Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Позов мотивовано наступним. 28 вересня 1985 року Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 60, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] [INFO] у них народився син - [PERSON], який страждає на психічне захворювання, є інвалідом І-ї групи з дитинства. В силу свого стану здоров'я потребує постійного стороннього догляду. 21 червня 2017 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з позивачем, знаходиться на її утриманні. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року [PERSON] визнано недієздатним, позивач визнано над ним опікуном. Після припинення подружніх відносин та розірвання шлюбу, відповідач фактично матеріальну допомогу на утримання сина не надає, від спілкування з сином усунувся, не цікавиться станом його здоров'я та його потребами. Враховуючи дані обставини, з метою забезпечення належного утримання спільної хворої на психічне захворювання дитини, забезпечення його лікування, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 4 000 гривень щомісячно. Відповідач надав суду відзив, зміст якого зводиться до наступного. [PERSON] визнав позов частково та погодився на стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатного сина сторін в розмірі 1 500,00 грн. При цьому, відповідач зазначив, що сума заявлена позивачем в позові 4 000,00 грн. є для нього занадто високою. При стягненні аліментів просив суд врахувати, що, незважаючи на підприємницьку діяльність, якою він займається, його доходів не вистачає для надання допомоги сину в розмірі, зазначеному позивачкою, оскільки з урахуванням витрат, розмір його єдиного щомісячного доходу становить 5 499,89 грн., а також просить врахувати наявність у нього боргових зобов'язань, тощо. Відповідач наголошує, що позивач замовчує свій матеріальний стан та має у власності автомобілі та нерухоме майно. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. В судове засіданні відповідач та його представник не з'явилися, представником надано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Предметом позову в справі є стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину, яка потребує матеріальної допомоги. Судом встановлено, що 28 вересня 1985 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано 21 червня 2017 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с.4), про народження дитини (а.с.5), копією рішення про розірвання шлюбу (а.с.17-18) та не оспорювалися відповідачем. [PERSON] є інвалідом 1-ої групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК (а.с. 11-12) та не оспорювалося відповідачем. [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджено рішенням суду від 26 червня 2018 року, копія якого міститься у справі та не оспорювалося відповідачем. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року [PERSON], визнано недієздатним та призначено [PERSON] опікуном над недієздатним сином [PERSON] (а.с.13-16). Сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги повнолітньому непрацездатному сину. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Суд зазначає, що положеннями закону обов'язок батьків повнолітніх непрацездатних дітей, пов'язується з умовою, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні не встановлено обставин неможливості надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги своєму непрацездатному сину [PERSON]. Судом враховується, що відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, отримує стабільний дохід та має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітньому непрацездатному сину. Одночасно суд вважає, що зазначені відповідачем обставини, які підтверджені належними доказами, зокрема наявність у відповідача боргових зобов'язань (а.с.62, 63, 64, 65) та інших витрат, можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, які просить стягнути позивач, з 4 000,00 грн. до 3 000,00 грн.. На підставі викладеного, враховуючи майновий стан відповідача, його стан здоров'я та іншій обставини, виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов'язок обох батьків надавати допомогу на утримання повнолітніх непрацездатних дітей, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн., в якості аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial