Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з вона перебувала у громадянському шлюбі з [PERSON] з 01.01.2007 року по 01.01.2009 року. [INFO] року у них народилася дитина - син [PERSON]. Дитина проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, не сплачує аліменти. Вона планує тимчасовий виїзд до зони АТО в м. Донецьк, де проживають її родичі, з дитиною в період з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року. Разом з тим, вона має намір разом з дитиною в період з 01.05.2016 року по 01.07.2016 року тимчасово виїжджати за кордон, а саме до Туреччини для відпочинку та оздоровлення. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини разом з матір'ю за кордон, в м. Донецьк Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 25.12.2015 року по 15.01.2015 року в м. Донецьк; надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.05.2016 року по 01.07.2016 року до Туреччини; дозволити позивачу без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України на період з 01.05.2016 року по 01.07.2016 року до Туреччини; надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] за межі України на весь час до досягнення нею повноліття; дозволити позивачу без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України на весь час до досягнення нею повноліття. Згодом [PERSON] збільшила позовні вимоги, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на весь час до досягнення ним повноліття до зони АТО (непідконтрольної території України) в м. Донецьк; надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] за межі України на весь час до досягнення ним повноліття; дозволити позивачу без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України на весь час до досягнення нею повноліття. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. ). Малолітня дитина зареєстрована разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та фактично проживають за адресою : [ADDRESS], як переміщені особи з тимчасово окупованої території України (а.с. ) Із змісту заявлених позивачкою вимог вбачається, що відповідач не надає згоди на виїзд дитини за межі України, а також до окупованої території - в м. Донецьк, який необхідний для забезпечення її прав. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно до ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою КМУ від 21.01.1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта /проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для ненадання дозволу без згоди батька на виїзд малолітньої дитини у супроводі матері на період з 01.05.2016 року по 01.07.2016 року за межі України до Туреччини для оздоровлення та відпочинку, а тому вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити. Вирішуючи питання щодо можливості надання малолітній дитині сторін дозволу на виїзд до зони АТО суд виходив з наступного. У відповідності доч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. /ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ/, яка є частиною національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК). Тобто наведене законодавство презумує пріоритет інтересів дитини в здійсненні усіх дій щодо неї. Суд вважає, що позивачкою при порушенні питання надання дозволу її дитині на виїзд до зони АТО - в м. Донецьк, не враховано наявну небезпеку такого виїзду для дитини, яка обумовлена збройним протистоянням на цій території, нестабільною ситуацією, яку неможливо прогнозувати та за якою неможливо уникнути ризиків небезпеки для життя та здоров'я дитини. Позивачкою не зазначені обставини про нагальність потреби такого виїзду та докази на підтвердження цих обставин. При цьому суд зауважує, що через неконтрольованість території, на виїзд до якої просить дозволу для своєї дитини позивачка, не існує механізму забезпечення державою Україна прав дитини на цій території та повернення дитини з цієї території. За наведених підстав позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та на виготовлення необхідних проїзних документів, на майбутнє, до досягнення нею шістнадцятирічного віку без згоди батька, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ, передбачає надання дозволу на конкретний (одноразовий) виїзд, з визначенням його початку й закінчення. Тому суд приходить до висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial