Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи як такою що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] з 26.06.1992 року перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO]. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], який проживає з позивачкою. Шлюб виявився невдалим, сімейні стосунки з чоловіком не склалися, шлюб було розірвано. У частині житловому будинку по [ADDRESS], зареєстрованого в частині 42/100 за позивачкою [PERSON], який належить їй на підставі договору дарування, відповідач по справі [PERSON] з дати реєстрації залишається зареєстрованим в цьому будинку. У лютому 2003 року внаслідок неприязних стосунків [PERSON] забрав власні речі, залишив свої ключі від дверей будинку на столі і добровільно покинув житло, залишив позивачку з сином напризволяще, вона зі свого боку не чинила йому ніяких перешкод у здійсненні його права на житло. Зустрічаючись в місті позивачка неодноразово просила відповідача змінити реєстрацію свого постійного місця проживання, проте зробити це у добровільному порядку він категорично не бажає. У зв'язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. [PERSON] постійного місця роботи не має, внаслідок зловживання спиртними напоями підробляє випадковими роботами, виїжджає періодично на заробітки за межі області, долею сім'ї, сина, можливістю проживання у будинку не цікавиться. Місце перебування відповідача позивачці невідомо, оскільки після розірвання шлюбу Виноградівським районним судом у 2012 році, зв'язків не підтримують. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала письмову заяву в якій позовну заяву підтримала в повному обсязі, просить суд таку задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи сповіщався судом своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані докази, повно та всебічно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, що мають юридичне значення для прийняття рішення по справі, суд прийшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивачка з 26.06.1992 року перебувала у шлюбі з відповідачем [INFO]. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, що стверджується довідкою Виноградівської міської ради за №1494 від 02.06.2014 року. Шлюб виявився невдалим, сімейні стосунки з чоловіком не склалися, рішенням Виноградівського районного суду від 03.09.2012р. (справа № 703/3425/12 ) шлюб було розірвано. У частині житловому будинку по [ADDRESS], зареєстрованого в частині 42/100 за позивачкою [PERSON], який належить їй на підставі договору дарування, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою 29 серпня 1995р. за реєстром № 3080, зареєстрованого у Виноградівському РБТІ, відповідач по справі [PERSON] з дати реєстрації залишається зареєстрованим в цьому будинку. У лютому 2003 року внаслідок неприязних стосунків [PERSON] забрав власні речі, залишив свої ключі від дверей будинку на столі і добровільно покинув житло, залишив позивачку з сином напризволяще, вона зі свого боку не чинила йому ніяких перешкод у здійсненні його права на житло. Більше у будинку [PERSON] не проживав, вартість комунальних послуг не сплачував, що підтверджується копіями квитанцій про їх оплату. Позивачці самій, враховуючи останнє значне підвищення ціни на газ, електроенергію та вивіз сміття, сплачувати комунальні послуги важко. Відповідно, до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391, 317, 319 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою та інші. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved