Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 07 липня 1990 року в Міському відділі ЗАГС м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за актовим записом № 374. На обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 липня 1990 року та мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини через причини психологічного характеру, різні погляди на життя, втрату взаєморозуміння та неможливість дійти згоди при вирішенні питань, які стосуються родини. З моменту припинення шлюбних відносин вони мешкають окремо один від одного, не мають загального бюджету, не ведуть спільне господарство, не придбавали речей за спільні кошти подружжя. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження є неможливим, а шлюб необхідно розірвати. Син залишиться проживати разом з нею, на його утримання з відповідача будуть стягнуті аліменти у встановленому законом порядку. Між нею та відповідачем немає спору щодо поділу спільного майна подружжя, а у разі його виникнення він буде вирішуватися в судовому порядку. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов та, з урахуванням визнання відповідачем позову, ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] підготовче засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає, не буде надавати відзив на позовну заяву, йому зрозумілі наслідки визнання ним позову, просить ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та відповідно до ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення у справі. Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та перевіривши наявність для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 липня 1990 року в Міському відділі ЗАГС м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за актовим записом № 374, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Як зазначено в позові, в 2018 році сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення загального бюджету та спільне проживання, і позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, який згідно ч.2 ст. 112 СК України ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved