Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 15 вересня 2012 року між нею - [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Пацканівською сільською радою Ужгородського району Закарпатській області, актовий запис за № 04, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 15.09.2012 року. Вказує, що від шлюбу вони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.04.2013 р. та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.07.2014 року. Зазначає, що починаючи з 2018 року вони з відповідачем почали жити окремо. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Під час спільного проживання виявилося, що у них різні погляди на життя. Це відображалося зокрема у відсутності порозуміння між ними, недбайливим ставленням з боку відповідача до нею та неповагою, через що часто виникали конфліктні ситуації та сварки, що може негативно вплинути на майбутній світогляд їхніх дітей. Також вказує, що на даний час вона проживає з [PERSON] . Від спільного проживання у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.09.2019 року. Свідоцтво про народження сина [PERSON] , [INFO] , було видано у відповідності до частини 3 ст. 122 СК України. Стверджує, що за таких обставин їхній шлюб із відповідачем носить лише формальний характер. Також пояснює, що [PERSON] та [PERSON] проживають з нею, що підтверджується довідкою про місце проживання від 01.10.2019 р. № 5920/18-21 та знаходяться на повному її утриманні. На даний час вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 - х років. Стверджує, що відповідачу відомо скільки необхідно грошей на утримання дітей, проте він не бажає надавати кошти на та їхнє утримання. Адже кошти необхідні для навчання, продуктів харчування, одягу та інше, що потрібно дітям для її повноцінного розвитку. Наскільки їй відомо, відповідач офіційно не працює, проте має не погані доходи від різних неофіційних робіт. Також стверджує, що відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. У зв`язку з наведеним просить суд: 1. Розірвати шлюб між нею та відповідачем. 2. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». 3. Стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 2500,00 гривень щомісячно, по 1250,00 грн. на кожну дитину з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття кожної з дітей. 4. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак, 21.02.2020 року подала через канцелярію суду заяву від 21.02.2020 року про розгляд справи без її участі. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак, 21.02.2020 року подав через канцелярію суду заяву від 21.02.2020 року про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що не заперечує проти винесення рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~15.09.2012\~року між\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~(після\~реєстрації шлюбу\~прізвище [PERSON] )\~було укладено\~шлюб,\~який зареєстровано\~у Пацканівській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 04, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.09.2012 року виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а також те, що відповідач не заперечує проти позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~184\~СК\~України,\~суд\~за\~заявою одержувача\~визначає\~розмір\~аліментів у\~твердій\~грошовій\~сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, а також вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2\~ст. 182 СК України. Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 5920/18-21 від 01.10.2019 року, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Судом також встановлено, що на даний час позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, яка народилася від спільного проживання з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 20.09.2019 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач офіційно не працює, проте має не погані доходи від різних неофіційних робіт. Від утримання сина ухиляється, інших утриманців немає. Враховуючи викладене,\~а також\~беручи до\~уваги рівність\~обов`язку батьків\~щодо утримання\~дитини,\~а також\~визнання позову\~відповідачем,\~суд приходить\~до висновку,\~що в\~силу вимог\~ст.\~180\~СК України,\~з відповідача\~слід стягнути\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~сина -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та доньки\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~-\~2500,00\~гривень,\~по 1250,00\~грн.\~на кожну\~дитину щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття кожної з дітей. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років 1626 грн., з 01.07.2019 року 1699 грн., з 01.12.2019 року 1779 грн., згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, то така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. При цьому, оскільки позивач пред`явила позов 02.10.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги позивача про залишення за нею прізвища отриманого в шлюбі « [PERSON] », то така підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved