Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 30 листопада 1990 року Кременчуцьким палацом одруження, актовий запис №2239, видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Позивачка також просить спільну дитину [PERSON] залишити проживати разом з матір`ю та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка вказує, що між нею та [PERSON] відсутнє взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть та мають різні інтереси. З 2020 року сторони проживають окремо і фактично припинені шлюбні відносини, строк на примирення позивачка просить не надавати. При цьому, у заяві зазначено, що відсутній спір про поділ майна. Подружжя має неповнолітню дитину ? [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, змінила, відмовилася від вимог позовної заяви щодо визначення місця проживання дитини. Іншу частину позовних вимог підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що з позивачкою разом не проживає з листопада 2020 року, спільного господарства не ведуть та мають різні інтереси. Проти задоволення змінених позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягають задоволенню виходячи з наступного. Шлюб між сторонами у цій справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 30 листопада 1990 року Кременчуцьким палацом одруження, актовий запис №2239, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30 листопада 1990 року. У шлюбі подружжя має неповнолітню дитину ? [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №16, виданим 10 січня 2006 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. У судовому засіданні установлено, що фактично подружжя шлюбних відносин не підтримує тривалий час, проживає окремо, спільного господарства не веде. Сторони не мають наміру щодо збереження шлюбу. Спір про поділ майна відсутній. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Згідно із статтею 104 Сімейного кодексу України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно змісту позовної заяви, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем. Суд вважає за необхідне зазначити, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, що підтвердилося і тим, що з часу відкриття провадження у справі сторони не примирилися. З`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, ураховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити дошлюбне прізвище [PERSON] . Згідно зі статтями 114, 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved