Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька строком на шість місяців. У ході розгляду справи позовні вимоги уточнила і визначила термін, протягом якого просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дочки за кордон,- в період з 01.06.2016 року по 01.12.2016 року. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON]О позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 2010 року по серпень 2012 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], місце проживання якої відповідно до рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.10.2013 року визначено разом із матірю, тобто з нею. Вона займається її доглядом , вихованням, утримує дитину. У 2014 році вона уклала шлюб з громадянином [PERSON], народила в цьому шлюбі другу дитину. У 2014 році вона отримувала дозвіл на тимчасовий виїзд дочки [PERSON] до [PERSON] на підставі рішення суду, у 2015 році відповідач надавав такий дозвіл їй добровільно. Однак знову вникла проблема, відповідач не бажає надавати такий дозвіл, хоча фактично доглядом дочки не займається і нічим свою відмову не аргументує. Дочка хворіє простудними хворобами, тому вона хоче оздоровити дитину, організувати їй належний відпочинок. Її нова сім*я має певні пільги у [PERSON], дочка [PERSON] поставлена на облік у педіатра і отримує безоплатно високоякісні медичні консультації. Крім того, вона хоче, щоб її обидві дочки знали одна одну, росли разом і мали повноцінну сім*ю, але відповідач створює постійні перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих виховання дитини у сім*ї, на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона змушена знову звертатися до суду і тривалий час залишатися одною з двома дітьми. Для проживання в [PERSON] її сім*я забезпечена житлом, її чоловік надає повне фінансове утримання. Небажання відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України в першу чергу шкодить інтересам дитини, оскільки виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Тому просить позов задовольнити. В подальшому позивач просила справу розглянути за її відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, пояснила, що є матір*ю позивача. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Представник позивача [PERSON] на підтримання позову пояснила, що позиція відповідача шкодить інтересам неповнолітньої [PERSON] та свідчить про зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Відповідач заявлені вимоги не визнав, подав заперечення на позов, суду пояснив, що займається вихованням дитини, утримує її, хоче частіше з дитиною бачитися, на даний час теж створив нову сім*ю. Вважає, що позивач не зазначила необхідних доказів на підтвердження забезпечення дитини житлом, фінансовою та медичною допомогою на період перебування в [PERSON]. Він сам може оздоровити дитину в Україні і не вбачає потреби у виїзді для цього за кордон. У задоволенні позову просить відмовити. Представники відповідача [PERSON], а в подальшому [PERSON] в судовому засіданні позицію відповідача підтримали. [PERSON] пояснив, що позивач не надала відповідної довідки на підтвердження необхідності оздоровлення дитини саме в [PERSON] і не зазначила доказів на підтвердження наявності житла, фінансового забезпечення. Відповідач, як батько, має право бачитися з дочкою і піклуватися про неї, а виїзд дитини за кордон на шестимісячний термін порушить права батька і рішення суду, яким визначено можливість спілкування та побачення з дитиною, не буде виконуватися. У задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи [PERSON] надала суду висновок опікунської ради Цюрупинської міської ради про доцільність надання дозволу в інтересах малолітньої [PERSON] на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. Зазначений висновок підтримала і пояснила, що відповідач зловживає своїми батьківськими правами і свідомо створює перешкоди у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон разом з матір*ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що малолітня [PERSON] часто хворіє. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11.09.2010 року, який розірвано рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.08.2012 року(а.с.7). Від цього шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON] [INFO]. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.10.2013 року місце проживання малолітньої [PERSON] було визначено разом із матір'ю. Дитина проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні. З відповідача на користь позивача до розірвання шлюбу на утримання малолітньої дочки [PERSON] за рішенням Цюрупинського районного суду від 26.07.2012 року стягнуто аліменти(а.с.9). Сторони на даний час створили нові сім*ї, позивач у 2014 році у другому шлюбі народила дитину дочку [PERSON]((а.с.13). Між сторонами існують напружені відносини з приводу участі відповідача у вихованні дитини. Позивач має намір виїхати до [PERSON] з метою відпочинку та оздоровлення дочки, але відповідач безпідставно відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] за кордон разом із матірю, який необхідний для забезпечення її прав, у тому числі з метою оздоровлення дитини. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України \~мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положень ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до положення п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків Суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини за кордон разом з матірю не суперечить її інтересам та сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Вагомих підстав для відмови у наданні дозволу на виїзд дитини без згоди батька суд не знаходить. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представників стосовно відсутності доказів на підтвердження забезпечення житлом, матеріальне та медичне забезпечення дитини на період тимчасового перебування в [PERSON], оскільки позивачем надано докази саме на підтвердження цих обставин (а.с.17-41). Із зазначених договору на придбання квартири, довідки про зарплату, звіту про декларацію, картки на отримання медичних послуг малолітньою [PERSON] вбачається, що позивач та її чоловік в змозі забезпечити малолітню дитину на час її тимчасового перебування в [PERSON] житлом, фінансовим утриманням та медичною допомогою. Виходячи із вищезазначеного, суд також не приймає до уваги і критично оцінює показання свідка [PERSON] в частині появи хвороб у малолітньої [PERSON] після повернення її з [PERSON], оскільки ці показання є голослівними, нічим не підтверджені і свідчать про неприязнь свідка, яка є тіткою відповідача, до позивача. Ухвалюючи рішення на задоволення позову, суд в першу чергу враховує права та інтереси малолітньої дитини [PERSON], її потребу у материнській любові і турботі; знаходження дитини на утриманні матері; рішенням суду щодо визначення місця проживання дитини з позивачем, а також ураховуючи наявність у позивача в [PERSON] сім*ї, і вважає, що позивачу належить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] у супроводі матері до держави [PERSON] на строк з 01.06.2016 року до 01.12.2016 року без дозволу відповідача та з наданням дозволу для оформлення на те відповідних документів. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved