Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 21.09.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №92. Витрати повязані з оформленням розірвання шлюбу в органах РАЦСу просить покласти на [PERSON]. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 21.09.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №92. Дітей у шлюбі в них немає. Позивач стверджує, що причиною розпаду їхнього шлюбу є те, що проживши у шлюбі з відповідачем певний час, вона прийшла до висновку, що вони є різні по характеру, а також мають різні погляди на життя. Просить позов задоволити. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. /а.с. 10/. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд встановив, що 21 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №92, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, серія І-СГ №213889 /а.с.3/. Спільних дітей у них немає. Із змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, оскільки в них різні погляди на життя, а також різні характери. Окрім цього, відповідач зловживає алкоголем, неодноразові прохання позивача змінити своє життя та допомогти їй утримувати спільне господарством не дали жодних результатів. У звязку із чим у сторін часто виникали конфлікти, які переростали в скандали. З липня 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] припинилися подружні стосунки, які не бажають відновлювати. Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що сторони подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що зареєстрований шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги про покладення на відповідача витрат, повязаних з оформленням розірвання шлюбу в органах РАЦС, у її задоволенні необхідно відмовити, оскільки згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (другий абзац ч. 3 ст. 115 СК України). При цьому слід зазначити, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial