Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], змінивши предмет позову і уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 97-98, 232- 233) та прохає визнати об»єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в розмірі 48 612 грн 56 коп, які були розміщені [PERSON] на депозитному рахунку, відкритому у філії Сумське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за договором № 16812218 від 18 серпня 2015 року, а також стягнути з [PERSON] на її користь 24 306 грн 28 коп самовільно отриманих ним коштів з депозитного рахунку, відкритого у філії Сумське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно договору № 16812218 від 18 серпня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 6 жовтня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу, а саме 18 серпня 2015 року на ім»я [PERSON] був відкритий депозитний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України». На вищевказаний рахунок були внесені грошові кошти в розмірі 48 612 грн 56 коп. З 19 жовтня 2015 року вона та [PERSON] припинили подружні стосунки і стали проживати окремо, а 16 травня 2016 року [PERSON] без її згоди зняв вказані кошти і витратив їх на свої потреби. Вважає, що спільно накопичені нею та [PERSON] грошові кошти в розмірі 48 612 грн 56 коп, які в період шлюбу між ними він, з її згоди вніс на депозитний рахунок на своє ім»я, є їх спільною сумісною власністю, а відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України вона має право на ? частину спільного майна подружжя. Тому вона і звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що з 1983 року вона проживала разом з [PERSON] як одна сім»я без реєстрації шлюбу в с. Світлопіль Кіровоградської області. Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет до 2 червня 2011 року, а потім вона залишилася в с. Світлопіль Кіровоградської області, а [PERSON] 3 червня 2011 року переїхав до м.Конотопа Сумської області. 19 серпня 2012 року вона також приїхала до м. Конотопа Сумської області та вони знову стали проживати однією сім»єю з [PERSON], а 6 жовтня 2012 року офіційно зареєстрували шлюб. Вона та відповідач проживали разом і вели спільне господарство до 18 жовтня 2015 року, а потім вона залишила [PERSON] та переїхала до м. Олександрія Кіровоградської області, а [PERSON] залишився проживати в [INFO]. В подальшому шлюб між нею та відповідачем був розірваний. З 2010 року до 2 червня 2011 року, коли вона та відповідач проживали однією сім»єю та вели спільне господарство, джерелом їх доходів була пенсія, яку отримували як вона, так і та [PERSON], а також доходи від продажу продуктів особистого підсобного господарства, а з 20 серпня 2012 року, коли вона переїхала до м. Конотопа Сумської області та знову стала проживати однією сім»єю з відповідачем, - лише її та [PERSON] пенсії. Відповідач отримував пенсію через Конотопське відділення ПАТ АБ «Столичний», але з рахунку, на який надходила його пенсія, знімав лише частину коштів, а іншу частину накопичував, а вони жили за рахунок її пенсії та тієї частини пенсії, яку знімав [PERSON] Внаслідок накопичення [PERSON] пенсії станом на 18 серпня 2015 року у ПАТ АБ «Столичний» на рахунку відповідача були накопичені кошти в сумі 48 612 грн 56 коп та через неплатоспроможність вказаного банку зазначена сума була перерахована у ПАТ «Державний ощадний банк України». 18 серпня 2015 року вона та [PERSON] прийшли до Конотопського відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] написав заяву, щоб кошти, які надійшли з ПАТ АБ «Столичний» до ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 48 612 грн 56 коп були перераховані на депозитний рахунок, відкритий на його ім»я. Кошти одразу ж були перераховані банком на депозитний рахунок, відкритий на ім»я [PERSON] Коли 19 жовтня 2015 року вона залишила [PERSON], кошти ще знаходилися на депозитному рахунку, відкритому на його ім»я, але в подальшому вона дізналася, що 16 травня 2016 року [PERSON] зняв вказані кошти. Незважаючи на те, що гроші були накопичені нею та [PERSON] за час їх спільного проживання, відповідач не віддав їй половину вказаних коштів, а тому вона бажає їх стягнути в судовому порядку. Вона підтверджує той факт, що з 3 червня 2011 року до 19 серпня 2012 року вона та [PERSON] проживали окремо та не вели спільне господарство, але бажає поділити накопичені [PERSON] кошти і за вказаний період, так як коли вона 19 серпня 2012 року приїхала до м. Конотопа Сумської області, то у неї були накопичені нею кошти, які вона внесла до її та відповідача спільного бюджету, у зв»язку з чим [PERSON] мав змогу і в подальшому заощаджувати свої пенсійні виплати на рахунку у ПАТ АБ «Столичний». Питання про стягнення з відповідача на її користь понесених нею судових витрат у вигляді сплати судового збору та витрат на правову допомогу вона не порушує. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що кошти в розмірі 48 612 грн 56 коп це виключно його кошти, так як це його пенсія, накопичена ним з 10 вересня 2010 року до 3 липня 2015 року на його рахунку, відкритому у ПАТ АБ «Столичний». Коли у банку в 2015 році була введена тимчасова адміністрація, то вказані кошти були переведені до ПАТ «Державний ощадний банк України» та він 18 серпня 2016 року одразу ж поклав їх на депозитний рахунок, відкритий на його ім»я. Він дійсно з 1983 року проживав однією сім»єю з [PERSON] та вони проживали в [INFO]. Проживали у вказаному населеному пункті однією сім»єю вони до 2 червня 2011 року, а 3 червня 2011 року він переїхав до м. Конотопа Сумської області. За період з 10 вересня 2010 року (коли він став заощаджувати кошти на своєму рахунку) до 2 червня 2011 року на його рахунок, відкритий у Конотопському відділенні ПАТ АБ «Столичний» Конотопським об»єднаним управлінням ПФУ в Сумські області перераховувалася вся його пенсія, а він і [PERSON] жили за рахунок коштів, які він заробляв реалізуючи продукти бджільництва. [PERSON] за вказаний період також отримувала пенсію, але куди вона її витрачала він не цікавився. З 3 червня 2011 року до 19 серпня 2012 року він проживав один в [INFO], так як він та позивач припинили подружні стосунки. За вказаний період він знімав лише частину своєї пенсії, а саме по 2 000 грн на місяць, а решту коштів накопичував. 19 серпня 2015 року до м. Конотопа приїхала [PERSON] та вони знову з 20 серпня 2012 року стали проживати однією сім»єю і вести спільне господарство. Він та [PERSON] домовилися про те, що з своєї пенсії він буде знімати по 2 000 грн щомісяця, а іншу частину коштів буде накопичувати. Крім того вони будуть жити на кошти, які [PERSON] отримувала як пенсію. З 20 серпня 2012 року до 9 червня 2015 року він з свого пенсійного рахунку знімав лише по 2 000 грн, а інша частина коштів залишалася на рахунку. За період з 10 вересня 2010 року до 9 червня 2015 року він накопичив 48 612 грн 56 коп та саме вказані кошти були ним внесені 18 серпня 2015 року на депозитний рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» на його ім»я. 18 жовтня 2016 року [PERSON] залишила його та поїхала до іншого міста, а 16 травня 2016 року він зняв кошти з депозитного рахунку і витратив їх на власні потреби. Згоди [PERSON] на зняття коштів з депозитного рахунку він не отримував, так як це його пенсійні кошти та він має повне право розпорядитися ними на власний розсуд без згоди позивача. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» за довіреністю [PERSON] (а.с. 216) при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу вели спільне господарство та мали взаємні права та обов»язки з 1983 року до 2 червня 2011 року та з 20 серпня 2012 року до 5 жовтня 2012 року. 6 жовтня 2012 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 16). Після реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім»єю та вели спільне господарство до 18 жовтня 2015 року. З 19 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали окремо і не вели спільне господарство. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 8 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний ( а.с. 138). 18 серпня 2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10018/0180 філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений депозитний договір № 16812218 на вклад «Довіра» на ім»я фізичної особи, відповідно до якого [PERSON]П вніс на вкладний (депозитний) рахунок № 26300016812218, відкритий на його ім»я, кошти в сумі 48 612 грн 56 коп терміном на 12 місяців, Договором визначено, що днем повернення депозиту є 18 серпня 2016 року. Процентна ставка за депозитом була встановлена в розмірі 21 % річних (п.п. 1.1.-1.3 договору) (а.с. 59-61, 65-66). 16 травня 2016 року згідно заяви [PERSON] було достроково розірвано депозитний договір № 16812218 на вклад «Довіра» на ім»я фізичної особи від 18 серпня 2015 року та відповідачем отриманий вклад в повному обсязі без нарахованих на нього процентів (а.с. 59,62, 67). В судовому засіданні встановлено, що кошти в сумі 48 612 грн 56 коп, які були 18 серпня 2015 року внесені на депозитний рахунок, відкритий на ім»я [PERSON] у ПАТ «Державний ощадний банк України» є накопиченням його пенсії за період з 29 жовтня 2010 року до 3 липня 2015 року (а.с. 164, 178, 182-199). Джерелом доходів [PERSON] та [PERSON] за період з 29 жовтня 2010 року (час, коли [PERSON] почав накопичувати кошти на своєму рахунку, відкритому у ПАТ АБ «Столичний») до 2 червня 2011 року були пенсії, які отримувала кожна із сторін, а також доходи від продажу продуктів особистого підсобного господарства, а з 20 серпня 2012 року до 18 жовтня 2015 року - лише пенсія, яку отримувала кожна із сторін. З 3 червня 2011 року до 19 серпня 2012 року сторони проживали окремо, не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету. Вказані факти сторонами не оспорюються. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що з 29 жовтня 2010 року до 2 червня 2011 року та з 20 серпня 2012 року до 5 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, були пов»язані спільним побутом, а також мали взаємні права та обов»язки. У шлюбі з іншими особами у вказаний період сторони не перебували (а.с. 12, 15, 217). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об»єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частинами 1-5 ст. 57 СК України визначений перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо (п. 23 постанови). Суд вважає, що майно, яке було набуте сторонами за період з 29 жовтня 2010 року до 2 червня 2011 року та з 20 серпня 2012 року до 5 жовтня 2012 року, коли сторони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, а також майно, набуте ними з 6 жовтня 2012 року до 18 жовтня 2015 року, коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом та вели спільне господарство, слід визнати об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. За період з 3 червня 2011 року до 19 серпня 2012 року, коли сторони проживали окремо і не вели спільне господарство на рахунку, відкритому у ПАТ АБ «Столичний» на ім»я [PERSON] було накопичено 19 035 грн 60 коп (36 916 грн 80 коп нараховані кошти 17 881 грн 20 коп зняті кошти). Вказані кошти, на думку суду, є особистою приватною власністю [PERSON] При проведенні підрахунку накопичених [PERSON] коштів, суд враховує, що кошти, які 1 липня 2011 року були перераховані на рахунок [PERSON], відкритий у ПАТ АБ «Столичний», нараховані за період з 31 травня до 2 червня 2011 року, тобто за 3 дні, коли сторони проживали разом, а тому від перерахованої 1 липня 2011 року суми 1887 грн 08 коп слід відрахувати кошти в розмірі 188 грн 71 коп (за 3 дні, коли сторони проживали разом та вели спільне господарство) та до особистої приватної власності [PERSON] за липень 2011 року слід віднести кошти в розмірі 1 779 грн 42 коп (1 887 грн 08 коп - 188 грн 71 коп + 36 грн 23 коп + 44 грн 82 коп), а кошти, які були перераховані 3 вересня 2012 року, нараховані за період з 31 липня 2012 року до 30 серпня 2012 року, тому суму коштів в розмірі 1 681 грн 52 коп слід віднести до особистої приватної власності [PERSON], так як до 19 серпня 2012 року він та [PERSON] проживали окремо і не вели спільне господарство (2 522 грн 28 коп : 30 днів х 20 днів), а до приватної спільної сумісної власності подружжя слід віднести кошти в розмірі 840 грн 76 коп, так як з 20 до 30 серпня 2012 року сторони вже проживали разом та вели спільне господарство (2 522 грн 28 коп : 30 днів х 10 днів). Проте кошти в розмірі 19 035 грн 60 коп, які були накопичені [PERSON] за час, коли він не проживав однією сім»єю з позивачем, 18 серпня 2015 року також були внесені на вкладний (депозитний) рахунок № 26300016812218, відкритий у ПАТ «Державинй ощадний банк України» на ім»я [PERSON] за депозитним договором № 16812218 на вклад «Довіра» на ім»я фізичної особи. Таким чином спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] є кошти в сумі 29 576 грн 96 коп (48 612 грн 56 коп сума, внесена на депозитний рахунок 19 035 грн 60 коп кошти, які є особистою приватною власністю [PERSON]П.). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Однак [PERSON] 16 травня 2016 року зняв кошти на вкладного (депозитного) рахунку № 26300016812218, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк» на його ім»я без згоди [PERSON] та витратив їх на власні потреби. За приписами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні відповідачем не надано доказів, що грошові кошти в розмірі 29 576 грн 96 коп, які були розміщені в ПАТ «Державний ощадний банк України» 18 серпня 2015 року є виключно його особистими коштами, а тому вони не можуть бути визнані об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також доказів того, що на час припинення спільного ведення господарства у нього та [PERSON] було наявне інше спільне майно, яке позивач не включила до обсягу спільно нажитого ними майна. Відповідно до позиції Пленуму Верховного Суду України, висловленого у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об»єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. За таких обставин, грошові кошти в сумі 29 576 грн 96 коп, які були розміщені [PERSON] на депозитному рахунку, відкритому у філії Сумське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за договором № 16812218 на вклад «Довіра» на ім»я фізичної особи від 18 серпня 2015 року та зняті ним 16 травня 2016 року слід визнати об»єктом права спільно сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та з відповідача на користь позивача слід стягнути ? частку вказаних коштів в розмірі 14 788 грн 48 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідач [PERSON] є інвалідом І групи (а.с. 104), а тому, відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Крім того позивач [PERSON] відмовилася від стягнення з відповідача на її користь всіх понесених нею судових витрат.

Outcome: partial