Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що шлюб з відповідачем зареєстровано 18.05.2002 у Відділі РАЦС Ленінського управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 149. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітній дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачем. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем склалося невдало, оскільки з часом зясувалося, що між подружжям різні погляди на життя та сімю, відсутнє взаємопорозуміння. В родині часто виникали сварки та скандали. У звязку з чим сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що негативно позначилося на психологічному стані й на вихованні дітей. Сторони стали зовсім чужими людьми, які викликають один у одного лише роздратування. [PERSON] зазначила, що фактично шлюб розпався 04.05.2016, з того часу між подружжям шлюбно-сімейні стосунки припинено, сторони стали проживати окремо. На думку позивача примирення сторін не можливе, оскільки шлюб розпався остаточно. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання дітей немає. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище. Позивач у судовому засідання позов підтримала, просила суд позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сімя існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони не підтримують тривалий час шлюбно-сімейні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Зі свідоцтва про шлюб Серіїї 1-ВЛ № 158598, виданого 18.05.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 149, вбачається, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище «Ходак» на прізвище чоловіка «Зіменко». При цьому, відповідно до\~статті 113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірванняшлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем заявлено вимогу про залишення її шлюбного прізвища, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити\~ її шлюбне прізвище - «Зіменко». Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у сумі 551 грн 20 коп.

Outcome: approved