Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2019 року відповідачка в мережі Інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» серед широкого кола людей поширила інформацію під назвою «Обережно шахраї!», яка стосується позивачки. Вказана інформація не відповідає дійсності, викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, оскільки до кримінальної відповідальності за шахрайство позивачка не притягувалася, за надані їй косметологічні послуги вона з відповідачкою розрахувалася. Натомість, [PERSON] погрожувала [PERSON] , принизила її, поширила щодо неї негативну інформацію, завдала їй тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона зверталася до поліції. Поширенням даної інформації були порушені особисті немайнові права позивачки, тобто право на честь, гідність, що завдало їй глибоких моральних та душевних страждань та переживань, були порушені її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, значно погіршилися стосунки з оточуючими людьми, знизився авторитет. Повертати довіру та повагу потрібно буде ще тривалий час, що вимагатиме прикладення багато зусиль для цього. Також через нервове потрясіння, зумовлене поширенням недостовірної інформації, відбулося погіршення здоров`я позивачки, вона почала страждати безсонням, що негативно вплинуло на звичайний ритм її життя. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність інформацію, розміщену в мережі Інтернет у соціальній мережі «Фейсбук» користувач massage.ideal «Обережно шахраї!», зобов`язати [PERSON] спростувати вказану інформацію шляхом розміщення на тому ж ресурсі повідомлення про її спростування у строк до 10 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили та стягнути з [PERSON] 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позов [PERSON] зазначила, що позивачка, з якою знайома впродовж декількох років, була постійною її клієнткою, котрій вона надавала косметичні послуги. Наприкінці липня 2019 року вона в черговий раз надала позивачці косметичні послуги, а остання через відсутність необхідної суми коштів у той день, попросила зачекати на оплату тиждень, на що вона погодилася. [PERSON] коштів не повернула мотивуючи це тим, що [PERSON] завищила ціну. Про даний випадок вона повідомляла лише батьків. Відомості про своїх клієнтів вона не розголошує, оскільки це негативно впливає на її репутацію. Вказаних у позовній заяві дій не вчиняла, інформації стосовно позивачки: оголошення, тексти, фотозображення, які долучені до позовної заяви, в мережі Інтернет не поширювала, жодного відношення до такої інформації не має. Додані до позовної заяви додатки не містять посилань на дати, електронну адресу за якою їх можна знайти, не містять взагалі найменування сайту, а тому такі документи не можуть бути доказами підготовленими за допомогою електронно-обчислювальної техніки в розумінні Інструктивних Вказівок Державного Арбітражу СРСР № И-1-4 від 29 червня 1979 року «Про використання як доказів документів, підготовлених за допомогою електронно-обчислювальної техніки». Візуально ці фотокопії відрізняються від офіційного зображення профілю соціальної мережі Фейсбук, а тому ніякого відношення до цієї мережі не мають. Оскільки позивачка в позовній заяві не доводить існування інформації в мережі Інтернет, яку просить спростувати, підстав для спростування такої інформації немає, як і немає підстав для стягнення моральної шкоди, як способу захисту честі та гідності. Посилаючись на викладені обставини, відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що в липні-серпні 2019 року вона користувалася косметологічними послугами, які надавала [PERSON] . Непорозуміння між ними виникли, коли вона відмовилася від цих послуг, оскільки їх вартість стала для неї непосильною. В даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Кошти за надані [PERSON] косметологічні послуги вона сплатила в обумовлений строк, однак відповідачка висвітлила її особисті проблеми в мережі Інтернет, порушивши цим її права. Після опублікування недостовірної інформації щодо неї, їй соромно з`являтися в громадських місцях, спілкуватися зі знайомими. Крім того, під час зустрічі із [PERSON] , остання зчинила сварку в громадському місці, обзивала її, кричала на неї та дитину, висловлювала погрози. Вважає, що такі дії відповідачки порушують її права та права членів її сім`ї, а тому просить позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги не визнала. Вислухавши пояснення позивачки, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Відповідно до статті 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно зі статтею 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. У відповідності до статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. З наведено вище слідує, що умовою для задоволення даного позову є доведення позивачкою того факту, що відносно неї була поширена недостовірна інформація, яка завдає шкоди її особистим немайновим благам або перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, і дана інформація стала доступною третім особам. Діюче законодавство передбачає єдиний спосіб доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, - надання суду належних, допустимих і достовірних доказів та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до статті 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статті 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно зі статтею 100 Цивільного процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Наданими в суді поясненнями та поданими доказами позивачка не довела факту поширення відповідачкою в мережі Інтернет недостовірної інформації відносно неї. Додані до позовної заяви аркуші паперу, на яких містяться зображення екрану мобільного телефону, не є письмовими доказами в розумінні ст. 95 ЦПК України або паперовими копіями електронних доказів, передбаченими ст. 100 ЦПК України, оскільки не відповідають встановленим у цих нормах вимогам. Зображення не містять даних про викладені в позовній заяві обставини, а саме: назви інтернетресурсу, назви соціальної мережі, в якій розміщена інформація, імені автора, що поширив інформацію. Напис « [PERSON] » сам по собі не свідчить про те, що вказана в позовній заяві інформація створена та поширена саме відповідачкою. Також нічим не підтверджена та обставина, що вказана в позовній заяві інформація була поширена в будь-який спосіб, тобто стала відомою хоча б одній сторонній особі. [PERSON] не довела в належний спосіб того, що зазначена нею в позовній заяві інформація була розповсюджена в мережі Інтернет. Враховуючи те, що позивачка не довела перед судом того факту, що відповідачка поширила відносно неї недостовірну інформацію, тому вимоги про стягнення моральної шкоди також до задоволення не підлягають. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладає на позивачку.

Outcome: dismissed