Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона з лютого 1970 року вона постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . Вона є власником вищевказаної квартири згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2014 року та свідоцтва про право власності на житло. За вищевказаною адресою, крім неї, зареєстрований з 09.07.2013 року онук [PERSON] , про що свідчить довідка від 23.09.2019 року. Натомість, за цією адресою з моменту реєстрації він не проживав і не проживає до цього часу, його речі відсутні. Будь-яких коштів він їй не сплачував, як не ніс і витрат з утримання будинку та оплати комунальних послуг. Вказаний факт не проживання підтверджується актом від 23.09.2019 року складеним за участю ТОВ «Місто для людей Кременчук» та громадян: [PERSON] , [PERSON] , в якому зазначено, що з 2014 року [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою по теперішній час. Вона пенсіонер за віком. Разом з тим, на сьогодні, внаслідок реєстрації особи за вищевказаною адресою вона вимушена у більшому розмірі сплачувати комунальні послуги, вона не може оформити субсидію, а для неї це має суттєве значення для нормалізації свого життя, внаслідок чого порушуються її права і інтереси, у тому числі порушуються право щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вказані обставини створюють їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, вважає, що [PERSON] втратив право користування житлом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що вона є власником квартирі [ADDRESS] . У 2013 році за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання відповідача, який доводиться їй онуком. Відповідач проживав у квартирі протягом нетривалого часу, після чого, десь з початку 2014 року, відповідач у квартирі не проживає і місце його перебування їй невідомо. Будь яких перешкод у користуванні квартирою вона відповідачу не чинила. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 грудня 2014 року, яке видане приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В. та зареєстроване в реєстрі за №1060, свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 19 жовтня 1994 року Управлінням житлово комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно розпорядження №5185/1 від 19 жовтня 1994 року, зареєстрованого в книзі М-2 за №338, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається із довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 23.09.2019 року за вих.№721/36, за адресою: [ADDRESS] у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання позивача та з 09.07.2013 року у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання відповідача. Актом про не проживання від 23 вересня 2019 року складеного працівниками ТОВ «Місто для людей Кременчук» встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2014 року по теперішній час. Згідно ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. Ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ч.1 ст. 405 ЦК України. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є власником (співвласником) спірної квартири, останній у вказаній квартирі не проживає більше чотирьох років та судом не встановлено обставин, за яких за ним зберігається вказане житлове приміщення, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved