Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований за адресою: пров. Вузький, 10, с-ще Томаківка, Томаківського району Дніпропетровської області, згідно технічного паспорту на житловий будинок виготовленого ТОВ «Томаківське БТІ» за станом на 26.08.2017 року, відповідно до експлікації приміщень: загальна площа будівлі становить 82,40 кв. м., житлова 24,5 кв. м.; згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: житловий будинок «А» площею 59,9 кв. м.; Житловий будинок «А-1» площею 47,2 кв. м.; Прибудова «а» площею 14,7 кв. м.; Гараж «Б» площею 24,2 кв. м.; сарай «В» площею 31,6 кв. м.; сарай «Г» площею 22,4 кв. м.; вбиральня «Д» площею 3,00 кв. м.; літній душ «Е» площею 3,00 кв. м., який належав [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 1992 року вона зареєстрована та фактично проживає у вказаному житловому будинку, що підтверджується реєстрацією в її паспорті громадянина України та довідкою наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області за вих. № 2073 від 04.10.2017 року. Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, перебуває в її користуванні починаючи з 1992 року, що підтверджується довідкою № 47 наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області за вих. № 870 від 04.10.2017 року. В зазначений житловий будинок вона вселився за домовленістю з [PERSON], яка ним володіли на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину 1959 року, що підтверджується довідкою наданою ТОВ «Томаківське БТІ» № 93 від 10.10.2017 року, та відповідно передала їй у користування і прописала в ньому. При цьому офіційних договірних зобов'язань щодо володіння чи користування житловим будинком між ними не укладалося. [PERSON] виїхала проживати в інше місце і її фактичне місце проживання на теперішній час невідоме позивачці. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно проживає та працює у с-щі Томаківка. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених договорів на користування водою, газом та електроенергією, що підтверджується наявними в неї договорами та квитанціями про сплату комунальних послуг. З виданого ТОВ «Томаківське БТІ» технічного паспорту на житловий будинок за станом на 26.08.2017 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа будівлі становить 82,40 кв. м., житлова 24,5 кв. м. Будинок не є аварійним та придатний до користування. Згідно з висновком ТОВ «Томаківське БТІ» дійсна вартість житлового будинку станом на 03.10.2017 року складає 67 850,00 грн. Володіння позивачем зазначеним житловим будинком не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Володіння житловим будинком позивачем з 1992 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного листування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у мене підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. За зазначених обставин та правових підстав вона може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, тому і змушена звернутися до суду відповідно до положень статті З ЦПК України з метою визнання свого права на нерухоме майно. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують її право на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. У своїй письмовій заяві представник позивачки, що діє в силу договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 04.10.2017 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2492 від 16.04.2012 року, просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позовні вимоги у повному їх обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення в обласній суспільно-політичній газеті «Вісті Придніпров'я» №85 (1884) від 02.11.2017 року від якої до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, або заперечень на позов, або заяви про визнання позову, про що суд вважає можливим застосувати наслідки ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Дійсно, виходячи із першої необхідної умови обєктом володіння є житловий будинок з будівлями та спорудами по пров. Вузький, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області. Добросовісність володіння даним обєктом, на який поширюється строк давності підтверджується тим, що технічний паспорт на житловий будинок видано на імя позивачки, квитанції про оплату коштів за комунальні послуги видані також на її ім'я. Зазначені обставини підтверджуються реєстрацією в її паспорті громадянина України та довідкою наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області за вих. № 2073 від 04.10.2017 року. Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, перебуває в неї в користуванні починаючи з 1992 року, що підтверджується довідкою № 47 наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області за вих. № 870 від 04.10.2017 року. Позивач, проживаючи у даному житловому будинку з серпня 1992 року, що підтверджується відміткою у її паспорті, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України порушила питання про виникнення підстав набуття права власності, за відповідним строком набувальної давності. З моменту спливу строку набувальної давності в неї, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким вона відкрито та безперервно володіє. Положення ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом не встановлено договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо) між сторонами, що вказує на відсутність підстав для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння таким майном, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок заволодіння позивачкою житловим будинком. На теперішній час, вона має право оформити за собою право власності внаслідок збігу строку визначеного саме законом для реєстрації за собою права власності на нерухоме майно. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння).Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). На підставі викладеного та

Outcome: approved