Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля та виплату грошової компенсації вартості частки автомобіля. Обгрунтовуючи подану позовну заяву посилається на те, що в період з 02 жовтня 2010 року по 06 березня 2019 року вони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період якого 08 червня 2017 року за рахунок спільних сімейних грошових коштів ними було придбано автомобіль Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER], 1997 року випуску, зареєстрований на ім`я відповідача. Так як жодного договору між ними укладено не було, а автомобіль придбаний за рахунок їх спільних сімейних грошових коштів, вважає, що він є об`єктом права спільної сумісної власності її та відповідача. Станом на 06 березня 2019 року ринкова вартість вказаного автомобіля складає 96 610 грн. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати його цільового призначення, тому вона має право на грошову компенсацію від відповідача за Ѕ частину автомобіля в розмірі 48 305 грн. Просить суд визнати автомобіль Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER], 1997 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності її та відповідача [PERSON] , визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного автомобіля та зобов`язати відповідача виплатити їй грошову компенсацію за Ѕ частку автомобіля. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 768, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 гривень та витрати по оплаті звіту оцінки транспортного засобу в сумі 275 гривень. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що в період шлюбу з позивачкою у них були складні відносини. В червні 2017 року йому запропонували придбати автомобіль в аварійному стані, однак спільних грошових заощаджень у них не було. Тому він взяв в борг необхідну суму у громадян [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними розписками. Однак у встановлений строк грошей у них повернути борг не було і тому він вимушений був передати автомобіль особі, у якої були взяті грошові кошти в борг, в якості повернення боргу. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано з Територіального Сервісного Центру № 1441 МВС України відомості щодо реєстрації права власності на спірний автомобіль. При розгляді справи позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить висновку про часткове задоволення позовної заяви виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 02 жовтня 2010 року по 19 квітня 2019 року. Рішення суду набрало законної сили 20 травня 2019 року. 08 червня 2017 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано автомобіль Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER], 1997 року випуску. Безпосередньо сам факт придбання автомобіля Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER], 1997 року випуску в період шлюбу сторін не заперечується відповідачем. Однак заперечується джерело походження коштів на його придбання. З відповіді Територіального Сервісного Центру № 1441 МВС України від 26 червня 2019 року вбачається, що вказаний автомобіль перебував у власності відповідача з 08 червня 2017 року по 06 березня 2019 року, допоки не був переданий у власність третьої особи, за посиланням відповідача в зв`язку з неповерненням боргів. У відповідності до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За положеннями ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч.1 ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018р. у справі №61-2446св18. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається як фактом придбання його під час шлюбу, так і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Доказів участі позивачкою коштами або працею в набутті спірного автомобіля суду не надано. Водночас відповідачем надано суду, розписки про отримання ним грошових коштів в рахунок придбання автомобіля, зокрема: дві розписки від 29 травня 2017 року на суми по 2 500 дол.США відповідно, від 29 травня 2017 року на суму 1000 дол. США, від 29 травня 2017 року на суму 1000 дол.США, від 16 лютого 2019 року на суму 1 000 дол.США та розписка від 08 червня 2017 року, відповідно до якої громадянин [PERSON] продав [PERSON] автомобіль Volkswagen Т 4, державний номер [NUMBER] , в несправному стані за 1 700 дол.США (а.с.36-41). Факт отримання відповідачем грошей в борг в період шлюбу не може бути підставою для визнання даних коштів його особистою власністю, у зв`язку із тим, що не доведено факт передачі грошей за домовленістю на власні, не пов`язані із сім`єю інтереси. Доказів того, що автомобіль був придбаний не в інтересах сім`ї суду не надано. Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв в інтересах сім`ї, а тому отримані під час шлюбу кошти і доходи є спільним майном подружжя, і майно, придбане на ці кошти, також є спільним майном подружжя. Проаналізувавши досліджені судом докази, враховуючи вищенаведені норми сімейного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що легковий автомобіль Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER], 1997 року випуску є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними по Ѕ частці. Будь якої домовленості чи шлюбного договору між ними не існує та не існувало. Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У відповідності до ст.183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до звіту №79 по експертній оцінці колісного транспортного засобу, середня (ринкова) вартість легкового автомобіля Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER] , 1997 року випуску станом на 06 березня 2019 року становить 96 610 грн. Оскільки майно набуте сторонами у шлюбі- автомобіль Volkswagen TRANSPORTER Т 4, державний номер [NUMBER], 1997 року, який є спільною сумісною власності сторін, відчужений відповідачем без відома та згоди позивача, яка не заперечує і погоджується на присудження їй компенсації вартості її частки, суд приходить до висновку про сплату відповідачем грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля позивачці в сумі 48 305 грн., та задоволення позовних вимог в цій частині. Водночас суд вважає, що оскільки власником спірного автомобіля на даний час є третя особа, підстав для визнання за позивачкою права власності на Ѕ частку автомобіля, немає. За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 768, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 гривень та витрати по оплаті звіту оцінки транспортного засобу в сумі 275 гривень. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що судовий збір в сумі 768, 40 грн., сплачений позивачкою за мінімальною ставкою для позовних заяв майнового характеру, позовні вимоги суд задовольняє частково, зокрема, і майнову вимогу про визнання права спільної сумісної власності подружжя та виплату грошової компенсації вартості частки автомобіля, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору у повномі обсязі. У відповідності до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З акту виконаних робіт від 15 серпня 2019 року №3, наданого адвокатом Моргуновим С.В. вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги з [PERSON] ним були виконані наступні роботи: усні консультації (2 години робочого часу); підготовка та подання письмового запиту судовому експерту Терентьєву Л .І. , отримання відповіді екперта, з урахуванням виїзду до нього (4 години робочого часу); підготовка і подання письмового клопотання до суду про витребування доказів (2 години робочого часу); підготовка і подання позовної заяви до суду (8 годин робочого часу); участь в якості представника позивача і надання правничої допомоги під час судового засідання 11 червня 2019 року. Усього затрати [PERSON] за надання їй правничої допомоги в загальній сумі 2 500 грн. З квитанції до прибуткового касового ордеру від 16 квітня 2019 року бачається, що позивач [PERSON] сплатила адвокату Моргунову С.В. на підставі договору про надання правової допомоги, вартість послуг по підготовці позовної заяви 1 500 грн. (а.с.14). 11 червня 2019 року позивач сплатила адвокату Моргунову С.В. 1 000 грн. (а.с.62). Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн., підлягають стягненню з відповідача на її користь в повному обсязі. При розгляді справи позивачкою [PERSON] в якості доказу було надано суду звіт№ 79 по експертній оцінці колісного транспортного засобу від 24 квітня 2019 року. При цьому, для проведення такої оцінки було залучено в якості спеціаліста автотоварознавця оцінювача Терентьєва Л.І . У відповідності до ч.ч.6,7 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. За квитанцією № 38844425 від 24 квітня 2019 року позивачка сплатила оцінювачу Терентьєву Л.І. за проведення автотоварознавчого дослідження 250 грн. При цьому просить суд стягнути такі витрати в сумі 275 грн. разом з комісією за переказ коштів. У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Водночас суд приходить до висновку про їх стягнення в розмірі 250 грн. без комісії за переказ коштів оцінювачу. На підставі ст.ст.60,61,63,66,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.364 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial