Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що йому на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 16 жовтні 2000 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Соєвою Г.Ф. по реєстру № 4064 їй належить квартира [ADDRESS] . Відповідач не проживає з лютого 2017 року, проте залишається зареєстрованим у квартирі, участі в утриманні якої не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує його законні права як власника квартири щодо вільного розпорядження майном. За власною ініціативою відповідач з реєстраційного обліку не знімається. Ухвалою суду від 27.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в спрощеному провадженні. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, повідомлений через сайт суду, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 4064, копія договору додається. На теперішній час у вищезазначеній квартирі зареєстровані: власник - [PERSON], [INFO], чоловік - [PERSON], [INFO] син - [PERSON], [INFO]. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, але з лютого 2017 року фактично не проживає, всі свої особисті речі з квартири забрав і протягом року жодного разу в квартирі не з'являвся. Вказана обставина підтверджується актом про не проживання особи від 10.05. 2018 року. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на жил приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відлові до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначає його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житло разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо ішш встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, вирішення питання про зняття особи з реєстрації залежить, зокрема, вирішення питання про право на користування особи житловим приміщень відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь- яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має права вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщені про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнай особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи і річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежне від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові втрати суд покладає на відповідача. На підставі ст.ст. 391, 405ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ,Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»та

Outcome: approved