Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, усунення від спадщини та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначала, що вона є племінницею [PERSON], яка знаходилася в безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, який вона їй надавала. Після смерті [PERSON], їй стало відомо, що існує заповіт на імя [PERSON], який померла не могла складати, так як не бажала залишати спадкове майно відповідачці. Також позивачка посилалася на те, що при житті [PERSON] було скасовано довіреність від 29 травня 2013 року, видану на імя [PERSON] Тому, якби померла складала заповіт на імя відповідачки, то вона б його також скасувала. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Третя особа також позовні вимоги не визнала та також просила в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.58-59 ЦПК України, докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Положення ст.ст. 1216, 1217 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.\~\~\~ Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, поданих судом у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило\~\~ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК України). Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним\~\~вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦКУ, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. 15 квітня 1960 року між [PERSON]. та [PERSON] у рай бюро ЗАГС Ленінського району м. Одеси було укладено шлюб, після чого їй було присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії 1-ЖД 487343 від 21 червня 1975 року. 03 листопада 2000 року [PERSON]В уклала шлюб з [PERSON]Б.о., після чого їй було присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 24 січня 2015 року помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 березня 1993 року. 02 березня 2013 року [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON], яким заповідала їй усе своє майно. 04 жовтня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 березня 1993 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 серпня 2013 року. За життя у [PERSON] була зламана шийка стегна та було нетримання сечі, у звязку із чим, вона самостійно не могла себе обслуговувати та потребувала стороннього догляду та допомоги, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідки, допитані в судовому засіданні пояснювали, що [PERSON] не виходила з квартири, так як не могла самостійно пересуватися через зламану шийку стегна, у звязку із чим, не могла себе обслуговувати. Догляд за нею здійснювала лише [PERSON], яка купувала їй продукти, ліки, мила її, прибирала в квартирі. Зі слів свідків, крім [PERSON] більше ніхто не надавав допомоги [PERSON] Похованням займалася [PERSON] Стосовно [PERSON], свідки пояснювали, що [PERSON] не бажала з нею спілкуватися так як, раніше вони з чоловіком уклали із нею договір довічного утримання, який вона не виконувала, у звязку із чим, договір між ними було розірвано. Дійсно, 28 грудня 2005 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який через його невиконання з боку [PERSON], 26 червня 2009 року було розірвано, проти чого не заперечувала відповідачка, а тому відповідно до ст.61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню. 29 травня 2013 року [PERSON] видала довіреність на імя [PERSON], якою уповноважила останню здійснити дії по оформленню спадщини після смерті її чоловіка, яка була скасована [PERSON], що підтверджується сторонами у справі, а тому відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Після смерті [PERSON], [PERSON] звернулася до Другої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після її смерті, але їй стало відомо, що існує заповіт від 29 травня 2013 року, складений [PERSON] на імя [PERSON] Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи, у досліджуваному заповіті, спостерігаються ознаки порушення координації рухів першої і другої групи, неточності при початку рухів, нерівномірних протяжностях та розміщеннях рухів, нестійкості нахилу. Наявність вищезазначених діагностичних ознак, свідчить про вплив на виконавця цих обєктів якихось збиваючих факторів, якими могли бути штучні, зроблені іншою особою з наслідуванням почерку [PERSON] При порівнянні описаних почерків встановленні розбіжні ознаки. Викладене узгоджується із показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснювала, що є сусідкою [PERSON], яка в свою чергу була дуже скритою та недоброзичливою людиною. Так як вони були сусідами, то вона до неї постійно заходила та спілкувалися із нею. При житті [PERSON] розповідала їй, що бажає залишити квартиру лише [PERSON], яка доглядає її, надає постійно допомогу, як матеріальну так і моральну. Самостійно [PERSON] не могла себе обслуговувати, а тому потребувала стороннього догляду. Відповідачку [PERSON] вона не бачила і більш того, померла не довіряла їй так, як [PERSON] раніше не виконувала взяті на себе зобовязання по виконанню договору довічного утримання, який був в подальшому розірваний. Також свідок пояснила, що зі слів [PERSON].А. їй було відомо, що [PERSON].А. привела до неї якось чоловіка і дала підписати якісь папери. Як вияснилося пізніше, це був нотаріус, у звязку із чим, вона звернулася до [PERSON] з проханням викликати його знову аби скасувати раніше підписані нею документи. [PERSON] ніколи не довіряла приватним нотаріусам, а тому ніколи б не складала у приватного нотаріуса заповіт. Як пояснювала свідок, [PERSON] ніколи не бажала залишати квартиру [PERSON], яка ніколи про неї не турбувалася. За [PERSON] та її чоловіком [PERSON] доглядала лише [PERSON], яка і поховала їх за свої кошти. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснювала, що спілкувалася з [PERSON] тривалий час. [PERSON] потребувала стороннього догляду та допомоги, так як через ламану шийку стегна не могла виходити із квартири, а тому навіть не спроможна була купити собі необхідні продукти. Допомагала їй лише [PERSON] [PERSON] вона не бачила в квартирі [PERSON] Від померлої вона лише чула, що не довіряє [PERSON] і ніколи не залишить їй квартиру, так як вона вже підвела їх з чоловіком і не надавала їм ніякої допомоги за договором довічного утримання. Зі слів свідка, [PERSON] довіряла лише державним нотаріусам і всі документи оформлювала лише в державній нотаріальній конторі. Допитаний в судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] пояснював, що за викликом [PERSON] прибув до [PERSON] додому для посвідчення довіреності та заповіту, який був їй прочитаний ним уголос. Із показань нотаріуса [PERSON] вбачається, що підписання довіреності та заповіту відбувалося в кімнаті. Посвідчувалися дані договори на дому у [PERSON] через її хворобу. Допитана в судовому засіданні свідок, яка є помічником нотаріуса [PERSON], пояснила, що вони прибули до квартири [PERSON] для посвідчення довіреності та заповіту. З її показань вбачається, що [PERSON] самостійно прочитала заповіт, нотаріус не зачитував їй його уголос. Підписання заповіту відбувалося на кухні. Таким чином, суд критично ставить до показань нотаріуса та його помічника, так як вони мають суттєві розбіжності та протиріччя, які мають суттєве значення для вирішення спору. Також судом не приймаються до уваги показання свідків, допитаних з боку відповідачки, так як дані свідки були в квартирі [PERSON] лише один раз в травні місяці, а тому не можуть свідчить про обєктивність, а також надання постійної допомоги з боку [PERSON] Більш того, із пояснень представника [PERSON] вбачається, що [PERSON] пересувалася на інвалідному візку, і не могла самостійно виходити із кватири. Натомість свідки, з боку відповідачки, вказували на те, що [PERSON] самостійно пересувалася. Більш того, [PERSON] не заперечувала проти того, що вона не знаходилася поруч з [PERSON] та не мала змоги надавати їй допомогу, так як не проживає в м. Одесі і доглядає свого чоловіка. Крім того, із заперечень третьої особи також вбачається, що [PERSON] не знаходилася поруч із [PERSON] та не надавала їй необхідної допомоги, і навіть після того, як взагалі пропав звязок із [PERSON] вони не зясували причини і не відвідали померлу. Також відповідачка та третя особа, не заперечували проти того, що взагалі не знали про смерть [PERSON] та не займалися її похованням, що, в свою чергу свідчить про те, що відповідачка не надавала необхідної допомоги [PERSON] та взагалі не цікавилася її станом здоровя. Таким чином, аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими\~\~письмовими\~ доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання заповіту недійсним, усунення від спадщини та визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved