Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивачка посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб з відповідачем розірвано 28 жовтня 2013 року рішенням Гощанського районного суду. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яку згідно рішення суду залишено проживати з матір'ю і яка на даний час знаходиться на її повному утриманні. На даний час подружні стосунки сторони не підтримують та не мають такого наміру. Під час подружнього життя було придбано майно, що належить ним на праві сумісної власності, всього на загальну суму майна - 30209 грн. Придбання майна за час шлюбу підтверджується відповідними видатковими накладними. Згоди про добровільний розподіл майна між ними не досягнуто. Станом на даний час все зазначене майно знаходиться у відповідача. Крім того, 13 липня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір про збереження останнім спільного майна в повному обсязі. У цьому договорі також вказано, що у разі його відсутності, [PERSON] зобов'язується відшкодувати його вартість в повному обсязі. Договір підписано в присутності свідків і за повної згоди сторін. Позивачка рахує, що спільно нажите майно потрібно розділити порівну між нею та відповідачем, тобто по 1/2 частині кожному. Позивачка просить виділити їй зазначене в позові майно: спальня «Антоніна» - вартістю 3700 грн.; пральна машинка «Атлант СМА 50 С 82» - вартістю 2500 грн.; холодильник «ATLANT 6025-000» - вартістю 4100 грн.; кухонний куточок «Пальма» - вартістю 1100 грн.; газова плита «Індезіт» - вартістю 3769 грн.; а всього на загальну суму - 15169 грн. Інше зазначене в позові майно залишити у розпорядженні відповідача - всього на загальну суму - 15040 грн. Стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 303 грн. В запереченні проти позову представник відповідача частково позов визнає, однак вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки в позові зазначено багато неподільного майна, необґрунтовано внесено послуги з виконання робіт, в опис було включено речі, взяті в кредит, а сплату за усною домовленістю проводила і досі проводить мати відповідача - [PERSON] Тому просить в задоволенні позову відмовити, майно поділити як зазначено в запереченні, всього на суму 10585 грн. [PERSON]; на суму 10573 грн. - [PERSON] До початку розгляду справи по суті позивачка зменшила позовні вимоги на суму 574 грн., - до 29634 грн. згідно заяви від 30.01.2014 року. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням змін до позову, просять задовольнити в обсязі, зазначеному в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, просить задовольнити в обсязі, вказаному у запереченні проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Частиною 1 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно вимог ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.24 зазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до ч.2 ст.70 СК України, ч.2 ст.372 ЦК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Кажучи про можливість відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, закон також має на увазі перш за все те, чи рівною мірою своїх сил і можливостей працював той з подружжя, щоб при визначенні часток у набутім ними під час шлюбу майна частки їх вважати рівними. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб з відповідачем розірвано 28.10.2013 року рішенням Гощанського районного суду за № 557/1194/13-ц. За час проживання у шлюбі сторони набули спільно нажите майно. Позивачкою надано докази на підтвердження придбання майна: - Спальня «Антоніна» - вартістю 3700 грн. (товарний чек від 12.01.2011 року); - Пральна машинка «Атлант СМА 50 С 82» - вартістю 2500 грн. (видаткова накладна № U-08 від 25.02.2011 року); - Стінка «Фараон Лак - корінь вишні» - вартістю 2435 грн. (видаткова накладна № U-10 від 18.03.2011 року); - Холодильник «ATLANT 6025-000» - вартістю 4100 грн. (видаткова накладна № U-11 від 18.03.2011 року); - тумба під апаратуру «Атлас 2 горіх» - вартістю 423 грн. (видаткова накладна № U-75 від 23.08.2011 року); - кухонний комбайн «Braun K-700» - вартістю 1350 грн. (видаткова накладна № U-91 від 11.10.2011 року); - газова плита «Індезіт» - вартістю 3769 грн.; пральна машина «Індезіт» - вартістю 3049,90 грн., брелок - вартістю 29 грн., а всього на загальну суму - 6333,76 грн. (фіскальний чек від 19.12.2011 року). - Кухонний куточок «Пальма» - вартістю 1100 грн. (видаткова накладна № U-0000198 від 05.11.2012 року). При цьому вартість ремонту житла суд не включає до спільного сумісного майна подружжя, оскільки зазначене в позові майно - вікна, двері, плитка, сантехніка, будівельні матеріали (карнизи, фурнітура, змішувачі, з'єднання, стільниці тощо) фактично є неподільним, та не включає його до поділу, крім того, квартира не належить особисто на праві власності відповідачу. Також суд прийшов до висновку, що вартість виконаних робіт до поділу також не включаються. Разом з тим, суд при поділі майна бере до уваги, що як вказала представник відповідача, що не заперечували сторони в судовому засіданні, було також придбано бензопилу вартістю 1000 грн., яку суд вважає включити до переліку майна, що підлягає поділу. Суд також при поділі майна враховує розписку відповідача про позику 2000 грн. та роздруківку по кредитній картці на суму 3009,30 грн., якою користувався відповідач та погашав заборгованість за час перебування у шлюбі. Таким чином, позовні вимоги, заявлені позивачкою, підлягають задоволенню частково. Майно, вказане у позові, суд вважає за необхідне, з метою розподілу майна в наближено рівних долях, розділити майно наступним чином: - [PERSON] на праві власності: - спальню «Антоніна» - вартістю 3700 грн. (товарний чек від 12.01.2011 року); - пральну машину «Атлант СМА 50 С 82» - вартістю 2500 грн. (видаткова накладна № U-08 від 25.02.2011 року); - стінку «Фараон Лак - корінь вишні» - вартістю 2435 грн. (видаткова накладна № U-10 від 18.03.2011 року); - кухонний комбайн «Braun K-700» - вартістю 1350 грн. (видаткова накладна № U-91 від 11.10.2011 року); - газову плиту «Індезіт» - вартістю 3769 грн. (фіскальний чек від 19.12.2011 року), а всього на загальну суму 13754 грн.; [PERSON] на праві власності: - Холодильник «ATLANT 6025-000» - вартістю 4100 грн. (видаткова накладна № U-11 від 18.03.2011 року); - тумба під апаратуру «Атлас 2 горіх» - вартістю 423 грн. (видаткова накладна № U-75 від 23.08.2011 року); - пральну машину «Індезіт» - вартістю 3049,90 грн. (фіскальний чек від 19.12.2011 року); - кухонний куточок «Пальма» - вартістю 1100 грн. (видаткова накладна № U-0000198 від 05.11.2012 року); - бензопилу вартістю 1000 грн., - кухню (меблі) вартістю 3600 грн., а всього на загальну суму 13272,90 грн. Щодо судових витрат, то відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з суми судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір по вказаній категорії справ становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - не менше 214 грн. 60 коп. Позивачка сплатила судовий збір в розмірі 303 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони.

Outcome: partial