Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], служба у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення з житлового приміщення. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею житла в [ADDRESS]. В даному житловому приміщенні зареєстрований її син - [PERSON], що підтверджується довідкою ЖЕКУ №5 від 15.08.2016 року №3379. 19.07.2016 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду було розірвано шлюб між відповідачкою та її сином. Але в зазначеному помешканні, після розірвання шлюбу з її сином, фактично проживає її бувша невістка - [PERSON] разом з дітьми: [PERSON]. [PERSON], [PERSON] та співмешканцем [PERSON]. Розірвання шлюбу відбулося внаслідок того, що її колишня невістка зраджувала її сину у подружньому житті і під час перебування у шлюбі вигнала його з помешкання та самоправно поселила свого співмешканця. [PERSON] незаконно заволоділа її житловим приміщенням, в яке, ні її, ні її сина вона не впускає, при цьому самовільно без її згоди змінила дверні замки, через що вона не має доступу до свого житла та не може проживати в даному помешканні. Крім того відповідачка систематично порушує правила співжиття, що виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо її сина, а саме застосування погроз, образ, що робить неможливим проживання з нею в одному житловому приміщенні, суперечить їх інтересам. Також відповідачка не відреагувала на її попередження про виселення з квартири в добровільному порядку (копії заяв до поліції від 08.08.2016 року та 15.08.2016 року і копії попереджень від 15.08.2016 року). Крім того відповідачка заборгувала за отриманні нею комунальні послуги. А тому на підставі ст.ст. 150, 116,168 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України вона просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS], що в м. Хмельницькому без надання іншого житла. Позичав та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що вона проживає у вказаній квартирі з 2003 року, згоду на заселення в квартиру давала позивачка, за комунальні послуги вона не сплачує, ключі власнику житла дати не може оскільки там знаходяться її особисті речі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи - служби у справах дітей в судовому засіданні вказав, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши думку учасників процесу, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні посвідчили, що [PERSON] створювала позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, ключів від помешкання не надає, свідка [PERSON], яка в судовому засіданні посвідчила, що [PERSON] є її донькою, донька та внуки зареєстровані по місцю її проживання по [ADDRESS] так як [PERSON] не хотіла їх зареєструвати в квартирі [ADDRESS]; [PERSON] постійно приходив до дому п'яний, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що 27 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування жилого приміщення, відповідно до якого [PERSON] отримала в дар жиле приміщення [ADDRESS] У вказаному приміщенні зареєстрований [PERSON]. Відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають у вказаному житловому приміщенні без реєстрації, місце їх реєстрації: квартира [ADDRESS] Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З пояснень сторін, свідчення свідків [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що відповідачка [PERSON] обмежує право користування та розпорядження житловим приміщенням позивача, вимоги власника житла про добровільне виселення з житлового приміщення [PERSON] ігнорують. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, квартиру, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Згідно ст.. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що слід позбавити права користування житловим приміщенням та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] без надання іншого житла. Крім того суд вважає, що позовні вимоги про виселення [PERSON] з житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] задоволенню не підлягають, оскільки до суду не надано доказу тому, що вказана особа там проживає. Також суд вважає, що не знайшло свого підтвердження, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а запобігання і заходи громадського впливу виявились безрезультатними.

Outcome: approved