Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради та просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 10 травня 2013 року. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала її батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів №8-578 від 11 травня 1993 року, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] №6-1183 від 19 серпня 2010 року. Також позивачка зазначила, що 10 травня 2013 року її батько [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 17 липня 2013 року [PERSON] звернулась до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, 05 грудня 2013 року державним нотаріусом позивачці було видано свідоцтво лише на ? частину вищевказаної квартири, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу частину квартири було відмовлено, у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину №6-1183 від 19 серпня 2010 року не було зареєстровано у встановленому законом порядку. У звязку з цим, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. В подальшому, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі. Однак, в подальшому, ухвалою суду від 23 жовтня 2014 року за заявою представника відповідача вказане рішення суду скасовано, у звязку з тим, що батьком позивачки не було зареєстровано право власності на частину квартири, яку він отримав у спадок після смерті дружини, тому, спірна частина квартири не може бути обєктом для спадкування за законом. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання представником судової повістки. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 2013 року помер батько позивачки - [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД №339137. Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі, на квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів №8-578 від 11 травня 1993 року, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] №6-1183 від 19 серпня 2010 року. [PERSON], як донька померлого, є спадкоємицею першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. 17 липня 2013 року [PERSON] звернулась до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 05 грудня 2013 року державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці було видано свідоцтво лише на ? частину вищевказаної квартири, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу частину квартири було відмовлено, у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину №6-1183 від 19 серпня 2010 року не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Як встановлено у судовому засіданні, підставою для скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року було те, що спірна частина квартири не може бути обєктом для спадкування за законом, оскільки батьком позивачки не було зареєстровано право власності на вказану частину квартири, яку він отримав у спадок після смерті дружини. Однак, судом встановлено, що [PERSON] 19 серпня 2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його дружини [PERSON], яка померла 14 грудня 2009 року. Тому, право [PERSON] на спадщину у вигляді спірної частини квартири належить йому з моменту смерті дружини. Така ж позиція викладена в листі ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину ? частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], то права позивачки підлягають винятковому способу захисту шляхом визнання права власності за нею на вищевказану частину квартири в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. Згідно п. 3.3 листа ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Тому, оскільки [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування також на іншу ? частину вищевказаної квартири. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved