Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що позивач є матір`ю відповідача по справі - [PERSON] .. [INFO] у відповідача народилась дитина - син [PERSON] . На момент народження дитини, відповідач у шлюбі не перебувала, тому запис про батька було вчинено в порядку ст.135 СК України. Протягом першого року після народження дитини, відповідач материнські обов`язки виконувала частково. Вона зловживала спиртними напоями та майже щотижня залишала дитину в позивача. Відповідач не працювала, допомогу від УПТСЗН витрачала на свої потреби, тому матеріальним забезпеченням свого онука займалась виключно позивач. В листопаді 2020 року відповідач залишила свого сина в позивача на вихідні та більше за ним не повернулась. З того часу онук проживає в квартирі позивача, яка самостійно займається піклуванням про розвиток і матеріальне утримання дитини. Вона самостійно оформлювала документи для дитячого садка, приводить та забирає онука із садка, відвідує батьківські збори та сплачує необхідні платежі, купує одяг, продукти харчування, іграшки, сплачує лікування, навчання та відпочинок. Позивач вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, тому просить позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24). В підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.36). Відповідач [PERSON] поштою надіслала надав письмову заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 34). Представник третьої особи Служби у справах дітей Ситник Л.І. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивача підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити (а.с. 37). Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, та судом не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач по справі [PERSON] є матір`ю відповідача - [PERSON] . [INFO] у відповідача [PERSON] народилась дитина - син [PERSON] . На момент народження дитини, відповідач у шлюбі не перебувала, тому запис про батька було вчинено в порядку ст.135 СК України (а.с.9). Малолітній онук позивача [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою реєстрації своєї матері - відповідача [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.10), проте постійно проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження умов проживання малолітньої дитини у квартирі за адресою його реєстрації та його матері: [ADDRESS] , умови проживання є незадовільними, в квартирі антисанітарія: таргани, залишки їжі, недопалки, немитий посуд, брудні речі, меблі в непридатному стані. Для малолітньої дитини не створено жодних умов для проживання. Мати дитини зловживає алкоголем, про дитину не піклується. Житлово-побутові умови несприятливі для проживання дитини, можуть нести загрозу для його життя та здоров`я (а.с.29). Згідно з Актом обстеження умов проживання малолітньої дитини у квартирі за адресою проживання його бабусі - позивача по справі: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, для малолітньої дитини створені комфортні умови, сприятливі для всебічного розвитку (а.с.12). Відповідно до характеристики з ДНЗ (ясла-садок) «Чебурашка» №4 на малолітнього [PERSON] , хлопчик проживає разом з бабусею [PERSON] , його мати [PERSON] зловживає спиртними напоями, у закладі дошкільної освіти не з`являються, на телефонні дзвінки не відповідає. Дитину до садка приводить та забирає бабуся, яка опікується хлопчиком та матеріально утримує його (а.с.13-14). Відповідача по справі за невиконання батьківських обов`язків 06.11.2020 року було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.15-16). У висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 01-01-40/3017 від 23.06.2021 року, з посиланням на вище встановлені обставини, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с.38-40). Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення і поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», забезпеченням найкращих інтересів дитини є дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач визнав позов та визнання позову є безумовним, та не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з урахуванням того, що у судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, позовні вимоги підлягають задоволенню та суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved