Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців, зняття із реєстраційного обліку та стягнення на її користь судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп., посилаючись на наступне. На підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 27 квітня 1979 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Власником ? частини цього ж житлового будинку є [PERSON], який 28 травня 1986 року подарував належну йому ?? частину житлового будинку їх сину [PERSON]. Вона належним чином зареєструвала право власності на належну їй частину житлового будинку. [PERSON] - не зареєстрував право власності, тому за даними архівних реєстраційних матеріалів по Близнюківському ДКМПТІ право власності залишилось зареєстрованим за [PERSON] [PERSON], її онук, звернувся до неї з проханням зареєструвати його в її домоволодінні, на що вона погодилась. Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у житловому будинку з 23.12.2005 року, але не проживає в ньому з 01 січня 2006 року і у житловому будинку не має його речей. Їй відомо, що у 2006 році [PERSON] виїхав до м. Бєлгород Російської Федерації, де постійно проживає, його адреса їй не відома. Вона неодноразово зверталася через рідних до [PERSON] з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, на що останній ніяк не реагував. В зв'язку з тим, що вона не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг, тому і просить суд позов задовольнити. Сторони та треті особи належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи але у судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність. Просить у разі неявки відповідача винести заочне рішення(а.с.40). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача до суду заперечень проти позову, клопотань, заяв тощо не надходило. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причину неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.5 ст.74, ст.77 ЦПК України, суд вважає судову повістку відповідачу врученою належним чином, а його неявку в судове засідання такою що не має поважних причин. Суд, з урахуванням відповідної письмової заяви позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову, виходячи із наступного. На підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 27 квітня 1979 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить фотокопія цього рішення (а.с.5). Власником ? частини цього ж житлового будинку є [PERSON], який 28 травня 1986 року подарував належну йому ? частину житлового будинку сину [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного на 10.07.1991 року, право власності на ? частину житлового будинку зареєстровано за [PERSON] (а.с. 8-9). Із листа Близнюківського ДКМПТІ №95 від 28.05.2014 року вбачається, що за даними архівних реєстраційних матеріалів по Близнюківському ДК МПТІ станом на 31.12.2012 року (з 01.01.2013 року до теперішнього часу дані відсутні) право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано: ? частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Близнюківською селищною радою 06.02.1979 року та ? частка за [PERSON] на підставі рішення народного суду Близнюківського району від 27.04.1979 року (а.с. 12). Відповідно до домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] Близнюківського РВВС, [PERSON] значиться зареєстрованим з 23.12.2005 року (а.с.10-11). Відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов від 31.01.2014 року, 25.03.2014 року, 30.05.2014 року, 02.06.2014 року комісією у складі депутата Близнюківської селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON] і [PERSON] обстежено умови життя [PERSON], що проживає в [ADDRESS]. В результаті обстеження встановлено, що онук [PERSON], [INFO], не проживає з 01 січня 2006 року (а.с.13-16). Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] є власником зазначеного вище майна, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном в тому числі і у спосіб нею обраний. Відповідно до 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із вимог які зазначені вище. Позивачем як раз і пред'явлена вимога про позбавлення відповідача права користування належним їй на праві власності житловим житловим приміщенням. Суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку можливе у разі вирішення у встановленому законом порядку, з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України, питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав і є належним способом захисту. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і належним чином підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved