Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власниками квартири [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідач є її сином, який з 2006 року виїхав на постійне проживання в Ізраїль, де проживає і на сьогоднішній день, однак залишився бути зареєстрованими за цією адресою. Позивач зазначає, що бажає розпорядитися своєю власністю, однак реєстрація відповідача ускладнює їй реалізувати свої права. Враховуючи, що відповідач порушує її права, перешкоджає їй як власнику розпоряджатися та володіти майном, позивач і звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідач відзив на позов не надав. У підготовчому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не зявився, однак до суду подано заяву відповідача [PERSON] (підпис особи засвідчений в установленому порядку), відповідно до якої, відповідач позовні вимоги визнає, просить розгляд справи провести в його відсутність. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши у підготовчому засіданні обставини справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 13.09.2005 року, посвідченим 13.09.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №3413. Право власності зареєстроване КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі №1603/13045, книга №194. Відповідач по справі [PERSON], [INFO], зареєстрований за цією адресою, що підтверджується даними його паспорту та адресною довідкою від 04.04.2019 року. Відповідач не проживає в цій квартирі, мешкає за межами країни, що визнається ним (заява від 03.02.2019 року). Суд\~знаходить обґрунтованою\~вимогу про\~визнання відповідача\~такими,\~що втратив\~право користування\~житловою площею\~в належному\~позивачу на\~праві приватної\~власності помешканні.\~Право власності\~позивача на\~квартиру згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сімї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сімї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сімї власника (у тому числі колишнім членом сімї власника) права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи визнання відповідачем позову та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову. При прийнятті судом визнання відповідачем позову, суд зважає, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України,\~суд здійснює\~розподіл судових\~витрат.\~При цьому,\~суд зважає,\~що відповідач\~позов визнав,\~а тому\~відповідно до\~положень ст.142\~ЦПК України\~позивачу слід\~повернути 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, решту 50 % судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. На\~підставі викладеного,\~

Outcome: approved