Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Буянівської сільської ради Луцького району про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.10.1994 року. В свідоцтві про народження її батьками вказані [PERSON] та [PERSON], оскільки останні хоча і припинили фактичні шлюбні відносини, однак на час народження перебували у зареєстрованому шлюбі. В заяві вказує, що на момент її народження її матір вже протягом двох років перебувала у фактичних сімейних відносинах (цивільному шлюбі) з [PERSON]. [PERSON] з народження та до цих пір займається вихованням [PERSON] Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], позивач дізналася, що людина, яка виховувала її все життя є її біологічним батьком. Враховуючи викладене, просила визнати [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO], та зобов'язати виконавчий комітет Буянівської сільської ради Луцького району внести відповідні зміни в актовий запис про народження [PERSON] від 01.10.1994 року. В судове засідання позивач подала заяву, якою підтримала позовні вимоги з вище зазначених підстав, просила позов задовольнити і розгляд справи проводити в її відсутності. Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнав повністю та заперечень щодо його задоволення немає. Представник Буянівської сільської ради Луцького району в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. А тому, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Статтею 53 КпШС України визначено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.10.1994 року (а.с. 4). В свідоцтві про народження її батьками вказані [PERSON] та [PERSON], оскільки останні хоча і припинили фактичні шлюбні відносини, однак на час народження перебували у зареєстрованому шлюбі. На момент народження [PERSON] її матір вже протягом двох років перебувала у фактичних сімейних відносинах (цивільному шлюбі) з [PERSON]. [PERSON] з народження та до цих пір займається вихованням [PERSON] Після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 5), позивач дізналася, що людина, яка виховувала її все життя є її біологічним батьком. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пленум Верховного Суду України від 12.06.1998 року в п. 13 своєї постанови № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», який був чинний до 15 травня 2006 року роз'яснив, що спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України, в ст. 57 якого вказано, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що померла [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте, позивач вказує, що [PERSON] від народження та до цих пір займається її вихованнямта утриманням. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно із вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька із актового запису про народження дитини. Відповідно до п. 2.13.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стан, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. В третьому абзаці п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що факт батьківства може бути установлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинялося до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] знайшли повне підтвердження та підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON], та відповідно слід внести зміни в актовий запис про народження позивача від 01.10.1994 року № 20.

Outcome: approved