Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у сторін є спільна дитина, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча зобовязаний виконувати свої обовязки з утримання дитини. За словами позивача, [PERSON]М працездатний, інших осіб на своєму утриманні не має. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з визначенням розміру аліментів, які позивач просить стягнути, і з тим, що позивач вказує про те, що він фактично жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, оскільки він регулярно надавав безпосередньо позивачу кошти на утримання сина, придбавав для дитини речі та подарунки, оплачував літній відпочинок і при цьому ніколи не вимагав розписки про отримання коштів. Також відповідач вказує про те, що відомості про отримання ним заробітної плати у розмірі 12000 грн., як вказує позивач, не відповідають дійсності, оскільки відповідач з 18.07.2017 працює водієм у ТОВ «САНОІЛ» і отримує заробітну плату у розмірі 4000 грн., на підтвердження чого надав довідку про доходи, і інших джерел доходу не має. Крім того, відповідач вказує, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі і має неповнолітню дитину [INFO], а тому вважає розмір аліментів, який позивач просить з нього стягнути, завищеним і просить стягнути з нього аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що вважає необхідним та достатнім. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, особа повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, але у судове засідання не зявився, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дослідивши відзив на позовну заяву, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано, що не заперечується сторонами Згідно наданої копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 322609, сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який згідно довідки відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області № 0310-33/5079 від 11.10.2018 р. проживає з позивачем (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком від 6 років з 1 січня 2018 року - 1 492 гривні, з 1 липня 1 559 гривень, з 1 грудня 1 626 гривень. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, працює, отримує постійний дохід, відомості про інших осіб, на утримання яких сплачував би аліменти, не надав. Відповідачем надані наказ про прийняття на роботу у ТОВ «САНОІЛ» з 18.07.2017 і довідка про доходи за період з липня 2017 по листопад 2018, будь-які відрахування з заробітної плати відповідача, окрім податків, не проводяться. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який працює та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, відсутність відомостей про наявність у нього інших осіб, на яких він сплачує аліменти, матеріальне становище позивача та дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає неможливим. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку\~ст. 141 ЦПК України\~суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial