Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 лютого 1998 року у виконкомі Бабичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 01 та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], щомісячно та до досягнення ними повноліття. Позивачка вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Крім того, відповідач матеріально не забезпечує сім'ю, зловживає алкогольними напоями та перебуваючи у нетверезому стані, поводиться грубо, влаштовує скандали, під час яких у присутності дітей наносить їй побої. Один з одним вони не підтримують сімейних відносин та проживають окремо, а тому їх шлюб існує формально і його слід розірвати. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Також відповідач не займається і вихованням дітей, грошових коштів на їх утримання не надає, що є підставою для стягнення аліментів на утримання дітей. В судове засідання позивач не з'явилася, оскільки заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 21 лютого 1998 року у виконкомі Бабичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 01 (а.с. 4). Також сторони по справі є батьками: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19.05.1998 року та серії [NUMBER] від 15.05.2003 року, а.с. 5, 6). Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дітей, а тому шлюб носить лише формальний характер і такий слід розірвати. По відношенню до іншої вимоги позивача суд виходить з наступного. Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також про те, що відповідач має інші аліментні зобов'язання, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить 500,00 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з урахуванням ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved