Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, посилаючись на те, що [PERSON], 23 грудня 2012 року, близько 02 год. 30 хв., керуючи автомобілем «NISSAN PATROL» без номерного знака та не зареєстрованого у Державтоінспекції, рухаючись польовою дорогою із села Дружбівка, Іванівського району, Херсонської області в напрямку автомобільної дороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, зі швидкістю близько 50 км/год., під'їжджаючи до земляного насипу автомобільної дороги порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним тим, що проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалася, не обрав безпечну швидкість з якою зміг би зберегти контроль над керуванням транспортним засобом, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля, наїхав на земляний насип автомобільної дороги і допустив перекидання автомобіля на узбіччі, внаслідок чого пасажир автомобіля [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, що спричинили смерть. Вироком Іванівського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2013 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 лютого 2014 року вирок суду першої інстанції змінено з пом'якшенням покарання, застосуванням ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в три роки. 28 лютого 2013 року вирок Іванівського районного суду Херсонської області набрав законної сили. Неправомірні дії відповідача спричинили їй моральні та фізичні страждання, які позначилися негативними змінами у її житті, зокрема, щоденні думки та спогади про наслідки події, переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, в результаті якої загинув її єдиний син, вона перенесла фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху. Після загибелі сина погіршився її стан здоров'я і вона змушена була пройти курс лікування, який тривав з 07 по 27 червня 2013 року в м. Одеса в ДП «Клінічний санаторій ім. Горького». Просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 300 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та доповнила їх тим, що просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Уточнила, що потерпілий [PERSON] не є її єдиним сином, але загиблий син найбільше допомагав їй в домашньому господарстві. Вона є пенсіонеркою за віком, але працює головою фермерського господарства. Після загибелі сина вона веде своє фермерське господарство та сина, що вимагає додаткових зусиль в організації її життя. Крім того, після втрати сина стан її здоров'я погіршився тим, що у неї німіють ноги та руки, коли їде в автомобілі, то на мить втрачає орієнтацію в просторі, має провали в пам'яті, згідно висновків лікарів у неї на 40 % звужені судини. Морально-психологічний стан погіршився внаслідок того, що відповідач не вжив заходів, щоб заспокоїти її. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що неодноразово вибачався перед позивачкою, втішав її розмовами. Він готовий був до того, щоб зменшити моральні страждання матері, яка хвилювалася за неповнолітню дитину загиблого і він готовий був допомагати в силу своїх можливостей. Він пообіцяв позивачці, що після продажу автомобіля зможе допомогти неповнолітній дитині померлого. Щодо себе позивачка ніяких вимог не пред'являла. Через деякий час відношення позивачки до нього змінилося і вона перестала його сприймати, висловлювала на його адресу принизливі слова від яких був неприємний осадок. Після того він припинив спілкування з позивачкою. Моральну шкоду визнає в сумі 20 000 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що суд встановив вину відповідача у порушенні правил дорожнього руху при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої загинув потерпілий [PERSON] Усвідомлюючи свою вину відповідач визнає факт заподіяння позивачці моральної шкоди, відповідачем оспорюється лише її розмір та його обґрунтування. Зокрема, в позові вказано на нервові розлади, але в амбулаторній картці відсутній запис про відвідування позивачкою невропатолога; санаторно-курортне лікування позивачка проходила в зв'язку із захворюванням на хронічний холецистит, хронічний панкреатит, гіпертонічну хворобу, атеросклеротичний кардіосклероз, деформуючий остеоартроз, остеохондроз хребта, але яке із вказаних захворювань є наслідком розладу нервової системи не вказано; в матеріалах справи відсутня довідка для одержання путівки на санаторно-курортне лікування (Форма № 070/о). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Іванівського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2013 року відповідач [PERSON] визнаний винним в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 23 грудня 2012 року, близько 02 год. 30 хв., під час керування ним автомобілем «NISSAN PATROL» без номерного знака та не зареєстрованого у Державтоінспекції, на польовій дорозі, що веде із села Дружбівка, Іванівського району, Херсонської області в напрямку автомобільної дороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, порушенні п. 12.1. Правил дорожнього руху, що виразилося в неуважності та безпечності до дорожньої обстановки, яка склалася, не обранні безпечної швидкості з якою зміг би зберегти контроль над керуванням транспортним засобом, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля, наїхав на земляний насип автомобільної дороги і допустив перекидання автомобіля на узбіччі, пасажир автомобіля [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, що спричинили смерть; цивільний позов про стягнення моральної шкоди потерпілою [PERSON] при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] не заявлявся (а.с.9-18); згідно свідоцтва про народження позивачка [PERSON] є матір'ю загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] (а.с.74); згідно копії пенсійного посвідчення позивачка [PERSON] з 01 вересня 2009 року є пенсіонеркою за віком (а.с.8); 03 червня 2013 року позивачці [PERSON] була видана довідка № 75 для одержання путівки на санатроно-курортне лікування з діагнозом хронічний панкреатит та супутним захворюванням остеоартроз, рекоментовано санатроно-курортне лікування в гастроентерологічному санаторії (Одеса, Трускавець, Миргород) (а.с.45); згідно виписки з історії хвороби № 1097 позивачка пройшла курс лікування з 07 по 27 червня 2013 року в м. Одеса в ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» (а.с.19-20); 14 березня 2014 року, по квитанції № 76 позивачка [PERSON] оплатила на рахунок ФОП [PERSON] 500 грн. за складання позовної заяви про стягнення моральної шкоди, у витягу з договору про надання правової допомоги розрахунок витрат на правову допомогу відсутній (а.с.21). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає в порушенні правил дорожнього руху під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого завдана смерть її сину, що потягло за собою моральні страждання позивачки, які негативно вплинули на стан її здоров'я та для відновлення якого вона змушена була звернутись до лікарів та лікуватись у санаторії, приймати ліки. Крім того, в зв'язку із загибеллю її сина вона втратила підтримку, яку надавав її син. При визначенні розміру заподіяної шкоди, суд виходить із засад розумності, справедливості та вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в сумі 70 000 грн. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки позивачкою не надано дані та розрахунки витрат на правову допомогу, зокрема, кількість годин, які адвокат затратив для надання правової допомоги по даній цивільній справі, то це позбавляє суд перевірити чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат, що має суттєве значення для правильного вирішення спору в частині компенсації витрат на правову допомогу, тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу немає. Що стосується вимог позивачки про компенсацію судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., то вони підлягають стягненню з відповідача в повному об'ємі. На підставі викладеного та

Outcome: partial