Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти: на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на її користь, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду; на її утримання та користь у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів), до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у фактичних сімейних відносинах, мають малолітню дитину, яка проживає з позивачем. Вважає, що відповідач, як батько дитини, який працює та сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та на її утримання до досягнення дитиною трьох років, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та доходів не має, знаходиться у скрутному матеріальному стані. Позивач до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.2018 року вбачається, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.7). [PERSON] зареєстрована та проживає разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідки Голови квартального комітету № 19 та акту щодо проживання від 02.03.2020 року (а.с.8,9). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, дитина проживає разом з позивачем, цей факт не оспорювався сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 ст. 84 та ст.ст. 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12 березня 2020 року до повноліття дитини, та аліменти на корить та утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] , починаючи стягнення з 12 березня 2020 року. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved