Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання будинку з надвірними спорудами по вул.Ушакова,52 у м.Чернігові спільною сумісною власністю подружжя, визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами по вул.Ушакова,52 у м. Чернігові. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що в період перебування у шлюбі з [PERSON] з 1996 по 2014 роки було придбано житловий будинок по вул. Ушакова,52 у м. Чернігові. Даний будинок в цілому був зареєстрований за чоловіком. 09 серпня 2016 року [PERSON] помер. Таким чином, позивач має право на 1/2 частку будинку як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є діти померлого та його мати - відповідачі по справі. Останні звертались до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. Вказує, що за життя її колишній чоловік обіцяв їй виділити 1/2 частину будинку, але у звязку зі смертю не встиг цього зробити. У судове засідання позивач не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають. Відповідач [PERSON] з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Представники третіх осіб - Другої [PERSON] державної нотаріальної контори та Першої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надійшли заяви про розгляд справи без участі представників нотаріальної контори (а.с.63). Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим продовжити розгляд справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 22.11.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний факт також підтверджено копією актового запису про одруження №1906 від 22.11.1996 року (а.с.47). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Згідно договору купівлі продажу від 24.12.2005 року [PERSON] придбав житловий будинок «А-2» з надвірними спорудами: сарай «Б-1», що розташований по вул. Ушакова,52 у м. Чернігові (а.с.4). Право власності на даний будинок зареєстровано в Чернігівському МБТІ за реєстраційним номером 13161038 (а.с.5, 91-92). Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Беручи до уваги викладене та зміст норм закону, суд встановив, що договір купівлі-продажу в 2005 році, було укладено на імя [PERSON], майно набуте сторонами за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. 09 серпня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 287114 від 13.08.2016 року (а.с.7). Згідно з копією Спадкової справи №47/2016 до майна померлого [PERSON], спадкоємцями майна померлого є [PERSON], [PERSON] діти та [PERSON] мати (а.с.17-47, 94-117). У встановлений термін відповідач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] (а.с.28). Відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с.32), яка прийняла спадщину на підставі ст..1268 ЦК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З наведеного вбачається, що частки позивача [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивач правомірно набула право власності на відповідну частку у зазначеному нерухомому майні, яке являється спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем на обґрунтування доводів, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину у спільному сумісному майні подружжя, а саме житлового будинку «А-2» з надвірними спорудами: сарай «Б-1» по вул.Ушакова,52 у м.Чернігові.

Outcome: approved