Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, належить квартира [ADDRESS]. ЇЇ подруга звернулась до неї з проханням зареєструвати свого співмешканця [PERSON] 22.12.2016 року терміном на дві неділі, що було потрібно йому для працевлаштування, так як зареєструвати його в себе вона не мала змоги, у звязку з тим, що не переоформила приватний будинок після смерті свого чоловіка, в чому вона їй не відмовила. Вже після нового року вона нагадала [PERSON], щоб він знімався з реєстрації, та він пообіцяв їй це зробити. [PERSON] у належній їй квартирі зареєстрований, але ніколи не проживав. 26.01.2017 року їй стало відомо, що останній взагалі виїхав з міста Берислав в невідомому напрямку, номер телефону змінив, однак так і не виписався з її квартири. У звязку з цим, вона може позбавитись субсидії, а цього не можна допустити так як вона є інвалідом 2-ї групи, ніде не працює та має незначні доходи. Тому у звязку з вищевикладеним, просить суд, позбавити [PERSON] права користування квартирою №13 по вулиці Центральна (Леніна) буд. 289 в місті Бериславі, Херсонської області, шляхом скасування реєстрації [PERSON], [INFO], за адресою: місто Берислав, Херсонської області, вулиця Центральна (Леніна) [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявилася, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомений за зареєстрованою адресою його проживання. Факт його реєстрації підтверджено отриманою на запит суду довідкою з Бериславського районного сектору УДМС України в Херсонській області. Ч.5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Направлена [PERSON] рекомендована кореспонденція з викликом в судове засідання згідно з відміткою працівника поштового відділення не була вручена йому, повернувся конверт з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено що позивачу та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.11.2004 року, виданого Бюро приватизації житла м. Берислав, на праві спільної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м., право на яку зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації (а.с.6, 7). Згідно копії картки реєстрації особи, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], прибув з АР Крим м. Севастополя, місце проживання зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає та ніколи не проживав в квартирі позивача, що підтверджується актом про не проживання складений 01.02.2017 року (а.с. 9), та добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим порушую право позивача на власність. Тому враховуючи те, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належній позивачу квартирі відповідач не проживає, витрат на утримання квартири не несе, квартиру для проживання не використовує, тому у суду є всі підстави для визнання [PERSON], [INFO], втратившим право користування квартирою №13 в будинку №289 по вулиці Центральній (Леніна), в місті Берислав Херсонської області. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю. Тому вимога позивача про скасування реєстрації відповідача, не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. У задоволенні вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача належить відмовити, оскільки вимогами Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 гривень. Відповідно до ст. 41,47 Конституції України, на підставі ст. 316, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial