Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та про надання дозволу на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування вимог позивачка покликається на те, що 01.02.2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. В шлюбі народився син - [PERSON] ,[INFO]. Рішенням Івано-Франківського суду від 14.06.2013 р. шлюб між ними розірвано, син залишився проживати з нею. Вона має намір щорічно забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме: країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії та Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ,США,Канади,Турецької Республіки та інших країн для підвищення рівня світогляду дитини, фізичного, духовного та морального розвитку , покращення стану його здоров'я, оскільки дитина часто хворіє, у дитинстві переніс захворювання сальмонельоз. На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням оформити нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, останній відмовляється надати такий дозвіл. Тому вимушена звернутися в суд за даним позовом та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька з дати набрання рішенням законної сили до 31.12.2021 року . В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, де просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву , де зазначив, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти надання дитині дозволу на виїзд за кордон,а щодо стягнення з нього судових витрат , то в даній частині позову просив суд відмовити . Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2009 року між сторонами був зареєстрований шлюб. В шлюбі народився син - [PERSON] ,[INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07. 2009 р. (а.с. 12). Рішенням Івано-Франківського суду від 14.06.2013 р. шлюб між сторонами розірвано, син залишився проживати з матір'ю. З метою підвищення рівня світогляду дитини, покращення його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку дитини, позивач бажає здійснювати виїзди з дитиною до країн ближнього та дальнього зарубіжжя , країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії та Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ,США,Канади,Турецької Республіки та інших країн з дати набрання рішенням суду законної сили та до 31.12.2021 року, тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 90 календарних днів впродовж кожного року в період шкільних канікул . Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Частиною 3 ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. У відповідності з вимогами п. 4 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу її батька, в супроводі матері або осіб, уповноважених нею,оскільки, виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти її оздоровленню та загальному розвитку. Окрім того, як встановлено судом, виїзд дитини закордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст. 33 Конституції України, ст.ст. 7, 150,155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved