Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 05 червня 2006 року купила у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 1 900 доларів США. І хоча договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, на виконання його умов вона сплатила повну суму договору, що підтверджується письмовою розпискою відповідача про тримання вказаної суми та 550 гривень передоплати за земельні ділянки з 02 квітня 2006 року по 10 травня 2006 року, а 05 червня 2006 року [PERSON] передала у власність вказаний будинок, ключі від нього, технічну документацію на нього та документи, що підтверджують право власності на земельні ділянки. Вказувала, що для оформлення даного правочину [PERSON] 12 вересня 2009 року надала нотаріальну довіреність на [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно якої уповноважила їх продати будинок [ADDRESS]. Однак, за час дії довіреності правочин так і не був оформлений, а коли термін її дії закінчився - відповідач відмовила у продовженні. Зазначала, що завершивши будівництво будинку отримала рішення «Про погодження приватного житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] в експлуатацію» від 25 січня 2011 року. Об'єкт нерухомого майна належав відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 2004 року № 1-3150. У зв'язку з наведеним просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинок по [ADDRESS], укладений від 05 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на вказаний будинок та право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0679 га (кадастровий номер [NUMBER]); земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.2500 га ([NUMBER]). Позивач у наданій до суду заяві просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце його проведення булла повідомлена у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. У відповідності до вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наспутне. Так, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 2004 року [PERSON] набула право власності після смерті [PERSON] на об'єкт нерухомого майна незавершеного будівництва по [ADDRESS] технічна готовність 91,5 % (а.с. 5). Довіреністю від 12 версеня 2009 року [PERSON] уповноважила [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продати на об'єкт нерухомого майна незавершеного будівництва по [ADDRESS] технічна готовність 91,5 % за ціною та на умовах на їх розсуд. Термін її дії - до 12 вересня 2012 року (а.с. 4). На а.с. 6,7 містяться державні акти на право власності на земельну ділянку від 13 квітня 2010 року та 13 квітня 2012 рокупо [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га ([NUMBER]) та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0679 га (кадастровий номер [NUMBER]). Розпискою від 05 червня 2006 року підтверджується факт передачі [PERSON] коштів в сумі 1 900 доларів США за будинок по [ADDRESS] (а.с. 8). Та отримання 550 гривень передоплати за земельну ділянку з 02 квітня 2006 року по 10 травня 2006 року (а.с. 8 зворот). Як вбачається із рішення виконавчого комітету Вільхівської сільської ради 6-го скликання від 25 січня 2011 року № 23 «Про погодження прийняття приватного житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] в експлуатацію» погоджено [PERSON] прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Довідкою про погодження прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію погоджено [PERSON] ВК Вільхівської сільської ради прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Із письмових пояснень [PERSON] слідує, що останній відомо про факт купівлі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] у [PERSON] за 1 900 доларів США, 550 гривень та вона була присутня при їх передачі (а.с. 14). Аналогічні пояснення [PERSON] знаходяться в матеріалах справи на а.с. 15. Із акту від 12 серпня 2017 року військово-цивільної адміністрації с. Нижня Вільхова слідує, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с. 18). Згідно довідки № 1683 від 12 вересня 2017 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до розпорядження сільського голови від 24 січня 2016 року с. Н. Вільхова № 06 «Про затвердження назв вулиць, населених пунктів, соціальних об'єктів, які підлягають перейменуванню» вулицю Щорса перейменовано на Підлісну (а.с. 20). Згідно вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язуються передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Для визнання такого договору дійсним обов'язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, позивач належним чином виконав договір, передавши відповідачеві обумовлену суму грошей, відповідач частково виконав договір, передавши нерухомість, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Згідно ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 19 червня 2013 року по справі № 6-49 цс13 у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При цьому, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (аналогічною є правова позицію, викладена у Постанові ВСУ від 06 вересня 2017 року у справі за № 6-1288цс17). Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. У той же час, з 01 січня 2013 року у Цивільний кодекс України внесли суттєві зміни, пов'язані зі скасуванням державної реєстрації правочинів. Так з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, по відношенню до ч. 2,3 статті 182, ч. 4 статті 334, ч. 3 статті 640 та статті 657 ЦК України. Згідно до цих змін, державна реєстрація договору (правочину) нерухомого майна скасовано. З ч. 3 ст. 334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведених обставин, та з урахуванням встановленого факту ухилення відповідача [PERSON] від нотаріального посвідчення договору, що підтверджується, зокрема небажанням продовжити термін дії довіреності, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача та задовольнити позов в частині визнання дійсним договору купівлі-продажужитлового-будинкупо [ADDRESS], укладеного 05 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] Однак, суд відмовляє в частині визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, оскільки згідно 220 ЦК України, договір лише визнається дійсним, а визнання права власності не передбачено, оскільки право власності виникає в силу Закону, зокрема на підставі частини 3 статті 334 ЦК України після набрання чинності таким рішенням суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial