Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.04.1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який розірвано рішенням суду від 25.06.2013 року. Від шлюбу у сторін народилася донька, [PERSON], яка на даний час являється повнолітньою. 31.07.2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. За час шлюбу сторонами придбано: незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 13%, що знаходиться в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, будівництво було завершено та 19.06.2006 року на імя відповідача видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 87 по вул. Немирівській в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області. З часу набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу почав свій перебіг строк позовної давності щодо вимог про поділ спільного майна, а оскільки усе майно зареєстроване за відповідачем, позивач може втратити право на захист свого майнового інтересу, якщо не захистить його в межах передбаченого законом трирічного строку і не закріпить за собою право на належну їй частку. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку розділити спільне майно подружжя, позивач звертається до суду щ позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Немирівська, № 87 в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області та стягнути на її користь понесені судові витрати. В судовому засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримала, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково, не заперечували проти поділу спільного майна подружжя, заперечували щодо стягнення судових витрат в сумі 868 грн. 26 коп., зазначивши, що на їх думку, стягненню з відповідача підлягає лише половина від цієї суми, з огляду на те, що будинок ділиться в рівних ідеальних частинах. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено по справі, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.04.1994 року (а.с. 6). Відповідно до договору купівлі продажу незакінченого будівництвом будинку від 21.02.1997 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив незакінчений будівництвом будинок готовністю 13%, який знаходиться в с. Вінницькі Хутори, вул. Колгоспна та розташований на земельній ділянці (а.с. 9). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Згідно свідоцтва про право власності № 2721 від 19.06.2006 року, відповідач [PERSON] являється власником житлового будинку з господарською будівлею та спорудами № 87 по вул. Немирівській в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області (а.с. 14). Даний факт також підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим КП «ВООБТІ» 03.11.2005 року на імя відповідача (а.с.10 - 13). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України, \~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивачем [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, у звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір в розмірі 868 грн. 26 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 1). Оскільки ціна позову становить 86825 грн. 50 коп., позивачем вірно сплачено судовий збір в сумі 8686 грн. 26 коп., лише за ту частку у майні 1/2 ідеальна частка, на яку вона претендує. За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 868 грн. 26 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved