приходив, вона була там, вела господарство. Однак даний свідок, незважаючи на його ж пояснення про те, що він кілька разів на місяць бував там, пояснення самої позивачки, інших свідків з боку позивача про те, що [PERSON] проживав [INFO] з 2004 року, пояснив, що лише після того, як померла [PERSON], зі слів [PERSON], йому стало відомо, що в будинку ще живе [PERSON] Тому суд не може врахувати дані пояснення як доказ постійного проживання позивача. До того ж свідок [PERSON] розповідав, що в 2004-2008 роках він бував у позивача в гостях і в квартирі в районі вул. Успенсько-Троїцької. Згідно довідки ТОВ ЖЕД «Сім вітрів» [PERSON] була зареєстрована в [INFO], 4-й пров.вул. Успенсько-Троїцької, 7, кв. 61 з 10 лютого 1982 року по 15 березня 2011 року (а.с.90). Суд також піддає оцінці і не може взяти до уваги пояснення свідка [PERSON] про постійне проживання позивача з матір»ю до дня смерті останньої, оскільки цей свідок сама пояснила, що жила по сусідству до 1989 року, в неї там залишився будинок, влітку вона обробляла город, взимку інколи туди навідувалась, в 2005 році будинок продала. При цьому вона також зробила висновок про постійне проживання позивача на тій підставі, що, коли вона туди приходила, в будинку знаходилась позивач, і, зі слів останньої, їй відомо, що вона вдень і вночі доглядала за матір»ю. Таке саме стосується і пояснень свідка [PERSON], який, за його ж поясненням, протягом 2002 -2008 років неодноразово бував в будинку по вул. Клубній, 69, допомагав [PERSON] та її чоловіку копати город, садити картоплю, збирати врожай, опускати картоплю до погребу. Позивач була там, весь час була в турботах, доглядала за матір»ю, тому він робить висновок, що вона на час смерті матері жила з нею. При цьому він також пояснював, що приходив до сім»ї позивача в квартиру по пров. вул. Успенсько Троїцької. До того ж свідок розповідав, що перед тим, як йти до позивача, він телефонував за номером, що знаходиться в квартирі позивача. Коли йому відповідали, що вона на вул. Клубній, 69, він йшов туди. Крім того, про те, що даний свідок не володіє достовірною інформацією про проживання позивача свідчать також його пояснення про те, що позивач дотепер живе в батьківській хаті, що суперечить навіть поясненням самої [PERSON] та її дочки [PERSON], які пояснювали, що позивач проживає [INFO], при цьому остання пояснювала, що проживає там з 2011 року, дочка пояснювала, що з 2010 року. Також суд не враховує пояснення свідка [PERSON] про постійне проживання позивача з матір»ю, оскільки цей свідок є дочкою позивача, заінтересованою особою у справі, сама неодноразово зверталася до суду з приводу житлового будинку по вул. Клубній, 69, на який в теперішній час претендує позивач. Таким чином, в судовому засіданні жоден зі свідків не надав безумовних, переконливих та доведених пояснень про те, що позивач постійно проживала зі своєю матір»ю на час відкриття спадщини. Всі доводи свідків зводились до того, що вони бачили позивача в будинку по вул.Клубній,69 в м.Конотопі, вона доглядала за матір»ю, обробляла город, підтримувала будинок в належному стані тощо. Однак, по-перше, відповідач [PERSON], представник відповідачів [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON] теж про таке пояснювали, розповідали, що позивач весь час відвідувала матір, доглядала, піклувалася про неї, але постійно з нею не проживала, по-друге, такі дії позивача є лише звичайним та природним відношенням дочки до свої матері і не свідчать про постійне проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не надала доказів на підставу своїх вимог, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed