Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Чкалова, 34, відповідно до свідоцтва про право на спадкування за законом, виданого 02.11.1994 року. Разом з позивачкою в будинку зареєстровані її онуки [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі. [PERSON] та [PERSON]зареєстровані в будинку позивачки, але фактично: [PERSON]з 06.03.2013 року, [PERSON] з 17.12.2013 року по даний час там не проживають. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, їх особистих речей в будинку не має, з позивачкою вони не спілкуються з 2013 року, у зв'язку з чим позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судові засідання, призначені на 30.11.2017 року та на 15.01.2018 року не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Чкалова, 34, відповідно до свідоцтва про право на спадкування за законом, виданого 02.11.1994 року. Відповідно до довідки квартального комітету мікрорайону «Лівобережний» від 02.11.2017 року за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Чкалова, 34 разом з позивачкою зареєстровані [PERSON] з 06.03.2013 року із цього часу фактично там не проживає та [PERSON] зареєстрований з 17.12.2013 року і з цього часу фактично там не проживає. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Чкалова, 34, також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 09.11.2017 року № 10-06/4169. Відповідачка [PERSON], згідно даних відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 09.11.2017 року № 10-06/4168 померла, в звязку з чим знята з реєстраційного обліку 22.01.2015 року, через що у відкритті провадження у справі в частинівизнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням було відмовлено. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. [PERSON] являється повнолітньою особою, договір найму житла між позивачкою та відповідачем не укладався. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Чкалова,34. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014\~року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Outcome: approved