Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон посилаючись, що вони з відповідачем 17 лютого 2007 року зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбно-сімейні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, не бажанням відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Вважає, що сім'я їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, тому просила шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з нею та зобов'язати відповідача надати безстроковий дозвіл на виїзд з України дитини разом з нею без згоди та супроводу відповідача або її нотаріально посвідченої копії, оскільки дитині необхідно щороку виїзжати за кордон на відпочинок та оздоровлення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання доньки з позивачем та надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Оскільки заперечень до позову не надійшло, він визнаний відповідачем і це не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів сторін та інших осіб, то в відповідності до ч.4 ст.130 ЦПК України суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 лютого 2007 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 162, мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року сторони не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, не бажанням відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, визначити позивачу шлюбне прізвище та місце проживання дитини з нею. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач доказів в підтвердження своїх вимог щодо не надання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон не надала. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон, тому в його задоволенні відмовляє.

Outcome: partial