Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В позові зазначила, що у квітні 2011 року її знайома [PERSON] скористалась тим, що вона була хворою людиною і потребувала сторонньої допомоги умовила скласти договір про те, що буде надавати їй необхідну допомогу. Для цього необхідно було скласти нотаріально посвідчений договір. Вона дала на це згоду та 18.02.2011 року уклала з відповідачкою нотаріальний договір. Під час укладання договору вона нічого не чула і не бачила, договору вона не читала. Нотаріус не розяснив правові наслідки цього договору. Лише наприкінці 2014 році вона дізналася, що насправді подарувала належну їй квартиру [ADDRESS]. Просить визнати договір дарування недійсним. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що ніколи не мала наміру дарувати свою квартиру. Вважала, що складався договір довічного утримання. Під час складання договору погано чула та бачила та не усвідомлювала, що підписує. Нотаріус їй не пояснювала який саме договір вона підписує. Після того, як відповідачі перестала надавати їй допомогу у 2013 року вона дізналась про те, що підписала договір дарування. Просить визнати договір дарування недійсним, посилаючись на ст.727 ЦК України. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що договір був укладений сторонами свідомо, ніяких претензій до змісту договору та його наслідків позивачка протягом майже 4 років не висловлювала. Ініціатива скласти договір дарування була позивачки. При складанні договору нотаріус розяснював їй наслідки договору і вона з ними погодилась. Позивачка постійно проживає в спірній квартирі. Вони з чоловіком зробили в квартирі ремонт. Ніякий злочинів проти позивачки вона не скоювала. Крім того просить застосувати до позовних вимог річний строк позовної давності. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що при складанні договору дарування нотаріуси завжди розяснюють умови та наслідки цього договору. При складанні договору [PERSON] надала всі необхідні документи. Їй було розяснено, що вона втрачає право власності на квартиру. [PERSON] було розяснено різницю між договором дарування та договором довічного утримання. Вона наполягала на укладанні саме договору дарування. Позивачка все розуміла і чула. Договір був особисто прочитаний сторонами вголос у присутності нотаріуса, його текст відповідає дійсним намірам сторін та їх волевиявленню, кожна з сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, заперечення та зауваження у сторін щодо кожної з умов договору відсутні, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Вважає, що підстав для визнання договору недійсним немає. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦК якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (зокрема щодо природи правочину, прав та обовязків сторін), такий правочин визнається судом недійсним. При цьому обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Встановлено, що 18.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого позивачка подарувала відповідачці квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] у присутності сторін, які були ознайомлені з його змістом та наслідками. При цьому будь-яких заперечень щодо змісту або наслідків укладеного правочину від [PERSON] не надходило, про що свідчить її особистий підпис на примірнику договору. Надані суду копії медичних документи свідчать про те, що у [PERSON] дійсно є вади із слухом та зором, але на думку суду вони не позбавляли її усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд приходить до висновку, що позивачка дійсно мала намір безоплатно передати у власність [PERSON] належне їй майно, а відображення її волевиявлення у формі договору дарування свідчить про відповідність умов оспорюваного правочину внутрішній волі позивачки, а отже підстав для застосування правил ст. 230 ЦК України немає. Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на ст. 727 ЦК України. Ця стаття передбачає розірвання договору дарування на вимогу дарувальника при певних обставинах. Жодного доказу того, що мали місце певні обставини, передбачені законом, суду не надано. Крім того, відповідно до ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Судом встановлено, що позивачка ще при складанні договору дарування у 2011 році знала про його існування, зміст та правові наслідки. Навіть беручі до уваги пояснення позивачки про те, що вона усвідомила наявність саме договору дарування у 2013 році, до суду вона звернулась тільки у липні 2015 року. Таким чином вона пропустила встановлені діючим законодавством строки позовної давності. Клопотання позивачки про його поновлення суду не надходило. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed