Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.01.2014 року вони з відповідачем уклали шлюб, який розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2019 року. У шлюбі у них народилося дві доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З кінця вересня 2017 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Їхні діти залишились проживати з нею та повністю перебувають на її утриманні. Позивач своїх доньок утримує та належним чином піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак, питання про місце проживання дітей ними не вирішено, тому вона з даним позовом вимушена звернутися до суду. Просила суд визначити місце проживання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим, через оголошення на сайті «Судова влада,» в судове засідання не з`явився. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що сторони з 11.01.2014 року перебували у шлюбних стосунках. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного проживання у них народилося дві доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області та [NUMBER] виданого Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. З кінця вересня 2017 року сім`я фактично розпалася та шлюбні стосунки між ними були припинені і їхній шлюб було розірвано, але питання про місце проживання дітей ними на той час не вирішувалося. Діти залишились проживати з позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Те, що доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області №28 від 05.05.2020 року виданої гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] про те, що за даною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] , [INFO] - донька та [PERSON] , [INFO] .. З довідки дошкільного навчального закладу ясла-садок комбінованого типу № 8 м. Умань № 24/01-19-02 від 05.05.2020 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відвідують дошкільний навчальний заклад ясла-садок комбінованого типу № 8. За період відвідування дітьми дошкільного закладу у садок, забирала, приймала участь в організації навчально-виховних заходів мама [PERSON] . Батько участі в організації навчально- виховних заходів не приймає. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечить їхнім інтересам, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дітей, дійшов висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Outcome: approved