Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року у справі № 569/5323/15-ц та стягувати на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття. Позивач [PERSON] повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просить суд, збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки в розмірі 2500 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечує проти збільшення розміру аліментів в межах 1000 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечує проти збільшення розміру аліментів в межах 1000 грн. Додатково суду пояснив, що у відповідача на утриманні син [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у цивільній справі\~№ 569/5323/15-ц від 17 листопада 2016 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2015 року і до досягнення донькою повноліття. Відповідно до вимог частини першої\~статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до вимог частини першої\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі\~\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня 2018 року - 1944 гривні, з 1 грудня 2018 року - 2027 гривень. Як визначено у\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повиненна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення\~статті 180 СК України\~щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. Відповідно до довідки про доходи від 02 жовтня 2018 року № 30 загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року становить 22202 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1250 грн. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання доньки в більшому розмірі позивач суду не надала. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у\~статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої\~статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1250 грн щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. При цьому суд враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 16 листопада 2016 року в розмірі 500 грн. на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою\~статті 182 СК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved