Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення повноліття дитиною, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, а вона дуже потребує такої допомоги. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання сина тривалий час. Вона сама утримує сина, однак заробітної плати, яку вона отримує, не вистачає на належне матеріальне забезпечення сина. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментівна утримання сина у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, аліменти нікому не сплачує. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи: - позивачка та відповідач мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі. - дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується, крім пояснень позивачки, довідками виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, яка є у справі, що не заперечується відповідачем; - відповідно до ст.180 СК України, позивачка та відповідач зобов'язані утримувати сина до досягнення ним повноліття; - позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог, які відповідач визнає частково. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, позивачка та відповідач зобов'язані утримувати сина до досягнення ним повноліття та забезпечити йому рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з принципів: законності, обєктивності, справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує матеріальне становище позивачки, відповідачка, який офіційно працевлаштований, має регулярний, постійний та стабільний заробіток, є фізично здоровою та працездатною особою, утриманців не має, аліментів на користь інших осіб не сплачує, а позивачка самостійно матеріально утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, не в змозі, тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]- у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття, почавши стягнення з 05.04.2017 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позовув частині , відповідач суду не надав. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved