Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 05 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту розірвання шлюбу і на даний час відповідач не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться фізичним, духовним розвитком дітей, не надає матеріальної допомоги. 27 травня 2016 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який створює усі необхідні умови для життя та розвитку дітей, останні називають [PERSON] батьком. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому, просила задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що її чоловік [PERSON] бажає усиновити її дітей та створює усі необхідні умови для їх розвитку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому, крім того зазначила, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08 червня 2017 року відповідача було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, однак [PERSON] висновків не зробив, мав фізичну та матеріальну можливість відвідувати дітей, проте налагодити стосунки з дітьми не виявив бажання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно недостатньо приділяє увагу вихованню дітей, оскільки мав труднощі фінансового характеру. Крім того, після укладення позивачкою шлюбу з [PERSON], його візити спричиняли скандали, які травмують психіку дітей. На даний час їздить на сезонні роботи, має стабільний дохід, бажає брати участь у вихованні дітей, просив не позбавляти його батьківських прав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] зроблено з однобічним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, оформлений з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того пояснила, що лист-запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини не було вручено [PERSON] особисто, на час проведення засідання відповідач перебував за межами України. Також відповідач звернувся до органу опіки й піклування із заявою про визначення графіку спілкування з дітьми. У позові просила відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, пояснила суду, що комісією з питань захисту прав дитини було розглянуто питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Перед прийняттям рішення, органом опіки та піклування було заслухано пояснення позивача по справі, відповідач на засідання комісії не з'явився, повідомлений через дорослого члена сім'ї - маму. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08 червня 2017 року відповідача було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, однак відповідач свою поведінку не змінив, батьківських обов'язків не виконує, а тому підтримує висновок про доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав та просить позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що стосунки з відповідачем є неприязними, після ухвалення рішення Старовижівським районним судом Волинської області 08 червня 2017 року, яким було відмовлено у задоволенні її позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідач жодних висновків не зробив, до дітей не приїжджав, один раз лише передав кошти в сумі близько 260 грн. після того, як йому в магазині зробили зауваження, хоча часто бував у с. Глухи. Після звернення до суду з даним позовом кілька разів навідався до дітей, зокрема 03 липня та 15 липня 2018 року. Крім цього свідок пояснила, що при зустрічі 03 липня 2018 року вона була присутня, при цьому не заперечувала своєї різкої емоційної реакції на зустріч [PERSON] з дітьми. Вказала, що така реакція викликана його безвідповідальністю по відношенню до дітей та неї, в тому числі. Судом була проведена розмова з старшою дитиною сторін, [PERSON], [INFO], у присутності психолога [PERSON], яка була допитана як свідок та пояснила, що з'ясувати суб'єктивну думку дитини не виявилось можливим. Інші свідки, які були допитані в судовому засіданні, є близькими родичами сторін по справі і їх покази, на глибоке переконання суду, містять інформацію щодо обставин, які не стосуються предмету спору, зокрема особистих відносин між сторонами по справі та їх родичами. При цьому суд враховує, що відповідач не заперечує того факту, що не цілком належно виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей в частині відвідувань дітей, обґрунтовуючи це життєвими обставинами та матеріальним становищем. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (аркуш справи 8,9). Діти проживають з позивачем та її чоловіком [PERSON] (аркуш справи 7, 10). З копій рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 05 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (аркуш справи 17). З пояснень сторін та свідків встановлено, що стосунки між сторонами є негативними, що ускладнює спілкування відповідача з дітьми, оскільки поодинокі візити відповідача до дітей провокують скандали з боку позивача та її матері. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача про те, що він, хоч і не цілком належно виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей, зважаючи на життєві обставини, однак і не нехтував ними, передавав подарунки дітям через свою матір. На сьогоднішній день має стабільний дохід, бажає відновити стосунки з дітьми та брати участь у їх вихованні. Крім цього судом встановлено, що відповідач звернувся до органу опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації із заявою про встановлення графіку спілкування з дітьми. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Згідно з частиною 5 статі 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, матері, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України). У матеріалах справи наявний висновок Старовижівської РДА Волинської області, який визначає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що висновок наданий на підставі матеріалів, зібраних органом опіки та піклування, обґрунтований результатом обстеженням місця проживання сім'ї [PERSON], однак при цьому не враховано думку дітей та відповідача щодо його участі у вихованні дітей. Крім того, відповідач не був присутній під час засідання органу, на якому надано цей висновок. Доводи відповідача щодо неможливості прибути на розгляд засідання комісії з питань захисту прав дитини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, зокрема з відміток у закордонному паспорті відповідача вбачається, що [PERSON] вибув з України 15 квітня 2018 року, повернувся 02 липня 2018 року (аркуш справи 57 - зворот). За таких обставин суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки, на переконання суду, він прийнятий однобічно, у відсутності відповідача. Крім цього суд враховує ту обставину, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08 червня 2017 року, на яке міститься посилання у висновку, на орган опіки та піклування було покладено контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Однак висновок не містить жодного посилання на результати такого контролю, суду не надано жодних доказів того, що органом опіки та піклування були вчиненні дії щодо контролю за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Таким чином суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей після судового рішення, однак це було зумовлено життєвими обставини та негативними відносинами з позивачкою та її мамою, які проживають однією сім'єю в будинку останньої, дії відповідача щодо подання заяви про встановлення графіку побачення з дітьми свідчать про те, що він бажає змінити своє ставлення та відношення до виховання дітей, а тому суд не вбачає підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Крім того суд зазначає, що бажання чоловіка позивачки усиновити дітей не може бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав і не узгоджується із положеннями пункту 2 частини 1 статті 164 СК України. Суд також вважає, що оскільки відповідач звернувся до органу опіки та піклування із заявою щодо встановлення графіку побачення з дітьми, що за своєю суттю є заявою про його участь у вихованні дітей, тому не має підстав для попередження відповідача щодо зміни ставлення до виховання дітей

Outcome: dismissed