Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на праві приватної власності має житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною адресою зареєстрована дочка позивача [PERSON] та онук позивача [PERSON], які у 2005 році покинули житлове приміщення за вказаною адресою, тобто змінили місце проживання. У добровільному порядку знятись з місця реєстрації проживання відповідачі не бажають. Позивач вказує, що таке становище порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію. Позивач [PERSON] належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, на адресу суду надала письмову заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.41). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, судові повістки направлені 11 січня 2019 року (а.с.36, 39,40), 24 січня 2019 року (а.с.45,46,48) та 26 лютого 2019 року (а.с.50,51) за місцем проживання відповідачів. Клопотань та заяв від [PERSON] та [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь -якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 бе5резня 2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва на право власності на житло від 03 жовтня 1991 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується договором купівлі-продажу будинку (а.с.9,10-11). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 12 вересня 2018 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім'ї: дочка - [PERSON], онук - [PERSON] (а.с.12). Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку, як члени сім'ї. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 04 жовтня 2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 04 жовтня 2018 року, [PERSON] зареєстрованим на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області не значиться(а.с.21). Відповідно до акту - обстеження від 12 вересня 2018 року, при обстеженні будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], засвідчено, що за вказаною адресою зареєстровані власник квартири [PERSON], дочка [PERSON] та онук [PERSON], але фактично на даний час за цією адресою [PERSON] та [PERSON] з 2005 року за місцем реєстрації не проживають (а.с.17). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Даних, які б свідчили, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їм чинилися перешкоди у проживанні в будинку, суду не надано. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, відповідно до викладеного, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Outcome: approved