Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 33% від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 23 жовтня 2012 року. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було розірвано. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вона проживає разом з дітьми та здійснює витрати на їхнє утримання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила пред'явлену позовну заяву задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у заявленому розмірі, але не з 23.10.2012 року, а з дати пред'явлення позовної заяви, тобто з 24.03.2014 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З з 16 травня 1998 року по 05.11.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, вони припинили сумісне проживання, діти залишилися проживати з позивачкою, яка займається їхнім вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інших осіб на утриманні відповідач та позивач не мають. Відповідно до ст. 183 СК України в випадку, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не працює, натомість відповідач є приватним підприємцем та здійснює діяльність пов'язану із виготовленням пам'ятників. Враховуючи те, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, має роботу, та регулярний і стабільний заробіток, позовні вимоги визнав частково, як батько зобов'язаний утримувати дітей, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки і наявність законних підстав для їх часткового задоволення та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 березня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В частині позову що стосується стягнення аліментів з 23 жовтня 2012 року слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами той факт, що вона вживала заходів у період з 23.10.2012 року по 24.03.2014 року щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial