Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] таким,\~що втратив\~право користування\~житлом -\~будинком [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що їй на праві особистої власності належить в цілому житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08 серпня 2000 року державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Ольховською Л.М., за реєстровим №1-1450, який зареєстрований 08 вересня 2000 року в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстровій книзі №7 за реєстровим №817. \~ \~ \~ \~В зазначеному житловому будинку з 18 листопада 2000 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який є її колишнім чоловіком, однак фактично без поважних причин в ньому не проживає з 2011 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 03 квітня 2019 року депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Цибулько О.В. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2011 року шлюб між нею та відповідачем по справі розірваний. Наявність реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку порушує права позивача, як власника житлового будинку, оскільки їй доводиться сплачувати за нього всі комунальні послуги. Місце проживання відповідача позивачу невідоме. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2019 року, вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. У встановлені судом строки позивач усунула зазначені в ухвалі суду недоліки. \~ \~ \~ \~25 квітня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187\~ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 05 червня 2019 року особисто надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала та просила судові витрати з судового збору залишити за її рахунок. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляв. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В зв`язку з неявкою належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280\~ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить в цілому житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Ольховською Л.М. за реєстровим № 1-1450, який зареєстрований в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №817 /а.с.8/. Відповідно до рішення ІІІ сесії Височанської селищної ради VІІ скликання від 21 січня 2016 року «Про перейменування проспектів, вулиць, площ, провулків, в`їздів в смт.Високий та сел.Нова Березівка на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області» в смт. Високий [ADDRESS] . Комінтерна перейменовано на вул. Бібліотечна /а.с.15/. В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується будинковою книгою /а.с.10-12/, адресною карткою /а.с.13/ та відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 22 квітня 2019 року /а.с.33/. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. За змістом ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Статтею 3 ЦК України встановлено, що одними із основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , є колишнім чоловіком позивача, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2011 року /а.с.9/. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 03 квітня 2019 року, складеним депутатом Височанської селищної ради Цибулько О.В., зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , 1967 року народження, не мешкає у спірному житловому будинку з 2011 року /а.с.14/. Порушене право власника житла, щодо усунення перешкод у здійсненні нею прав власника, підлягає захисту. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад вісім років судом не встановлено. Відповідач не надав суду доказів на право користування спірним житлом. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.141\~ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved