Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Даний будинок знаходиться в її користуванні та який отримав у спадщину її чоловік. Разом з нею проживає її онука - [PERSON] , [INFO] . Також за вказаною адресою зареєстрована донька позивачки, мати [PERSON] [PERSON] , яка фактично мешкає за адресою [ADDRESS] , разом зі своїм цивільним чоловіком. В даному житловому приміщенні відсутні умови для проживання дитини, у будинку сипляться вікна та відсутня вода. Проживання дитини у такому житловому приміщенні неможливо, про що був складений відповідний акт службою у справах дитини Дворічанської селищної ради. Мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, взагалі не піклується про доньку та байдуже відноситься до майбутнього своєї дитини. Через неадекватну поведінку відповідача в родині були постійні сварки. Декілька разів через сварки з відповідачем їм доводилось викликали поліцію. Аморальну поведінку матері дитини також підтверджує той факт, що вона оформила дуже велику кількість кредитів, вказавши в реквізитах їх адресу проживання та від сплати яких вона ухиляється. Факт проживання дитини з позивачем та знаходження дитини на її повному утриманні підтверджується копією акту умов обстеження, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Дворічанської селищної ради від 22.04.2021. Даний акт було складено після обстежень умов проживання за їх адресою та за адресою проживання відповідача, в результаті чого службою було прийнято рішення залишити проживати дитину з позивачем. Наразі вона самостійно виховує свою онуку. Байдуже ставлення матері до своєї дитини перш за все порушує інтереси самої дитини. Без її згоди вони не можуть, а ні змінити місце проживання, а ні виїхати за кордон на лікування та відпочинок, виникають проблеми під час збору документів та підготовки дитини до дитячого садку. Батька дитина не має, відомості про нього були внесені у свідоцтво про народження на підставі ст. 135 Сімейного Кодексу України зі слів матері. Крім того, відповідач почала ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувалася з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавала доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню її загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до внутрішнього світу дитини та не створювала умов для отримання дитиною освіти. Така незмінна поведінка з боку матері зберігається і по теперішній час. В той же час позивачка офіційно працевлаштована, має самостійний дохід та працює у Територіальному центрі соціального обслуговування Дворічанської селищної ради. У зв`язку з вище викладеним позивачка просила відібрати дитину [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання дитини з нею - [PERSON] 05 жовтня 2021 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій крім зазначених вимог у поданій позовній заяві просила призначити її опікуном [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Таволжанський М.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, просив розглянути справу в його відсутність та відсутність позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином. На її адресу направлялася судова повістка, при цьому вказана кореспонденція повернулася до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від [PERSON] до суду не надходило відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Представник третіх осіб - служби у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області та органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області в одній особі Мірошніченко Н.Ю. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судовогопроцесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] , батьком значиться [PERSON] , матір`ю - [PERSON] - відповідачка по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2018 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 10). Згідно відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00031041361 від 03 червня 2021 року, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 12). [PERSON] , відповідач по справі, народилася [INFO] , батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] - позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 23 січня 1993 року, що підтверджує той факт, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження умов проживання в будинку [ADDRESS] від 22.04.2021, встановлено: умови проживання добрі, в будинку пічне опалення, електропостачання. Є всі необхідні меблі, побутові прилади. Дитина забезпечена окремим ліжком, іграшками, одягом. Створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Дівчинка близько чотирьох місяців проживає з бабусею та дідусем на їх повному утриманні (а.с. 18). [PERSON] на обліку у лікаря нарколога та психіатра КНП «Дворічанська РЛ» не перебуває, станом на 17.09.2021 до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 70, 72). Згідно довідок про доходи від 07.06.2021 № 14 та від 30.08.2021 № 17, виданих Дворічанською селищною радою Куп`янського району Харківської області, [PERSON] дійсно працює в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дворічанської селищної ради Куп`янської ради Харківської області на посаді соціального робітника та має щомісячний дохід (а.с. 16, 68). З висновку органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області від 31.08.2021 № 04-24/2086 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав (а.с. 56-59). З вказаного вище висновку органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області від 31.08.2021 № 04-24/2086, також встановлено, що службою у справах дітей разом із Центром соціальних служб Дворічанської селищної ради 11.08.2021 здійснено виїзд за місцем проживання матері дитини (відповідача у справі) [PERSON] , [INFO] , з метою обстеження умов проживання, та з`ясовано, що остання за адресою: [ADDRESS] , тривалий час не проживає. Наразі будинок пустує, огорожа навколо двору відсутня, подвір`я захаращене сміттям. Згідно довідки-характеристики старости Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області від 10.08.2021 № 01-24/303 [PERSON] з червня місяця поточного року на території с. Граково не проживає. Іншими відомостями щодо місця проживання [PERSON] орган опіки та піклування не володіє. Відповідно до листа Центру соціальних служб Дворічанської селищної ради від 09.08.2021 № 01-24/71 з 28.04.2021 по теперішній час сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Центру. За результатами відвідувань родини здійснено оцінку потреб дитини [PERSON] , яка від народження проживає з дідусем та бабусею. Зі спостережень спеціаліста Центру з`ясовано, що потреби дитини задовольняються в повній мірі, у дитини наявне окреме місце для сну та відпочинку, дитина забезпечена одягом, іграшками, дитячими книжками (а.с. 56-59). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої стаття 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд в першу чергу керується інтересами дитини. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. [PERSON] від народження проживає разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , які повністю її утримують, піклуються про здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини. Мати [PERSON] не має постійного місця проживання, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, взагалі не піклується про доньку та байдуже відноситься до майбутнього своєї дитини. Через неадекватну поведінку відповідачки в родині були постійні сварки, які іноді закінчувалися викликом поліції. Крім того [PERSON] має велику кількість одночасно відкритих кредитів, від сплати яких вона ухиляється (а.с. 56-59). Орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (висновок від 31.08.2021 № 04-24/2086) вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав (а.с. 56-59). В абзаці другому п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси). Суд вважає встановленим, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно дитини, не займається на належному рівні її вихованням, не приділяє належної уваги її розвитку, а тому позовні вимоги в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо питання визначення місця проживання дитини [PERSON] з бабусею [PERSON] в судовому засіданні було встановлено і доведено обставини можливості проживання дитини - онуки [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно піклується про онуку, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові; має постійне місце проживання та роботи, має стабільний дохід, матеріально спроможна забезпечувати дитину всім необхідним, займається її вихованням, створила для неї комфортні умови життя, позитивно характеризується за місцем проживання. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] буде краще проживати з бабусею, аніж з матір`ю, і визначення місця проживання дитини саме з бабусею буде відповідати інтересам самої дитини, оскільки саме з нею вона буде рости під опікою і відповідальністю, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, дана позиція відповідає висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, у якій Суд, зокрема, зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларація прав дитини від 20.11.1959 не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Щодо аргументів, про доцільність призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , суд виходить із наступного. Згідно зі ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування тощо. На підставі ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Статтею 63 ЦК України визначено, що опікуном чи піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (висновок від 08.11.2021 № 04-24/2825) вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном дитини [PERSON] , [INFO] , так як вона залишилася без батьківського піклування (а.с. 105-106). Приймаючи до уваги обставини справи, що позивач [PERSON] має повну цивільну дієздатність, звернулася до суду з позовною заявою про призначення її опікуном над дитиною, перебуває у родинних відносинах із нею - є її рідною бабусею, проживає спільно з дитиною, займається її вихованням, піклується про стан її здоров`я, суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення [PERSON] опікуном [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду даної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини, приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved