Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про визнання за нею права на право на земельну частку (пай) - на невидані угіддя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відділом у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було розглянуто її заяву від 11.03.2021 про наявність залишку невиданих угідь відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) на її ім`я, а саме на невидані угіддя - пасовище площею 1,40 умовних кадастрових га та багаторічних насаджень площею 0,12 умовних кадастрових га. За результатами розгляду їйбуло повідомлено, що згідно Проекту організації території земельних часток (паїв) на землях колективної власності КСП «Мечніково» Дворічанського району Харківської області та технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю, обліковується запис про видачу [PERSON] сертифікату серії ХР № 0145194, розміром 8,28 в умовних кадастрових гектарах. На підставі зазначеного сертифікату було видано Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] , серії РЗ №753328 від 20.06.2003, площею 6,7137 га, в тому числі рілля - 6,5415 га, сіножаті - 0,1722 га. Невиданими залишились пасовища -1,40 в умовних кадастрових гектарах, та багаторічні насадження - 0,12 в умовних кадастрових гектарах . Земельні угіддя розташовані на території Дворічанської селищної ради Куп`янського району (колишня Новоєгорівська сільська рада Дворічанського району) Харківської області. В зв`язку з тим, що вищезазначений сертифікат було втрачено, вона не має змоги виготовити технічну документацію та отримати відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вищезазначені пасовище та багаторічні насадження. У зв`язку з цим позивач просила суд визнати за нею право на право на земельну частку (пай) на невидані угіддя. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача Дворічанський селищний голова Куп`янського району Харківської області Турбаба Г. Г. в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву в якій не заперечувала проти задоволення позову, просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі інформації відділу у Дворічанському районні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.03.2021 № Ф-19/0-0.23, 17-19/138-21, згідно Проекту організації території земельних часток (паїв) на землях колективної власності КСП «Мечніково» Дворічанського району Харківської області та технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю, обліковується запис про видачу [PERSON] сертифікату серії ХР № 0145194, розміром 8,28 в умовних кадастрових гектарах. На підставі зазначеного сертифікату було видано державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] , серії РЗ №753328 від 20.06.2003 року, площею 6,7137 га, в тому числі рілля - 6.5415 га, сіножаті - 0,1722 га. Не виданими залишились пасовища - 1,40 в умовних кадастрових гектарах, та багаторічні насадження - 0,12 в умовних кадастрових гектарах (а. с. 5). Вищезазначений сертифікат втрачено, про що було подано оголошення до газети Дворічанський Край № 25-26 від 27 березня 2021 року (а. с. 6). Частина 2 ст. 14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Суд приймає до уваги, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилався позивач, а відповідач визнав позов і не заперечував проти його задоволення, вивчив матеріали справи, і приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved