Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання двох неповнолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що позивач має двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких являється відповідач по справі [PERSON] . На користь позивача з відповідача стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей згідно рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2014 року в сумі 350 грн. на кожну дитину. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей, відмовляється добровільно надавати кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Діти повністю знаходяться на утриманні позивача. Позивач проживає з дітьми у важких матеріальних умовах, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] . Крім того 06.09.2020 року позивачем було куплено синам два телефони «xiaomi redmi» та «xiaomi note» з чохлами та іншими комплектуючими на загальну суму 11249 грн. В зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сумі 5624,50 грн. Позивач та представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач являється батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 4), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 04.03.2013 року та до повноліття дітей. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №143 цс 13. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також суд зазначає, що ч. 2 ст. 183 СК України передбачено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи матеріальне становище відповідача, а саме що він ніде не працює, в матеріалах справи відсутні докази наявності в нього майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та положення ст.ст. 182, 183, 192 СК України, необхідно змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду, і стягти їх на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення [PERSON] повноліття, а потім на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це відповідатиме вимогам чинного Законодавства та аліменти стягуються в розмірі меншому, ніж визначено Законом. Суд вважає, що в даному випадку аліменти слід стягувати з моменту вступу рішення суду в законну силу, згідно п. 23 Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання двох неповнолітніх дітей в сумі 5624,50 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Така ж правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 29.01.2018 року у справі № 622/373/16ц. З п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Судом встановлено, що під додатковими витратами на дітей позивач розуміє витрати на придбання два телефони «xiaomi redmi» та «xiaomi note» з чохлами та іншими комплектуючими на загальну суму 11249 грн., яку вважає за необхідне розділити порівну між нею та відповідачем. З такими твердженнями позивача суд погодитися не може, виходячи із наступного. До матеріалів справи на підтвердження доказів щодо додаткових витрат позивачем надано рахунок на оплату № ГВ-00003787 від 06.09.2020 року про оплату двох смартфонів «xiaomi» з чохлами та іншими комплектуючими на загальну суму 11249 грн. (а.с. 3). Суд вважає, що понесені позивачем витрати на придбання для неповнолітніх дітей телефонів не підлягають розподілу між сторонами в рівних частинах з огляду на те, що ці витрати позивача пов`язані зі звичайним способом життя, є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дітей і не є додатковими витратами в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання не було зумовлено особливими обставинами (хронічна хвороба, каліцтво, розвиток здібностей дитини, тощо), а з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дітей. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачкою не надано належних і достовірних доказів на підтвердження того, що витрати на купівлю мобільних телефонів дітям, пов`язані із особливими здібностями дітей та необхідністю їх розвитку, тому в задоволенні заявлених вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: partial