Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування своєю власністю, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]; позбавити відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач посилається на те, що вона та її син є власниками спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.04.2013 року. Крім позивача та її сина в спірному будинку зареєстрований її чоловік, відповідач по справі, з яким вони на даний час не спілкуються і який фактично не проживає у будинку протягом тривалого часу. Відповідач ніколи не намагався оселитися у будинку, ніхто і ніколи перепони у його проживанні не чинив і не чинить, вхід у житло для Відповідача є вільним, але він не виявляв та не виявляє бажання з'являтися у спірному помешканні, втрати по утриманню житла не несе, комунальні платежі не сплачує. Його реєстрація обмежує її права, вона не має можливості оформити субсидію, тому змушена звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2013 року [PERSON], позивач по справі, від свого імені та від імені свого малолітнього сина [PERSON], 2006 року народження, придбала житловий будинок житловою площею 41,1 кв.м., загальною площею 57,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Із копії довідки квартальної Лозівського міського кварталу № 49 від 02.08.2017 року вбачається, що за вищевказаною адресою по теперішній час зареєстровані [PERSON], позивач по справі, [PERSON], 2006 року народження, син позивача, та [PERSON], відповідач по справі (а.с.15), що також підтверджується копією домової книги (а.с.12-14). Із довідки квартальної від 02.08.2017 року та акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 02.08.2017 року вбачається, що відповідач дійсно не проживає в зазначеному будинку, особистих речей не виявлено, місце його проживання невідомо (а.с.16,17). Статтями 12, 76, 81, 235 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Конституція України ( ст. 47) проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), захищає право на повагу до приватного життя. Складовою права на приватне життя є недоторканість житла. В протоколі 1 до Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно із ч.3 ст. 347 ЦК України, у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. У витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2013 року зазначено, що право власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2013 року на житловий будинок житловою площею 41,1 кв.м., загальною площею 57,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], належить: на 2/3 частини - [PERSON], позивачу по справі, на 1/3 частину - [PERSON], сину позивача (а.с.10,11). Отже, не зняття з реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у розпорядженні його майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved