Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд стягувати аліменти з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. При цьому посилалася на те, що сторони по справі перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області в 2013 році. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], який мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак не надає, але має таку можливість тому, що в іншому шлюбі не перебуває, інших дітей на його утриманні не має, [PERSON] є приватним підприємцем, володіє мережею магазинів, кафе. У зв'язку з чим позивачка і просить стягувати з відповідача на свою користь, на утримання дитини, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на наведені в позовній заяві докази. Представник відповідача проти позову заперечував лише в частині визначення розміру аліментів, просив суд винести рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі, по 500 грн. щомісячно. В обґрунтування зазначеного просив суд врахувати те, що з моменту розірвання шлюбу з позивачкою і до теперішнього часу він самостійно і добровільно приймає участь у вихованні та утриманні спільного сина: забезпечує його дошкільну освіту шляхом оплати витрат на відвідування дитячого садка; забезпечує його розвиток дитячими розвагами та прогулянками; здійснює придбання сезонних речей та іграшок. Крім того, з метою забезпечення сина житлом на майбутнє, в 2012 році подарував дитині квартиру, витрати по утриманню якої відповідач щомісячно несе самостійно за власний рахунок. Також, за проханням позивачки, вищезазначену квартиру було передано в оренду за 2 500 грн. щомісячно, зазначені гроші позивачка отримувала безпосередньо, але відповідач не має можливості контролювати напрями витрачання отриманих позивачкою за оренду квартири грошей і напевно стверджувати, що вони спрямовані саме на користь сина. Представник відповідача зазначив, що єдиним джерелом існування відповідача є підприємницька діяльність у сфері торгівельно-закупівельної діяльності, яка здійснюється на свій ризик та є нестабільною і здебільшого збитковою, з огляду на несприятливу економічну ситуацію у державі та значні інфляційні процеси, а тому просив, відповідно до вимог ст. 181 СК України стягувати з [PERSON] на користь позивачки на утримання сина щомісячно по 500 грн. Додав, що протягом розгляду цієї справи в суді відповідач сплачував на користь позивачки аліменти добровільно по 500 грн. щомісячно, що підтверджується відповідними квитанціями. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж Кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Зі ст. 61 ЦПК України слідує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 28.07.2006 року. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області у 2013 році даний шлюб було розірвано, після чого позивач вийшла заміж вдруге 17.12.2014 року (а.с.6), народила другу дитину (а.с.59) та на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і перебуває на обліку в УПСЗН виконавчого комітету Чугуївської міської Ради та отримує допомогу при народженні дитини на доньку [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим не працює (а.с.56). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції 11.08.2010 року (а.с.7). [PERSON] мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.8, 57). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] добровільно приймає участь у вихованні та утриманні спільного сина [PERSON]: забезпечує його дошкільну освіту шляхом оплати витрат на відвідування дитячого садка, що підтверджується довідками завідувача Кочетоцького ДЗН від 24.06.2015 року за №6 та виконавчого комітету Кочетоцької селищної Ради від 23.06.2015 року за №54 (а.с.62, 63, 66), а також в серпні та вересні 2015 року добровільно перерахував позивачці в рахунок сплати аліментів на утримання сина [PERSON] 1531 грн. - згідно квитанцій від 27.08.2015 року та від 29.09.2015 року. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач, не оспорюючи право позивачки на стягнення з нього аліментів на утримання сина, просив стягувати їх в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він добровільно приймає участь у вихованні та утриманні [PERSON]. Крім того, єдиним джерелом існування відповідача є підприємницька діяльність у сфері торгівельно-закупівельної діяльності, яка здійснюється на свій ризик та є нестабільною і здебільшого збитковою, з огляду на несприятливу економічну ситуацію у державі та значні інфляційні процеси. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК . Що ж до максимального розмiру алiментiв, якi стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України вiд 21 квiтня 1999 р. №606-XIV «Про виконавче провадження» вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту вище приведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, передбачено статтею 184 СК України.. -2- Зі змісту цієї статті слідує, що вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі може заявити не лише стягував аліментів, а й платник. При цьому підставами для присудження таких аліментів можуть бути нерегулярний та мінливий дохід платника аліментів, а саме: отримання доходу декілька разів на рік, тобто нерегулярно; розмір доходу має велику амплітуду коливань тощо. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідач, заперечуючи проти позову [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця та наполягаючи на стягненні 500 грн. щомісячно, не надав суду доказів, які б підтверджували підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі, доказів того, що на його утриманні є інші діти, непрацездатна дружина або батьки та інших обставин, що мають істотне значення і підтверджують його нездатність утримувати дитину в тому розмірі, що просить позивач. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач у стані утримувати матеріально свою дитину, доказів того, що він має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю в сфері торгівельно-закупівельної діяльності і здійснює її на свій ризик суду надано не було, а тому, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає за необхідне присудити з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved