Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач посилається на те, що вона проживала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Наразі дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає допомогу на утримання дитини. Враховуючи викладене, [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника. Позивач до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив до суду не надав. Ухвалою судді від 09.01.2020 позовна заява була залишена без руху з підстав її невідповідності вимогам ст.175 ЦПК України. 24.01.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач шлюб із відповідачем не реєструвала. На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Батько дитини, відповідач [PERSON] добровільно не надає допомогу на утримання дитини. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно довідки Войнівської сільської ради від 08.01.2020, позивач [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що позивач не працює. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вищевикладеного, враховуючи законодавчо визначену рівність батьків щодо обов`язку утримувати своїх дітей, та з урахуванням того, що матеріали справи не містять жодних відомостей про неможливість відповідача надавати таку допомогу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру частки від доходу, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що саме такий розмір аліментів, з урахуванням доходів позивача, відповідатиме принципу справедливості, добросовісності та розумності, при цьому буде достатнім внеском для задоволення соціально-побутових, фізичних, духовних та інших потреб дитини та не нестиме обтяжуючого характеру для відповідача. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved