Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 24765 грн інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов»язання по відшкодуванню майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року у справі №577/142/14-ц з відповідача на її користь стягнуто 43216 грн майнової та 10000 грн моральної шкоди. Міська рада дотепер не виконала рішення суду. При цьому згідно постанови Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року відшкодування заподіяної, зокрема, злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов»язанням. Тому на підставі ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входить до складу грошового зобов»язання, у зв»язку з чим вони мають бути сплачені відповідачем. За період з грудня 2014 року до жовтня 2015 року інфляційні втрати становлять 23261 грн, виходячи з того, що відповідач не відшкодував їй 53216 грн., індекс інфляції за цей час складає 143,712%. Три % річних за період 3 грудня 2014 року до 11 листопада 2015 року за 344 дні становить 1504 грн. Тому відповідач повинен відшкодувати їй 24765 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити, також просить стягнути з відповідача 1650 грн. витрат на правову допомогу, яка включає консультацію, складання позову та участь в розгляді справи в суді. Представник відповідача: Конотопської міської ради за довіреністю [PERSON] проти позову заперечує, пояснила, що міська рада має статут, є юридичною особою, але в неї немає відкритих рахунків у будь-якій фінансовій установі. Тому відсутня можливість для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди. В теперішній час створена комісія для вирішення цього питання. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року з Конотопської міської ради на користь [PERSON] стягнуто 43216 грн майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди. Рішення набрало законної сили з моменту проголошення (а.с.3-8). Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 1 ст.14 ЦПК України також передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. В рішенні Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 вказано про те, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Згідно ч. 1,2\~ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 11 ЦК України \~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. \~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Правова позиція щодо застосування\~ст. 625 ЦК України\~у випадку не виконання боржником рішення суду по сплаті присуджених за судовим рішенням коштів викладена в постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно якої задоволення цивільного позову про відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є зобов'язанням, яке зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. За змістом\~ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.\~\~ В ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1\~ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні було встановлено, що рішення апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року про стягнення з Конотопської міської ради на користь [PERSON] 43216 грн майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди дотепер не виконано, що підтвердила і представник відповідача [PERSON] В п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених\~наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №5І, визначено, що інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги. Згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції за період з грудня 2014 року до жовтня 2015 року становить 143,712 % (103 х 103,10 х 105,30 х 110,80 х 114 х 102,20 х 100,40 х 99 х 99,20 х 102,30 х 98,70), тому сума інфляційних втрат за цей період складає 23261 грн (53216 х 143,172% - 53216) (а.с.2). При цьому при перевірці розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що сума становить 23261,78 грн, однак позивач просить стягнути лише 23261 грн, позовні вимоги не змінює. Вищевказаний розрахунок відповідачем не спростований. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що з розрахунком інфляційних втрат згодна. Що стосується розрахунку 3% річних, то суд вважає, що кількість днів прострочення складає 343 дні (28 + 31 + 28 + 31 + 30 + 31 + 30 + 31 + 31 + 30 + 31 + 11), а не 344 дні, як визначає позивач, оскільки рішення суду набрало законної сили 3 грудня 2014 року, тому даний день не підлягає врахуванню при визначенні кількості днів. В даному випадку слід врахувати, що позивач просить стягнути 3% річних саме до 11 листопада 2015 року. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] також пояснив, що позивач позовні вимоги не збільшує. Тому 3% річних у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 4 грудня 2014 року до 11 листопада 2015 року (за 343 дні прострочення) становить 1500,25 грн (53216 х 3% : 365 х 343). Таким чином, загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з положень ст.11 ЦПК України, складає 24761,25 грн (23261 + 1500, 25), вона є доведеною і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому відповідач не надав доказів на підставу своїх заперечень. Доводи міської ради не містять підстав для відмови в задоволенні позову. Так, посилання відповідача на те, що міська рада не має рахунків у фінансових установах, не можуть бути взятими до уваги, оскільки положення\~ст. 625 ЦК України\~є загальною нормою права та встановлюють правові наслідки порушення зобов'язання і відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання незалежно від будь-яких обставин. При цьому зволікання з виплатою майнової та моральної шкоди зводить нанівець судове рішення, яке є обов»язковим до виконання. Відповідно до задоволених позовних вимог з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн, який би сплачувала позивач, якби не була звільнена від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1347,30 грн витрат на правову допомогу, бо відповідно до ч.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах така компенсація не може бути більше 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. 40 % мінімальної заробітної плати в теперішній час становить 551,20 грн. за годину (1378 грн х 40%). Правова допомога надавалась у вигляді консультації 1 год. та складання позову 1 год. (а.с.24,25), тому суд враховує розмір витрат на правову допомогу за 2 год. (550 грн. х 2 = 1100 грн.). В судовому засіданні правова допомога надавалась 23 листопада 2015 року протягом 15 хв., 7 грудня 2015 року протягом 12 хв., тому розмір витрат за цей час становить 247,50 грн. (550 : 60 х 27). Загальний розмір витрат складає 1347,50 грн (1100 + 247,50). Однак позовні вимоги задоволені частково, то і витрати на правову допомогу належить задовольнити частково в розмірі 1347,30 грн. (1347,50 : 24765 х 24761,25).

Outcome: partial