Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з 20.11.2003 р. по вересень 2006 р. вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, [INFO]. народила дочку [PERSON], батьком якої є відповідач. Рішенням Роменського міськрайоного суду Сумської області від 24.05.2007 р. з [PERSON] стягнені аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 130 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Дитина повністю перебуває на її утриманні. В даний час змінилися її матеріальний стан та матеріальний стан відповідача: вона не працює, знаходиться на обліку в Державній службі зайнятості, отримує допомогу по безробіттю, інших доходів не має, натомість відповідач працює механіком на СТО. Добровільно приймати участь у належному утриманні неповнолітньої дитини відповідач не бажає, а сума стягнених судом аліментів у розмірі 130 грн. є недостатньою та значно меншою за встановлений Законом мінімум. Крім того, відповідач починаючи з початку присудження аліментів досить часто не сплачував їх, або перераховував в меншій сумі, в результаті чого станом на 01.07.2018 р. утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 26206 грн. Вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) відповідно до ст. 196 СК України. Тому просила, з врахуванням заяви про зміну предмета позову та зменшення розміру позовних вимог, збільшити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] за рішенням суду на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми 130 грн щомісячно до мінімального рекомендованого розміру аліментів, що становить 1944 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову ; стягнути з нього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 26206,18 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, заперечення мотивував тим, що аліменти в мінімально рекомендованому розмірі на одну дитину, що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, може бути присуджений у разі достатності заробітку платника аліментів, проте він працює неофіційно, його заробітку недостатньо, щоб сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі; зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитини не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення; у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Заперечення проти вимоги про стягнення пені мотивував тим, що його вина у тому, що виникла заборгованість зі сплати аліментів, відсутня, адже з часу початку стягнення аліментів він щомісячно сплачував кошти в сумі 130 грн, жодних претензій ні з боку виконавчої служби, ні з боку позивача до нього не було, в матеріалах виконавчого провадження міститься розрахунок заборгованості, згідно якого він повинен був сплачувати аліменти в розмірі 130 грн., заборгованість була відсутня, лише згодом - 19.07.2018 р., було видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментах згідно ст. 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження». Тому правові підстави для стягнення пені відсутні. Зазначав також, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір. Заперечення проти вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу мотивував положеннями закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також тим, що позивачем не надано доказів, що підтверджуються вчинення дій представником поза судовим засіданням. Тому вважав вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, просив в позові відмовити. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач спростовуючи аргументи відповідача, посилалася на постанову Верховного суду від 03.05.2018 р. у справі № 581/638/17-ц, в якій зазначено, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватися, прийняття закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів; зазначала, що відповідачем не надано доказів , які б підтверджували відсутність його вини в тому, що утворилася заборгованість зі сплати аліментів; і що закон «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах » втратив чинність. Позивачка та її представник в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали, суду пояснили обставини викладені в заявах по суті справи, просили позов задовільнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, просили в позові відмовити. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши подані ними докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, [INFO]. народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 7) Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2007 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 130 грн щомісячно на утримання дочки [PERSON], з 05.04.2007 р. і до досягнення нею повноліття, при цьому визначено, що розмір аліментів не може бути менший від 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством (а.с. 9). На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-479/2007 (а.с.104-105) Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради № 01-35/5969 від 07.07.2018 р. позивач разом за неповнолітньою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Як вбачається з копії трудової книжки позивача з 15.10.2015р по 15.12.2017 р. вона працювала кухарем, з 15.12.2017 р. - не працевлаштована (а.с. 11) Відповідно до відомостей, наданих Роменською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с. 73, 103). З довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої Роменським МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області 19.07.2018 р. № 426, вбачається, що по виконавчому листу № 2-479 від 24.05.2007 р. про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] борг становить 26206,18 грн. (а.с. 12-14) Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу утримання дитини: а саме зміни розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Правовідносини з приводу зміни розміру аліментів регулюються такими правовими нормами. У ст. 19 та ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована 27 лютого 1991 р., набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 р. і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, зазначено , що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до п.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1944 грн., з 1 грудня - 2027 гривень; а згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» - з 1 січня 2019 р. - 2027 грн. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу ) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом .. у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону . З наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що змінився матеріальний стан позивачки, оскільки в даний час вона не працює. Крім того, суд вважає таким, що заслуговує на увагу, аргумент сторони позивача - посилання на Постанову Верховного Суду від 03.05.2018 р. у справі № 585/638/17, в якій зазначено, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги щодо зміни розміру аліментів слід задовольнити частково, і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1015 грн. щомісячно починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про достатність заробітку (доходу) платника аліментів, що могло б бути підставою для присудження аліментів в мінімально рекомендованому розмірі. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів в новому розмірі починаючи з дня пред'явлення позову, то тут заслуговують на увагу заперечення сторони відповідача з приводу того, що у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подачі позову про зміну їх розміру. Адже в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді спав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням …, суд може змінити … У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.». Тому і стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1015 грн. щомісячно необхідно не з дня пред'явлення позивачем позову про зміну розміру стягнення аліментів, а з дня набрання рішенням суду законної сили. Що стосується стягнення пені, то ця вимога підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Позивачем надано детальний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за платежами, заборгованість за якими виникла до 08.07.2017 р. (а.с. 16-39 ), згідно якого сума пені , яка нарахована за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по сплаті аліментів за весь період складає 319353,64 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Сумнівів в його обґрунтованості суд не має. Враховуючи те, що позивач зменшила позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені), та просила стягнути з відповідача лише 26206 грн. 18 коп., що становить 100 відсотків заборгованості, то в цій частині позов задоволенню підлягає. Приймаючи таке рішення суд виходить і з того, що відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в своїх запереченнях проти вимоги про стягнення з нього неустойки (пені) посилався на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, проте не надав жодного належного і допустимого доказу на підтвердження. Крім того, ним не було надано доказів на підтвердження обставин, які були б підставою для зменшення розміру пені, визначених ч. 2 ст. 196 СК України. Він лише зазначав, що має на утриманні непрацездатну матір, надавши на підтвердження цієї обставини копію свідоцтва про своє народження, копію паспорта матері та довідку про стан здоров'я останньої. Проте вказані документи ніяким чином не підтверджують, що матеріальний та сімейний стан відповідача не дає змоги сплачувати аліменти. За таких обставин, виходячи із наданих сторонами доказів, дослідивши їх, та надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожному доказу окремо, а також достатності і взаємному зв'язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про збільшення розміру аліментів підлягає задоволенню частково, а вимога про стягнення неустойки (пені) - в повному обсязі. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат, то суд дійшов висновку про її часткове задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно з п. 1. ч. 3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача подано: Договір про надання правової допомоги № 05-18ц від 09.07.2018 р. (а.с. 43-46), укладений між адвокатом Сенчею О.О. та [PERSON], згідно якого його предметом є надання правничої допомоги у справах, пов'язаних зі стягненням аліментів, зміною їх розміру, стягнення неустойки за прострочення аліментів (п.1.1.), правнича допомога полягає у наданні консультацій, роз'яснень, підготовці цивільного позову, веденні цивільної справи в суді першої інстанції(п. 1.2.); Додаткову угоду від 09.07.2018 щодо розміру гонорару адвоката, порядку його обчислення та сплати, відповідно до якої Клієнт зобов'язаний сплатити Адвокату гонорар в розмірі 2500 грн. (а.с.47.), ордер (а.с. 48), звіт про виконання вищевказаного договору (а.с. 50), квитанції про оплату позивачем правничої допомоги в сумі 1000 грн та 1500 грн (а.с. 51,53) Крім того судом встановлено, що адвокат Сенча О.О. брав безпосередню участь в судових засіданнях загальною тривалістю близько 2 годин. З огляду за зазначене, виходячи із складності справи, виконаних адвокатом робіт по даній справі, витраченого ним часу, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору на користь держави. Крім того, суд вважає за необхідне, після вступу даного рішення в законну силу, відкликати виконавчий лист, виданий Роменським міськрайонним судом Сумської області у справі №2-479/2007, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 130 грн щомісячно на утримання дочки [PERSON]

Outcome: partial