Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши, що вона є власником квартири [ADDRESS] (Блюхера) м. Кривого Рогу. Відповідач по справі [PERSON] є її онуком, який є зареєстрованим у її квартирі, однак не мешкає у ній з липня 2012 року. Однак [PERSON] хоча не мешкає у її вказаній квартирі, на його долю нараховуються комунальні послуги які вона самостійно має нести за онука, що ставить її у скрутне фінансове становище і змушує звертатися до суду з даним позовом, тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме квартирою № 9 будинку № 3 по вул. Петра Дорошенка (Блюхера) м. Кривого Рогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), 3\\9. Відповідач [PERSON] в судове зсідання не з`явився, про\~ слухання\~\~\~ справи\~\~\~ був\~ повідомлений \~\~ . Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Блюхера) м. Кривого Рогу (а.с. 5-6- договір дарування 1\\2 частини квартири від 05.06.2002 р., а.с. 7 угода про розірвання договору від 04.07.1998 р.). \~Згідно довідки з місця реєстрації від 18.11.2016 р. (а.с. 10), в квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), 3\\9 зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON] ( син позивача ) та [PERSON] (відповідач та онук позивача) В матеріалах справи міститься Акт складений мешканцями будинку № 3 по вул. Петра Дорошенка (Блюхера) м. Кривого Рогу ( а.с. 8), із змісту якого випливає, що [PERSON], [INFO] не проживає за адресою свого місця реєстрації - у квартирі [ADDRESS] (Блюхера) м. Кривого Рогу з липня 2012 року . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожний окремо підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON], у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] (Блюхера) м. Кривого Рогу з липня 2012 року по даний час. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] (Блюхера) м. Кривого Рогу з липня 2012 року по даний час. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з липня 2012 року без поважних причин ( тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даній квартирі в судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, що знаходиться за вказаною адресою, у зв'язку з відсутністю у ній без поважних причин понад одного року. Відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved