Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт» будівельний альянс», в якій просить зняти арешт з автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер [NUMBER] та скасувати заборону на відчуження зазначено автомобіля, накладеного постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Аршава І.Я. від 12 березня 2014 року за виконавчим провадженням ВП №40411160. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2013 року на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/1800/74/9580 від 23 листопада 2007 року. На підставі зазначеного рішення, в рамках ВП №40411160 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Аршава І.Я. 12 березня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить позивачу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2014 року замінено боржника у вищезазначеному виконавчому провадженні на ТОВ «Моноліт», оскільки на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2012 року змінено правовідношення за кредитним договором №014/1800/74/9580 від 23 листопада 2007 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» шляхом заміни боржника у зобов'язанні за кредитним договором №014/1800/74/9580 від 23 листопада 2007 року, та визнано боржником за кредитним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт» будівельний альянс». Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Аршава І.Я. від 24 вересня 2015 року ВП №40411160 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із заміною сторони виконавчого провадження та направлено виконавчий документ для виконання за місцезнаходженням боржника до іншого відділу державної виконавчої служби. Позивач зазначає, що на належне їй майно - автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер [NUMBER], на даний час безпідставно накладено арешт, чим порушено її майнові права, тому вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином /а.с. 47/, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяв про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Представники третіх осіб - Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» будівельний альянс» у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно і належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 45, 46/, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2012 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» будівельний альянс» про розірвання договору, зміну правовідношення та зміну боржника в зобов'язанні, позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Розірвано договір про участь у будівництві №5/к, від 09 січня 2006 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Моноліт» Будівельний альянс». Змінено правовідношення за кредитним договором №014/1800/74/95280 від 23 листопада 2007 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» шляхом заміни боржника у зобов'язанні за кредитним договором №014/1800/74/95280 від 23 листопада 2007 року та визнано боржником за договором - Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт» будівельний альянс» /а.с. 6/. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2013 року, ухваленому у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1800/74/95280 від 23 листопада 2007 року в сумі 1585430,58 грн. та суму судових витрат в розмірі 3441,00 грн. /а.с. 5/. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2014 року, постановлену у справі за заявою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Аршава І.Я. про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону виконавчого провадження №40411160 по примусовому виконанню виконавчого листа №635/2450/13-ц виданого 05 серпня 2013 року Харківським районним судом Харківської області - [PERSON] на Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт» будівельний альянс» при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 7/. Зазначена ухвала набрала законної сили 22 липня 2014 року. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП №40411160 від 12 березня 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Аршава І.Я. з метою забезпечення виконання рішення по цивільній справі №635/2450/13-ц накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено їй здійснювати відчуження будь-якого майна, що їй належить /а.с. 8/. Постановою про закінчення виконавчого провадження по ВП №40411160 від 24 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Аршава І.Я. встановлено, що Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2014 року по справі №635/5720/14-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме боржника [PERSON] на ТОВ «Моноліт Будівельний альянс». Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Таким чином виконавчий документ підлягає направленню за належністю , а саме до Ленінського ВДВС ХМУЮ. Сума боргу, виконавчий збір, не стягувалися та постановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №635/2450/13-ц виданого 05 серпня 2013 року закінчено /а.с. 9/. Таким чином, позивач більше не є боржником за виконавчим листом №635/2450/13-ц виданим Харківським районним судом Харківської області 05 серпня 2013 року та немає підстав для забезпечення виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2013 року, шляхом накладення арешту на все її рухоме та нерухоме майно та заборони відчуження будь-якого майна, яке їй належить. [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить легковий автомобіль марки Mitsubishi, модель Outlander, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску /а.с. 15/. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про зняття арешту з автомобіля та скасування заборони відчуження автомобіля. Позивач не має можливості здійснити правомочності власника щодо належного їй майна, у зв'язку з наявністю зареєстрованого обтяження нерухомого майна. Суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки звільнення майна з-під арешту та скасування заборони відчуження майна за рішенням суду є єдиним способом захисту майнових прав позивача. При цьому суд враховує ту обставину, що при звільнення належного позивачу майна з-під арешту та скасування заборони відчуження цього майна права чи інтереси будь-яких осіб не порушуються. Згідно квитанції від 25 січня 2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. /а.с. 2/. Питання про стягнення понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved