Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить анулювати реєстрацію [PERSON] , [INFO] в квартирі [ADDRESS] , який в подальшому було уточнено. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності на житло реєстраційний номер [NUMBER] від 07.09.1998 року належить квартира [ADDRESS] [PERSON] з вересня 2011 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , а проживає в республіці Таджикистан. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. У відповідності до ст. ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 07.09.1998 року належить квартира [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть. Таким чином, суд, приймаючи до уваги викладене, а також наявність у позивача непорушного права власності, наданого Конституцією України, порушення цього права з боку відповідача [PERSON] шляхом не здійснення дій по зняттю з реєстраційного обліку у спірній квартирі, суд прийшов до висновку про задоволення даного позову в частині поновлення порушеного права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив права користування спірною квартирою.

Outcome: approved