Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 3\~645\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що [PERSON] звернулася до позивача з листом-вимогою щодо погашення заборгованості за укладеним договором позики б/н від 01.09.2012р. та вказала про свої наміри щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за [PERSON] права власності на предмет іпотеки. Оскільки різниця між фактичною заборгованістю перед відповідачем та вартістю майна, яке відповідач має намір отримати у власність становить 150\~000 (сто пятдесят тисяч) дол. США, відповідно до вимог ст.37 ЗУ «Про іпотеку» відповідач має сплатити позивачу 135\~000,00 (сто тридцять пять тисяч) дол. США, (що становить 3\~645\~000,00 грн. за курсом НБУ на момент звернення з позовом). [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 01.09.2012 року в розмірі 250\~000,00 (двісті пятдесят тисяч) дол. США. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття [PERSON] права власності на 36/100 та 14/100 часток нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м.Львів, пр.Шевченка 12/1, загальною площею 253,5 кв.м та належать [PERSON] на праві приватної власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики б/н від 01.09.2012р., в забезпечення виконання якого було укладено також договір іпотеки б/н від 01.09.2012р. Оскільки [PERSON] порушила умови повернення коштів за договором позики, [PERSON] має право вимагати дострокового виконання зобовязань за цим Договором у повному обсязі відповідно до п 6.2.1. договору позики. Враховуючи що відповідачем за зустрічним позовом не було повернуто всієї суми позики, після отримання відповідного листа-вимоги, позивач за зустрічним позовом, як іпотекодержатель, відповідно до норм чинного законодавства та укладених договорів має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Представник позивача подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить такий задоволити, проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Представник відповідача подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зустрічний позов підтримує, просить такий задоволити з підстав викладених в позовній заяві, заперечує проти задоволення первісного позову оскільки такий, на його думку, подано передчасно. Враховуючи вищевказані клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутності та те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представників сторін, суд відповідно до вимог ст.169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів у справі, без участі сторін та без фіксації судового процесу, оскільки всі учасники в судове засідання не з'явилися. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що в задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надала [PERSON] позику в розмірі 400\~000,00 (чотириста тисяч) дол. США. Погашення позики мало здійснюватися рівними частинами, щорічно по 50\~000 дол. США, до 01.09.2020 року. В забезпечення виконання вищезазначеного грошового зобовязання за зазначеним договором позики 01.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала к іпотеку: 36/100 частки нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, пр. Шевченка 12/1, загальною площею 253,5 кв.м., що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №Г-00701 від 01.08.2003р., виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням №820 від 01.08.2003р. та 14/100 частки нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, пр. Шевченка 12/1, загальною площею 253,5 кв.м., що належала [PERSON] на підставі договору дарування №303 від 05.04.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.2.1. Договору іпотеки за домовленістю сторін предмет іпотеки оцінюється у суму 400\~000,00 (чотириста тисяч ) дол. США. Відповідно до вимог Договору позики чергове повернення коштів повинно відбуватися 01 вересня кожного року (п.4.1. Договору позики). Пунктом 6.2.1. Договору позики встановлено, що при порушенні Позичальником зобовязань по поверненню позики, передбачених п.4.1 Договору, більш ніж на 5 (пять) календарних днів, Позикодавець має право вимагати дострокового виконання зобовязань за цим Договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення Позичальнику. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено підстави звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення основного зобовязання або зобовязання іпотекодавця за цим договором: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог та в інші способи, що не суперечать чинному законодавству України. [PERSON] сплатила [PERSON] 150\~000, 00 (сто пятдесят тисяч) дол. США (що підтверджується наданими розписками). У звязку з тим, що 01.09.2016р. [PERSON] не сплатила черговий платіж в розмірі 50\~000 (пятдесят тисяч) дол. США, [PERSON] 16.10.2016р. звернулась до неї з листом-вимогою, яким вимагала повернення всієї несплаченої суми позики, а саме 250\~000,00 (двісті пятдесят тисяч) дол. США, та повідомляла про намір задовольнити вимогу іпотекодержателя шляхом набуття та реєстрації за нею права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Положеннями ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, вказаним правовими нормами передбачається, що у випадку порушення боржником (іпотекодавцем) своїх зобов'язань по кредитному договору в іпотекодержателя виникає право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Частиною другою ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 4 ст.334 ЦК України зазначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що право власності фактично виникає та припиняється з моменту державної реєстрації та внесення відомостей в єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, наведене, вимога [PERSON] щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на момент звернення з позовом є передчасною і не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ч. 3\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку» таке відшкодування здійснюється лише у разі набуття права власності на предмет іпотеки, а саме по собі рішення суду про визнання права власності на предмет іпотеки не свідчить про набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки. Відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя можливо лише після набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, тобто після реєстрації права власності за [PERSON] на предмет іпотеки. Статтею 212 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved