Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у якому просила вселити її та неповнолітню доньку [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зобов'язати співвідповідачів надати їй ключі від квартири та не чинити їй і неповнолітній дитині перешкод у користуванні даною квартирою. Також просила виділити їй та неповнолітній доньці у користування жилу кімнату (7), площею 15,7 кв.м., а відповідачам - кімнату, площею 9.7 кв.м. (позначену цифрою 4) і кімнату, площею 13,2 кв.м. (позначену цифрою 6) та зобов'язати КВЖРЕП № 9 укласти з нею окремий договір найму на вказане жиле приміщення. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона разом зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] року народження, зареєстрована у трьохкімнатній квартирі [ADDRESS]. Крім них, у квартирі зареєстровані і проживають співвідповідачі, а саме її батьки - [PERSON], [PERSON] та її сестра - [PERSON]. Вказане житло не приватизоване. Наймачем квартири являється [PERSON]. З посиланням на ст. 64 ЦПК, позивач вказує, що не зважаючи на її реєстрацію разом з дитиною у вказаному помешканні як члена сім'ї наймача, відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, вважають, що вона вправі знаходитись у квартирі лише у їхній присутності, тому не дають їй ключі від вхідних дверей, і таким чином фактично позбавили її разом з неповнолітньою дитиною вільного доступу до житла. Позивач вказує, що останній раз вона ночувала у спірній квартирі 26 червня 2011 року, після чого її батьки заборонили приходити до квартири, і почали вимагати від неї знятись з реєстрації разом з дитиною. На ґрунті такого триваючого непорозуміння у неї виник конфлікт з батьками, і вони не пускають її з дитиною до вказаної квартири. При цьому позивач вказує на відсутність іншого житла у м. Житомирі, зазначає, що спірна квартира - це єдине її та доньки місце проживання. Також позивач вказує, що спірна квартира [ADDRESS] має три житлових кімнати, площею 9,7 кв.м., 13,2 кв.м. та 15,7 кв.м., що становить 38,6 кв.м. жилої площі, а загальна площа складає - 61,7 кв.м.. З наведеного вбачається, що на кожного члена сім'ї наймача припадає по 7,72 кв.м. жилої площі. Вказуючи, що на даний час її сім'я складається з неї і доньки, позивач зазначає, що разом їм припадає 15,44 кв.м. жилої площі у квартирі [ADDRESS]. При цьому позивач вважає, що проживати з відповідачами однією сім'єю і спільно користуватися усією квартирою неможливо із-за неприязних відносин, тому з нею повинен бути укладений окремий договір найму, відповідно до якого виділено у користування жилу кімнату, площею 15,7 кв.м. на плані позначеної цифрою - 7 у квартирі [ADDRESS]. Решта кімнат має залишитись у користуванні відповідачів, а кухня, туалет, ванна кімната, комора і коридор залишаться у спільному користуванні мешканців. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у свою чергу також подали до суду зустрічний позов з вимогами до [PERSON] про визнання її разом з дитиною такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначили, що у спірному помешканні дійсно зареєстрована [PERSON], яка є старшою донькою подружжя [PERSON] і [PERSON]. Проте, у 2003 році [PERSON] вступивши у фактичні шлюбні стосунки з гр. [PERSON] і створивши з ним сім'ю, з цього часу у спірній квартирі не проживає. Після народження в 2005 році у позивачки [PERSON] доньки [PERSON] вони разом з батьком дитини [PERSON] проживали у найманій квартирі [ADDRESS], з якої в подальшому переселилися і продовжують проживати у квартирі [ADDRESS]. За таких обставин батьки позивачки та її молодша сестра у зустрічному позові просять визнати первісного позивача особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з вищевикладених підстав, просили позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та їх представник в суді просили заявлений до них позов залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. Представник КВЖРЕП № 9 в судове засідання на розгляд справи по суті не з'явився, причин неявки не повідомив. Представник Служби у справах дітей як органу опіки та піклування Житомирської міськради в судові засідання не з'являвся, причин неявки не повідомляв. З огляду на це, суд за ч.2 ст.169 ЦПК, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю цих представників. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у позовних вимогах [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням і укладення окремого договору найму необхідно відмовити, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно довідок КВЖРЕП № 9 (а.с.5) та КП «ЖОМБТІ» (а.с.9,10), спірна квартира [ADDRESS] є трикімнатною ізольованою квартирою жилою площею 38,6 кв.м.. Право власності на дану квартиру не зареєстровано. Тобто, спірна квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду. З моменту надання житла і вселення в квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] - наймач, його дружина [PERSON], [INFO], їх доньки [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO] У свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с.8) вказано, що батьками неповнолітньої [PERSON], зареєстрованої у спірному помешканні, є [PERSON] та [PERSON]. Після народження в 2005 році у [PERSON] дочки [PERSON], остання була зареєстрована в спірному жилому приміщенні в порядку, визначеному для реєстрації малолітніх, тобто за місцем реєстрації матері. Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний житловий будинок, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як випливає зі змісту ст.104 Житлового Кодексу України, член сім'ї наймача, може вимагати укладення з ним окремого договору найму жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді окремої ізольованої кімнати у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України. Аналізуючи вище приведені норми Житлового Кодексу України, можна зробити висновок, що дані правовідносини що стосуються найму приміщення розповсюджуються як на членів сім'ї наймача, так і на тих, які вже не є такими. Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Наступна ст.48 ЖК України передбачає, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Як встановлено в ході розгляду справи, вступивши у фактичні шлюбні відносини та створивши сім'ю з гр. [PERSON], позивач [PERSON] залишила квартиру [ADDRESS] і тривалий час без поважної причини не проживає у ній, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання. Після народження у квітні 2005 року дочки [PERSON], позивач [PERSON] до квартири [ADDRESS] не поверталася, проживала разом з дитиною у найманому житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], а в подальшому стала проживати, і на даний час проживає, у квартирі [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я матері [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до акту КВЖРЕП №9 від 09.02.2012 р. (а.с.22) [PERSON], разом з дочкою [PERSON], не проживають у квартирі [ADDRESS] понад вісім років. Згідно довідки КУ «Центральна дитяча міська лікарня» № 26 від 14.02.2012 року (а.с.24), позивачка [PERSON] була виписана з пологового будинку з дитиною, яку народила [INFO] р., за адресою: [ADDRESS]. За змістом довідки Житомирського дошкільного навчального закладу № 40 від 10.02.2012 року (а.с.25) дитина [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад з 09.09.2008 року по час видання довідки та проживає за адресою: [ADDRESS]. Участь у вихованні дитини приймають батьки: [PERSON] та [PERSON]. З відомостей у довідці КУ «Центральна міська лікарня №2» від 08.06.2012 р. № 393 (а.с.52) в формах первинної медичної документації зафіксовані факти звернення [PERSON], проживаючої за адресою: [ADDRESS], до КУ ЦМЛ №2 в період 2008 -2011 років. Відповідно довідки КУ «Центральна дитяча міська лікарня» № 294 (а.с.68) від 05.05.2014 р., дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом лікарів дитячої поліклініки № 2 (Корольовський район) з 5 вересня 2011 року, за наданням медичної допомоги звертається на прийом до лікарів. З довідки поліклініки № 2 КУ ЦМЛ № 1 від 25.04.2014 р. № 104 (а.с.70), [PERSON] за останній рік (з часу видання довідки) за медичною допомогою до лікаря поліклініки № 2 не зверталася, медична карта в поліклініці відсутня. Відповідно до відомостей, отриманих з Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області (а.с.77-81), на даний час [PERSON], разом з дочкою [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно відомостей КП» Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 07.02.2012 р. (а.с.23)., згідно договору купівлі - продажу від 03.02.2010 р., квартира [ADDRESS] зареєстрована за гр. [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]. [PERSON] підтвердили факт не проживання позивачки [PERSON] та її доньки [PERSON], у квартирі [ADDRESS] понад 8 років. При цьому свідки вказували на те, що позивачка [PERSON] залишила помешкання батьків, оскільки почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з гр. [PERSON]. З часу народження дитини [PERSON] у 2005 році, її батько [PERSON] заявив ультиматум батькам позивачки з вимогою купівлі їм окремого житла, а в разі невиконання їх вимог погрожував відмовою у побаченні народженої онуки. Оскільки позивачка у цих вимогах підтримала свого фактичного чоловіка, між нею і батьками склалися неприязні стосунки. З цього часу батьки [PERSON] жодного разу не бачили своєї онуки [PERSON]. Також свідки вказали, що за тривалий час не проживання [PERSON] за адресою мешкання батьків, між членами сім'ї позивачів за зустрічним позовом, які проживають в спірній квартирі, склався порядок користування житлом. Як вбачається з даної справи, [PERSON] пред'явила до суду первісний позов в липні 2011 року, при цьому вона визнає факт не проживання тривалий час в спірній квартирі, і те, що дитина в квартирі не проживала, з бабусею та дідусем не знайома. Обставини пояснює неприязними відносинами, які не дозволяють їй разом з дитиною проживати в спірній квартирі, спілкуватися з батьками та сестрою. Конкретних фактів неприязних відносин не наводить. Доказів на підтвердження неправомірної поведінки батьків та сестри, що б могло свідчити про неможливість сумісного проживання та вимушене залишення спірної квартир, не надала. З представленої суду постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28 листопада 2011 року (а.с.54) з приводу конфлікту вбачається, що він мав місце 18 листопада 2011 року, тобто після звернення позивачки до суду. Не заперечується, що з дня народження дитини [PERSON] вони проживали за адресою: [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] з дитиною не проживала. На даний час проживає в найманому житлі за адресою: [ADDRESS]. Не заперечується позивачем також, що вона не приймала участі в оплаті за спірну квартиру, хоча розуміє, що шляхом реєстрації утримувала за собою житло. При вирішенні даного спору суду, враховує право громадян на житло закріплено ст. 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. За ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлених строків, здійснюється в судовому порядку. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я , в якому вона проживає. З керівних роз'яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлення строки. Якщо відсутній був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування судами Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 71 ЖК тимчасова відсутність члена сім'ї наймача в житловому приміщенні, що належить до державного житлового фонду, не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Обставинами, які переривають шестимісячний строк, не можуть вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло. У разі встановлення факту відсутності особи понад встановлений законом строк, встановлюються причини відсутності. Поважність причини відсутності особи визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Судом при розгляді даної справи встановлено, що позивачка [PERSON] тривалий час, більше п'яти років, безперервно не проживає без поважних причин у квартирі [ADDRESS], а тому в судовому порядку вона повинна бути визнана такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням цієї квартири. На виконання вимог ст.ст.57,60 ЦПК, не надала суду доказів на підтвердження неможливості сумісного проживання в спірній квартирі разом з батьками і сестрою або їх неправомірної поведінки. Крім цього суд враховує, що позивачка не зверталась з позовною вимогою про продовження пропущеного і встановленого ч. 1 ст. 71 ЖК строку (ч.2 ст.71 ЖК). Конфлікт 18 листопада 2011 року, який мав місце між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], мав разовий характер, і був ініційований позивачкою [PERSON] після звернення до суду (відмовний матеріал № 9891/11 ЖРЗПЗ-12743 від 22.11.2011 р.), і розцінюється її батьками як спосіб штучного отримання доказу на підтвердження пред'явленого позову. Обставини, викладені [PERSON] в позові про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою доказами не підтверджені. Із пояснень сторін у справі, показань свідків, письмових доказів встановлено, що дитина [PERSON] з дня народження 2005 року в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала, а тільки була зареєстрована за місцем реєстрації матері. Незважаючи на тривалий час не проживання в спірній квартирі старшої дочки [PERSON] позивачі по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] не зверталися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, і пояснюють це тим, що надіялися, що дочка поновить спілкування з ними, приведе до них онуку, яку вони ніколи не бачили. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Отже з вищезазначеної норми вбачається, що для вселення у спірну квартиру необхідна письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї, а також звернення до державних органів про проведення такої реєстрації за місцезнаходженням житла. Позивач за первісним позовом не переїжджала до спірної квартири, спроб для вселення не вчиняла з 2005 по 2011 роки. На підставі викладеного,

Outcome: approved