Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю з 30.05.2010 року по 15.01.2014 року. Від спільного проживання вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. На даний час відповідач відмовляється надавати в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. Її коштів недостатньо для утримання сина, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Пояснив, що згідно рішення суду з 2010 року він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу). На даний час він проживає однією сім'єю з [PERSON] у якої є двоє неповнолітніх дітей і яких він допомагає їй матеріально утримувати. Заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки і просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та дослідивши письмові докази, суд, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачка [PERSON] звернулася до суду вважаючи, що відповідач [PERSON] не виконує в добровільному порядку свого обов'язку як батько дитини, чим порушує її інтереси і права на отримання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому інтереси дитини підлягають до судового захисту у відповідності до вимог ст.181 СК України, так як домовленості між сторонами про способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину не досягнуто. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого виконкомом Мошнівської сільської ради Черкаського району 07.03.2013 року відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], а тому зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З довідки № 199 від 14.04.2014 року виданої виконкомом Мошнівської сільської ради Черкаського району вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам ч.2 ст.182 СК України щодо мінімального розміру аліментів. Позивачкою поставленні вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини даного віку і до досягнення нею повноліття. Дані вимоги не суперечать ст. 183 СК України, оскільки відповідач працює, має регулярний матеріальний дохід, тому суд знаходить за можливе провести стягнення аліментів, з врахуванням обставин передбачених ст.182 СК України, у частці від доходу відповідача, а саме: в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини даного віку і до досягнення нею повноліття. При винесенні рішення судом враховано, що відповідач [PERSON] сплачує аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], згідно рішення Черкаського районного суду від 25.02.2010 року, однак твердження відповідача [PERSON] про сплату аліментів на утримання спільної з позивачкою дитини у розмірі 1/6 частки від заробітку не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки 1/6 частка від його заробітку може бути меншою ніж 30% встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. Крім того, суд вважає, що відповідач може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які він сплачує у розмірі 1/3 частки на утримання неповнолітньої дитини за рішенням Черкаського районного суду від 25.02.2010 року. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає до задоволення. При подачі позовної заяви до суду, позивачка [PERSON] була звільнена від оплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., тому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, дані витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved