Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд визнати за нею право особистої власності на перукарню літ. «А» площею 26,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 28.10.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. До реєстрації шлюбу та по сьогоднішній день [PERSON] займається підприємницькою діяльністю в селі Курортне Білгород-Дністровського району, а саме відкрила власну перукарню, працює в ній, заробляє будучи підприємцем. Щодо належності їй самої перукарні, [PERSON] зазначає, що з 2013 року вона самостійно розробляла всі дозвільні документи на користування та володіння будівлею, в тому числі, укладала договори з Приморської сільською радою для надання дозволу на розміщення тимчасової споруди, оформляла паспорт прив'язки, вносила плату за користування будівлею, тобто самостійно вирішувала всі питання пов'язані з здійсненням підприємництва в зазначеній перукарні. Проте, після укладення шлюбу з [PERSON], останній намагається відсторонити дружину - [PERSON], від здійснення підприємницькою діяльності в перукарні, здійснює заходи для повної реєстрації права на будівлю, що постійно стає приводом для суперечок та сварок між подружжям. Саме тому, з метою остаточно вирішити майновий спір щодо перукарні, [PERSON] звернулася до суду та просить суд визнати перукарню її особистою власністю. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до наданих ним заперечень він просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] та розгляд справи провести без його участі в судовому засіданні. Представник Приморської сільської ради у судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява сільської ради з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти ухвалення рішення не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2013 року між позивачкою та Приморською сільською радою була укладена Угода на внесення плати за користування земельною ділянкою до сільського бюджету Приморської сільської ради, згідно з яким вона вносить плату за користування земельною ділянкою несільськогосподарського призначення площею 0,0133 га. Рішенням № 13 виконавчого комітету Приморської сільської ради від 22.02.2013 року [PERSON] був наданий дозвіл на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в селі Курортне по [ADDRESS], та зобов'язано оформити паспорт прив'язки розміщення тимчасової споруди. 25 травня 2015 року відділом містобудування а архітектури Білгород-Дністровської райдержадміністрації [PERSON] був виданий паспорт прив'язки тимчасової споруди терміном до 25.05.2016 року, який в подальшому був продовжений до 25 травня 2017 року рішенням № 60 від 03.06.2016 року. 10 лютого 2016 року між [PERSON] та Приморською сільською радою була укладена така ж сама Угода на внесення плати за користування земельною ділянкою до сільського бюджету Приморської сільської ради, згідно з яким вона внесла плату в більшому розмірі за користування земельною ділянкою несільськогосподарського призначення площею 0,0133 га. Відповідно до розробленого 11.10.2016 року технічного паспорту, перукарня літ. «А» має площу 26,7 кв.м. та розташована по [ADDRESS]. 28.10.2015 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], видане відділом ДРАЦС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 562. З моменту розміщення будівлі [PERSON] безперешкодно володіла та користувалася нею, проте після укладення шлюбу відповідач майже одразу почав брати участь в здійсненні нею підприємницької діяльності, а з часом взагалі заявив про своє переважне право на володіння перукарнею. [PERSON] наголошує на намагання відповідача відсторонити її від роботи з перукарнею, що постійно стає предметом для сварок між подружжям. Згідно з ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до вимог ч.1ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. Таким чином, діючими нормами сімейного законодавства повністю врегульовуються правовідносини, що виникли між сторонами, вирішується спір про майнове право, а саме, обставини справи в розумінні вищезазначених правових норм свідчать про абсолютне, самостійне, особисте право позивачки на об'єкт нерухомого майна - перукарні. При цьому наголошення відповідача щодо покращення майна (будівлі), збільшення його цінності саме завдяки його зусиллям свого доведення під час розгляду справи не знайшли, відповідні докази суду не були надані. Згідно ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 3 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На підставі викладеного та

Outcome: approved