Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. В позові зазначено, що 02.09.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають дві дочки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьком у свідоцтвах про народження дітей зазначений [PERSON] . На даний час, дочка [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою та продовжує навчатись на денній формі навчання у Державному університеті «Житомирська політехніка». Навчаючись на денній формі навчання, [PERSON] не має змоги влаштуватися на роботу з метою самостійно отримувати заробіток та утримувати себе. Крім того, за проживання дочки у гуртожитку їй також потрібно сплачувати близько чотирьох тисяч гривень щороку. Позивач не може самостійно утримувати доньку та потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним та спроможний надавати матеріальну допомогу на період навчання дочки, однак, домовитись про добровільну сплату аліментів не вдається. У зв`язку з викладеним просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і\~до закінчення навчання дочки. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26.10.2020 року, відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 23.12.2020 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що з квітня 2020 року вони з позивачем проживають окремо, донька залишилася проживати із матір`ю, з батьківських почуттів до дитини він постійно їй допомагає. Проте, в даний час він перебуває на утриманні матері [PERSON] , тимчасово проживає в м. Шпола Черкаської області, не працює, інколи має випадкові заробітки, неофіційно винаймає кімнату в гуртожитку, він не є підприємцем, не має значних доходів. Розмір аліментів у 3000 гривень на утримання доньки є надмірним тягарем і не може забезпечити сплату аліментів. Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що у серпні-вересні 2020 року перерахував доньці [PERSON] кошти у сумі 17000 гривень, як оплату за навчання у ДУ «Житомирська політехніка» та 3000 гривень оплати за курси водіїв, що підтверджується квитанціями АТ «ПриватБанк». Відповідач просить суд, позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі 1000 гривень, щомісячно на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивач свій позов повністю підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що її дохід складає 7-8 тисяч гривень на місяць, за навчання в університеті та проживання дочки у гуртожитку необхідно сплачувати приблизно 20\~000 гривень на рік. Зазначила, що має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, тому не може самостійно належним чином забезпечити дітей матеріально. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що протягом 2020 року [PERSON] перерахував дочці 20000 гривень, на даний час не працює, не має доходів, проживає разом з матір`ю, яка отримує лише пенсію, та перебуває на її утриманні. Зазначив, що може сплачувати аліменти на навчання доньки у розмірі 1000 гривень, щомісячно. На даний час намагається влаштуватись на роботу. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази,

Outcome: partial