Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності, у якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 23 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], та визнати за нею право власності на вказану квартиру. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] посилається на те, що у липні 2007 року позивач [PERSON] (на той час її прізвище було [PERSON]) домовилася з відповідачем [PERSON] про продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Так як документи на право власності у відповідача на той час не було, то вони домовилися, що позивач сплачує відповідачу повну вартість квартири - 3000 грн., а відповідач після оформлення документів на квартиру, нотаріально оформить договірні відносини. 23 липня 2007 року дану укладену угоду вони зазначили розпискою, де вказали суму, за яку вона придбала квартиру. Дана розписка складає суму у розмірі 3000 грн. Одночасно відповідач передала позивачу ключі від квартири і вона з іншими членами своєї родини заселилася до спірної квартири. До теперішнього часу договір купівлі-продажу не оформлено. Більш того, фактично визнаючи факт укладання договору і не заперечуючи, що нею отримані гроші за продаж квартири, відповідач звернулась до суду з позовом про виселення позивача і зняття її з реєстраційного обліку і рішенням Старобільського районного суду по справі № 2/431/537/2013 від 02 серпня 2013 року цей позов було задоволено. Це свідчить про те, що отримавши виконання по договору купівлі-продажу, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися в суд з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позов і підтвердила доводи, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що [PERSON] обіцяла сама через два місяці оформити нотаріально купівлю-продаж квартири. Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.07.2007 року [PERSON] (на той час прізвище [PERSON]) домовилася з [PERSON] про купівлю у неї квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вони домовилися про вартість майна. Позивач сплатив відповідачу повну вартість нерухомого майна, що купується, в розмірі 3 000 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 6). Вказане в позові нерухоме майно належить відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1993 року, копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 14-16). Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Ст. 209 ЦК України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Рішенням Старобільського районного суду від 02.08.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Луганській області про усунення перешкод в користуванні квартирою, зняття з реєстраційного обліку та виселення задоволено у повному обсязі: зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] і знятися з реєстрації з вказаної квартири; зобов'язано Відділ адресно-довідкової роботи УДМС України в Луганській області зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою та виселено [PERSON] з вказаної квартири (а.с.7-8). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до частини 4 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Оскільки домовленість сторін щодо купівлі-продажу квартири була оформлена лише розпискою, їх договір щодо купівлі-продажу будинку відповідно до частини 4 ст. 640 ЦК України є неукладеним і не створює для них прав та обов'язків, суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю. На підставі викладеного і ст.ст.203-212, 220 ЦК України,

Outcome: dismissed