Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області в якій просила визнати за нею право власності на спадкове майно мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. При цьому позивач вказує, що після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] (далі - житловий будинок), який розташований на земельній ділянці площею 0,47 га. При цьому позивач зазначила, що є донькою спадкодавця, постійно проживала з матір'ю [PERSON] за місцем її реєстрації. Будинок був побудований у 1960 році. Виписка з по господарської книги підтверджує закріплення особового рахунку на будинок за [PERSON] Земельна ділянка, на якій розташований будинок, була передана матері у приватну власність на підставі рішення 17-ої сесії Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області ХХІ-го скликання від 17 лютого 1994 року. Позивач звернулася до Іванівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не може у зв'язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів. Виходячи з вищенаведеного позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок, в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не подавала, хоча повідомлена була належним чином про час місце та дату судового засідання Відповідач в судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у його відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про норми матеріального права, суд застосовує нормативно-правові акти, що діяли на час відкриття спадщини, та виходив з такого. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР). Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ч.2 ст. 529 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.1,2 ст. 548 ЦК УРСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п.1 ст. 549 ЦК УРСР). Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність). Для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою (ч.3 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Вирішуючи справу

Outcome: approved