Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно свого колишнього чоловіка [PERSON] та встановити відносно нього, терміном на 6 (шість) місяців, наступні заходи тимчасового обмеження прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею - [PERSON] ; заборонити наближатись на відстань ближче 300 метрів до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування нею; а також заборонити вести листування та телефонні переговори між ними. У судове засідання [PERSON] надала письмову заяву у якій повністю підтримала подану заяву та просила задовольнити її вимоги, а справу розглянути без її участі. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про місце та дату розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, та жодних заяв про відкладення розгляду справи також не направляв, у зв`язку з чим, вважаю за необхідне провести розгляд справи за його відсутності на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] . В даній квартирі окрім неї, проживають також її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , шлюб з яким розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2016 року, ухвалене по справі №201/10711/16-ц (провадження №2/201/2526/16). Також у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовляється добровільно звільнити квартиру належну колишній дружині, та проявляє по відношенню до неї агресивну поведінкою, регулярно вчиняючи дії, які підпадають під ознаки домашнього насильства згідно ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме дії психологічного насильства, здійснюючи словесні образи, погрози, залякування, приниження її як особистості і жінки. Крім того судом встановлено, що з приводу таких дії, заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів, якими до [PERSON] були вжиті заходи у вигляді проведення профілактичних бесід щодо недопущення порушення громадського порядку, публічної безпеки та насильства в сім`ї, винесені офіційні застереження. Також відносно [PERSON] складалися матеріали щодо адміністративних порушень за фактом вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, які були направлені до Дніпропетровського районного суду для розгляду і прийняття рішень. Відповідними Постановами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/3530/19 від 25.09.2019 року і по справі №175/4598/19 від 13.12.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбачених ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУпАП і застосовані адміністративні стягнення у вигляді штрафу. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п.2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.ч. 3.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Аналізуючи зазначені норми права та такі встановлені в судовому засіданні обставини справи, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому необхідно видати обмежувальний припис стосовно нього шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, під час розгляду справи було встановлено, що заявниця [PERSON] проживає у належній їй на праві власності квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , таким чином право [PERSON] на житло жодним чином не будуть порушені. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини [PERSON] , тому вимоги останньої є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, оскільки обмеження в частині заборони вести листування чи телефонні переговори між сторонами, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки у заявниці наявне виключне право щодо самостійного вирішення питання в частині спілкування з будь-якими особами через засоби телефонного зв`язку чи листування, тому в даній частині вимог заяви слід відмовити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід віднести за рахунок Держави.

Outcome: partial