Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], вказуючи, що вона з 08.12.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 03.01.2013 року, що підтверджується рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який з часу народження перебуває на її утриманні, що підтверджується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 130 від 25.01.2019 року. З часу розлучення відповідач не цікавився життям дитини. На протязі часу з розірвання шлюбу і до теперішнього жодного разу не бачив сина та не відвідував його, не приймав участі у його вихованні, розвитку, тощо, в порушення ст. 150 СК України. Відповідач аліменти на утримання дитини та позивача на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2013 року не сплачував, що підтверджується довідкою Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області № 79109 від 21.09.2018 року. Прохає позов задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник за угодою - адвокат Тищенко В. М. підтримали в повному обсязі позовні вимоги і прохала їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини , вказані позивачем в позові, вказуючи, що частково сплачував аліменти на утримання дитини до 2013 року, коли працював офіційно, з тог часу і на даний час аліменти не сплачує, проти позову по суті не заперечує. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Сидорова А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і прохала їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові і пояснила, що відповідач викликався до органу опіки и та піклування з розгляду даного питання, про підтверджується повідомленням про отримання останнім виклику, однак не з'явився без поважних причин. При розгляді даного питання були витребувані дані зі школи, медичних закладів, місця роботи позивача, тощо і на підставі цих документів засідань був прийнятий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 130 від 25.01.2019 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її донькою, відповідача знає з 1987 року, з яким донька уклала шлюб в 2007 році. Після народження дитини в 2009 році відповідач не приділяв увагу сім'ї і з 2010 року позивач проживала окремо від відповідача у них. Шлюб між ними розірваний в 2013 році. До розірвання шлюбу відповідач ще провідував дитину інколи, після 2013 року перестав приходити і спілкуватися з дитиною, при зустрічі у дворі чи в магазині проходить мимо не поздоровкавшись з дитиною, матеріальної допомоги з 2013 року не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав , що є чоловіком позивача з 2014 року. Відповідача з цього часу не спілкувався з дитиною, при зустрічах з ним робить вид, що не помічає і проходить мимо, не здоровкаючись. Він після одруження з позивачем став для дитини батьком, має з ним добрі довірливі стосунки, дитина називає його батьком. Має бажання після задоволення позову усиновити дитину. Суд, вислухавши думку позивача, його представника, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне: Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.12.2007 року, який було розірвано 03.01.2013 року, що підтверджується рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 24.09.2009 року Крюківським відділом РАЦС реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 593, який з часу народження перебуває на її утриманні, позивач проживає разом з сином. З часу розірвання шлюбу відповідач не цікавився життям позивача та дитини. На протязі часу з розірвання шлюбу і до теперішнього часу відповідач жодного разу не бачив сина та не відвідував його, не приймав участі у його вихованні, розвитку, тощо. Відповідач аліменти на утримання дитини на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2013 року не сплачував та має заборгованість станом на серпень 2018 року в сумі 34745,95 грн., що підтверджується довідкою Автозаводського відділу ДВС м. Кременчука Головного територіального управління юстиції Полтавської області № 79109 від 21.09.2018 року. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав ( тобто права на виховання дитини, захист її інтересів…) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею , є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом також встановлено та не заперечувалося сторонами, що батько дитини, покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь якої іншої участі у вихованні сина, ухиляється від сплати аліментів. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 130 від 25.01.2019 року, за підписом міського голови Кременчука, позивач проживає з малолітнім сином за адресою: [ADDRESS], умови проживання та санітарно-гігієнічні умови сім'ї на належному рівні. Батько дитини - [PERSON], [INFO], проживаючий за адресою: [ADDRESS], участі у вихованні сина не приймає, дитину не відвідує, матеріально не утримує, не спілкується з нею, доступ до помешкання не було надано, гр. [PERSON], який проживає за цією адресою повідомий, що відповідач за даною адресою не проживає, але зареєстрований. Останній був запрошений до служби у справах дітей, однак не з»явився. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, тощо. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привезти до негативних наслідків у житті дитини як з моральної так і з правої точки зору. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та свідомо вчиняє дії, спрямовані на порушення прав сина. У відповідності до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення будь кого з батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не бере педагогічної, матеріальної та іншої участі у вихованні сина, ухиляється від сплати аліментів, тощо обґрунтовані та доведені в судовому засіданні належними, допустимими та достатніми доказами, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved