Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та просить суд визнати квартиру [ADDRESS], загальною площею 78,3 кв.м. її особистою приватною власністю. На обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що 04 листопада 1984 року між нею та відповідачем укладено шлюб. 25 лютого 2017 року відділом РАЦС шлюб між ними було розірвано, видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис №54, хоча спільне проживання однією сімєю із ним фактично припинено ще з жовтня 2013 року, з того часу вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За час шлюбу нею було придбано квартиру №43 в будинку №34Г по вул.. Тернопільській в м. Хмельницькому, загальною площею 78,3 кв.м. Дана квартира була придбана нею 19.08.2014 року за особисті кошти, що були запозичені нею в червні 2014 року в іншої особи. Згідно висновку про вартість майна, що виготовлений ТОВ «Експерт» ціна квартири становить 82180 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пп..23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Вказане майно вона має намір відчужити, однак відповідач відмовляється надати свою згоду на таке відчуження. Оскільки квартира рахується як субєкт права спільної сумісної власності вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, при цьому визнав факт того, що відповідач та позивач перестали проживати однією сімєю з жовтня 2013 року, спірна квартира придбавалася коли [PERSON] та [PERSON] не проживали разом за особисті кошти позивачки, які вона позичила. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 04 листопада 1984 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Спільне проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] фактично припинено з жовтня 2013 року, що визнається сторонами по справі. 25 лютого 2017 року відділом РАЦС шлюб між ними було розірвано. 19.08.2014 року [PERSON] було придбано квартиру №43 в будинку №34Г по вул.. Тернопільській в м. Хмельницькому, загальною площею 78,3 кв.м. Дана квартира була придбана [PERSON] за особисті кошти, що були запозичені нею в червні 2014 року в іншої особи, що визнається сторонами по справі. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Враховуючи вищевикладене, а також те, що джерелом набуття квартири є особисті кошти [PERSON], суд вважає, що слід визнати квартиру №43 в будинку №34Г по вул.. Тернопільській в м. Хмельницькому, загальною площею 78,3 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON].

Outcome: approved