Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом і земельною ділянкою, стягнути на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та правову допомогу у сумі 450 грн. 00 коп. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування понесених ними витрати на правову допомогу по 650 грн. кожному. Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивач та подала апеляційну скаргу в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове. На обґрунтування апеляційної скарги посилається порушення судом норм матеріального та процесуального права. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року змінено: виключено з мотивувальної частини твердження, що присадибна ділянка поділена огорожею згідно межовим нормам, огорожа яка поділяє ділянку встановлена на законних підставах. Та відмовлено у задоволенні вимог [PERSON], [PERSON] про компенсацію витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення залишено без змін. За касаційною скаргою відповідача [PERSON] справа була переглянута судом касаційної інстанції та постановлена ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, якою касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року в частині вирішення вимог [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу і розподіл судових витрат скасовано, справу у вказаній частині передано на новий апеляційний розгляд. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині розподілу витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Задовольняючі вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено, тому у відповідності до ст..88 ЦПК України понесені відповідачем витрати на надання правової допомоги підлягають покладенню на позивача. Але з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 54 від 09 грудня 2014 року між адвокатом Кузнєцовою О.П. та [PERSON] укладена угода про надання правової допомоги. Однак у справі відсутні дані про те, що судом при розгляді цивільної справи була постановлена ухвала про допуск адвоката Кузнєцовою О.П. до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу. Крім того, в матеріалах справи відсутні квитанції або інші належні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.12.2014 року та від 19.01.2015 року не є платіжним документом а відтак, відповідач не надав належне документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу у цій справі. Таким чином, підстави для задоволення вимог [PERSON] про компенсацію витрат на правову допомогу відсутні, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову.

Outcome: partial