Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2013 року, є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183919395 від 08.10.2019 року. [PERSON] проживає та зареєстрована за іншою адресою. За згодою позивача, приблизно з 2014 року, у вище вказаній квартирі, зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] . Відповідач є матір`ю позивача, саме вона звернулася до нею з таким проханням. З часу реєстрації [PERSON] жодного дня не проживала та не користувалась спірною квартирою за власним бажанням, без будь-якого примусу та перешкод у користуванні житлом зі сторони позивача [PERSON] . Фактично [PERSON] проживає разом з сестрою позивача за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день позивач має намір зареєструвати в даній квартирі свого сина [PERSON] , якому у майбутньому необхідно буде оформлювати субсидію по комунальним послугам. У жовтні 2019 року позивач звернулась до відповідача з проханням добровільно знятись з реєстрованого місця проживання за адресою належної їй квартири, однак [PERSON] не погодилась, запропонувавши їй звернутися до суду. Позивач зазначає, що відповідач більше п`яти років не проживає у квартирі без поважних причин, у зв`язку з чим вона втратила право користування житловим приміщенням в ній. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартири створює позивачу перешкоди у розпорядженні та користуванні її майном, позивач зазначає, що наявність зареєстрованого відповідача буде перешкодою в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг в квартирі в органах соціального захисту. Тому, за захистом своїх порушених прав позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою від 28.10.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Білоконева А.В., надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, на позовних вимогах наполягали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача та її представника, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Гавриленко Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 164 (копія дублікату від 13.09.2019 року за реєстровим № 384 договору купівлі-продажу від 16.05.2013 року) (а.с. 12-14). 16.05.2013 року приватним нотаріусом ЗМНО Гавриленко Н.Ю. здійснена державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183919395 від 08.10.2019 року (а.с. 15). Позивач [PERSON] з 02.11.2007 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідач [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом запису актів громадянського стану 06.12.1983 року (а.с. 19). Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/17522 від 29.10.2019 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26.02.2014 року по теперішній час (а.с. 25). Як вбачається з акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації за № 54 від 15.10.2019 року, за підписом голови правління ОСББ «Чумаченка 23-В» [PERSON] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але починаючи з травня 2014 року, фактично не проживає за вказаною адресою, що додатково засвідчують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до Декларації № 0000-85 М0-2Н2Е, поданої 12.07.2018 року, відповідач [PERSON] зазначила адресу реєстрацію: [ADDRESS] , адресу місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 21). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є головою правління ОСББ «Чумаченка 23-В», нею складався акт обстеження про не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації, зазначила, що до неї звернулася позивач з проханням скласти акт про не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] . Вона в свою чергу звернулася до сусідки [PERSON] , квартира якої знаходиться на одному поверсі з квартирою № 117 . Остання повідомила, що [PERSON] у даній квартирі ніколи не проживала, в даній квартирі постійно мешкали квартиранти. Свідок зателефонувала відповідачу, під час бесіди з якою, остання повідомила, що вона зніматись з реєстрації добровільно не буде, та її дочка може з цього питання звернутися до суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила що позивач по справі її подруга, вона також знайома з її матір`ю - відповідачем по справі. [PERSON] мешкає разом із іншою донькою, точна адреса їй не відома, знає, що вулиця має назву Тополіна . Саме за цією адресою вона кілька разів бувала під час деяких свят разом із позивачем. Вона спілкувалася з відповідачем, остання показувала їй кімнату, де вона мешкає. Їй відомо, що відповідач за даною адресою мешкає добровільно. Ніяких перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинить. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, тривалий час не бере участі в утриманні квартири, проживає за іншою адресою. Реєстрація відповідача за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. Позивач не може із-за реєстрації відповідача оформити субсидію на оплату комунальних послуг та прописати свого сина. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] з травня 2014 року на теперішній час не мешкає у спірній квартирі, не є її власником, не несе обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованою у спірній квартирі, що спричиняє позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved