Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Краснофлотською сільською радою Совєтського району АР Крим за актовим записом № 03 від 17 липня 2009 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що з липня 2009 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося через різність поглядів на життя та психологічну несумісність характерів, втрату почуття любові та поваги один до одного, у зв'язку з чим сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. У позивачки фактично утворилася нова сім'я. Відповідач від розірвання шлюбу у органах РАЦС ухиляється. Вважає, що примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе, у зв'язку з чим просить шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивачка в заяві у тому числі наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач у заяві позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд на підставі положень ст.ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Суд, дослідивши матеріали, вивчивши обставини справи, дійшов до наступного. 17 липня 2009 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 03 від 17 липня 2009 року Краснофлотською сільською радою Совєтського району АР Крим (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Між подружжям через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, несумісність характерів, склалися відносини, які виключають їх сумісне проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Сторони проживають окремо і між подружжям припинено фактичні шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства, мають роздільний бюджет, примирення між ними не можливе. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім'я остаточно розпалася і шлюб існує формально. Оскільки шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, враховуючи викладені по справі обставини та відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за можливе позов про розірвання шлюбу задовольнити. [PERSON] після розірвання шлюбу привласнити прізвище - [PERSON]. Згідно зі ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104 ч. 2, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved