Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення в житловий будинок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1992 року вона стала проживати без реєстрації шлюбу із [PERSON]А в будинку №10 по вул. Шевченко в м Приморську. 23 липня 1997 року вона зареєструвала шлюб зі [PERSON] та продовжувала проживати в [INFO] вже в якості члена його сім'ї. 12.12.2002 року вона була зареєстрована у даному будинку. Під час проживання в будинку в якості члена сім'ї власника будинку вона користувалася всім будинком без обмеження, будь-якої домовленості з відповідачем про користування конкретними приміщеннями не було. 13.07.2011 року, за ініціативою відповідача, рішенням Приморського районного суду шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати в будинку відповідача. Розуміючи, що вона придбала право на проживання в будинку, з метою позбавити її цього права відповідач став створювати для неї нестерпні умови для проживання. Це виразилося в тому, що він став зловживати спиртними напоями, влаштовував скандали, допускав рукоприкладство. У березні 2013 року вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину будинку, сподіваючись виділити цю частину будинку в натурі і проживати окремо від відповідача, проте суд відмовив їй у задоволенні позову. Після цього відповідач взагалі створив для неї нестерпні умови для проживання в будинку. З цього приводу вона неодноразово зверталася в міліцію, прокуратуру, але це не допомогло. Приблизно 08 серпня 2013 року, відповідач замінив замок на вхідній двері будинку і перестав пускати її в будинок, у зв'язку з чим вона була змушена піти жити на квартиру. Її відсутність в будинку викликана умисними діями відповідача, який вигнав її з будинку, не давши в ньому проживати. Добровільно піти з дому вона не могла, оскільки проживала в цьому будинку більше 20 років, брала участь в утриманні будинку і його добудові. У будинку залишилися її речі. Іншого житла вона не має і враховуючи, що вона досягла пенсійного віку, вже мати не зможе. Позивачка просила суд вселити її в будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який належить на праві власності [PERSON] (а.с.2-3). Ухвалою суду від 11 січня 2016 року залучено до участі в справі за цим позовом: [PERSON], [PERSON], [PERSON], як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги (а.с.53). Ухвалою суду від 18.02.2016 року залучено до участі в справі за даним позовом як співвідповідача та виключено з числа третіх осіб [PERSON], який з 15.02.2016 року відповідно до договору дарування, посвідченого 15.02.2016 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, є власником будинку № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську (а.с. 93). В судовому засіданні [PERSON] розяснено положення ч.2 ст. 33 ЦПК України, відповідно до якої після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку. Клопотання щодо розгляду справи спочатку [PERSON] не заявив, пояснивши, що він не заперечує проти продовження розгляду справи. 22.02.2016 року позивачка, на уточнення позовних вимог, надала письмову заяву, в якій у звязку із залученням до участі в справі [PERSON] як співвідповідача, просить суд вселити її в будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який належав на праві власності до 15.02.2016 року [PERSON], а с 15.02.2016 року по теперішній час належить на праві власності [PERSON] (а.с.102). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що у будинку, який належить відповідачу, вона була зареєстрована 12.12.2002 року в якості дружини. Під час її реєстрації в будинку вони з відповідачем проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Ніякої угоди щодо порядку користування будинком вони не укладали, вона як член сімї відповідача користувалася всіма приміщеннями у будинку. В указаному будинку до теперішнього часу знаходяться її особисті речі, меблева стінка, кухонні меблі, меблі для вітальні, три дивана, дві приліжкові тумбочки, дві платтяні шафи, піаніно, письмовий стіл, комп'ютер, телевізор, два холодильника, пральна машинка-автомат, чотири килима, килимова доріжка, стіл-книжка, розкладний стіл, шість стільців. Під час перебування у шлюбі вони з відповідачем майно не купували, вкладали гроші в благоустрій будинку: провели газ, водопровід, тощо. Власного житла у неї немає. Після розірвання шлюбу вона оплачувала житлово-комунальні послуги за проживання у будинку, квитанції оформлювала на імя відповідача, оскільки він є власником будинку. Відповідач відключив у будинку газ, світло, воду, хоча у неї за послуги газопостачання була переплата, за світло заборгованості не було, була заборгованість за водопостачання, але це питання вона вирішила. Після того, як відповідач забрав у неї книжки для оплати комунальних послуг, як проводилась оплата їй невідомо. У серпні 2013 року вона була вимушена піти проживати на квартиру, оскільки відповідач змінив замки на вхідній двері будинку, ключі їй не дав, додому її не пускав. З питання того, що відповідач перешкоджає їй проживати у будинку, вона зверталась до міліції та прокуратури, але результатів це не дало. Представник позивачки - [PERSON], пояснив суду, що позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, він підтримує у повному обсязі. Позов вважає обґрунтованим, заснованим на законі та таким, що підлягає задоволенню. Зміна власника будинку не позбавляє позивачку права проживати у цьому будинку, в якій вона вселилась на законних підставах, але не проживала у звязку із створенням перешкод колишнім чоловіком. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що позивачка намагалася отруїти його, потім щось зробила з праскою, що його мало не вбило струмом. Він боїться жити з позивачкою. Вона вкрала у нього матраци, простирадла, тюль, тому він заперечує проти задоволення позову. Додатково відповідач пояснив, що до 2007 року вони проживали з позивачкою однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Угоду щодо користування будинком вони з позивачкою не укладали. Він змінив замок на вхідній двері будинку, оскільки колишній зламався, ключ позивачці не дав, в будинок її не пускає з 2013 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], пояснив суду, що вважає, що у позивачки немає права звертатися до суду з позовом про вселення, оскільки її шлюб з відповідачем розірвано. Позивачка пішла з дому, так як відповідач перестав її пускати в будинок, але відповідач як власник вправі розпоряджатися своєю власністю. Позивачка тривалий час не зверталась до суду з позовом про вселення, хоча давно не проживає у будинку. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Додатково пояснив, що позивачка була зареєстрована у будинку як дружина відповідача, в цей час відповідач та позивачка проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Угоду щодо користування будинком не укладали, позивачка користувалася будинком нарівні з іншими членами сімї. Після розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати у будинку до ухвалення судом рішення про відмову у визнанні за нею права власності на частину цього будинку. Після зазначеного рішення суду відповідач змінив замки на двері будинку, ключ позивачці не дав, перестав пускати її в будинок. Рішення про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним будинком, судом не приймалось. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що у будинку № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську він проживає із своєю дружиною та [PERSON], який є його двоюрідним дідусем. Він не бажає, щоб у будинку, який належить йому на праві власності, проживала чужа людина. Просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], пояснив суду, що [PERSON], як власник житлового будинку, має право використовувати його для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. [PERSON] не є членом сімї власника будинку, а тому немає права проживати у цьому будинку. Третя особа [PERSON], пояснила суду, що з 1992 року вона з матірю [PERSON], та сестрою [PERSON], стали проживати у будинку відповідача. Вони не проживають у цьому будинку після того, як відповідач поміняв замки. Третя особа - [PERSON], пояснила суду, що вони з сестрою, матірю та відповідачем проживали однією сімєю у будинку відповідача з 1992 року, мали спільний бюджет, вели сумісне господарство, вона називала відповідача батьком. Вони не стали проживати у цьому будинку після того, як відповідач поміняв замки та не пустив їх в будинок. Свідок [PERSON] пояснила суду, що із [PERSON] її познайомив у 1992 році [PERSON] Позивачка та відповідач з 1992 року проживали сумісно у будинку №10 по вул. Шевченко в м. Приморську, у 1997 році зареєстрували шлюб. З 2013 року [PERSON] проживає у квартирі, яку знімає, оскільки [PERSON] змінив замки і не пускає її у будинок. Позивачка намагалась вселитися у будинок, викликала міліцію, але безрезультатно. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає позивачку тривалий час, вони дружать. Наприкінці літа 2013 року чоловік позивачки відключив у будинку, де вони проживали, світло, воду, газ, змінив замки. Позивачка була вимушена піти з дому, декілька днів ночувала у неї. В теперішній час [PERSON] проживає на квартирі, яку знімає, оскільки відповідач не пускає її у будинок. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вони дружать з позивачкою тривалий час. Після розірвання шлюбу зі [PERSON] позивачка продовжувала жити в його будинку. Згодом відповідач відключив у будинку світло, воду, газ, змінив замки і [PERSON] була вимушена шукати житло для проживання. Позивачка не проживає у будинку з 2013 року, оскільки відповідач створив умови, неможливі для проживання. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає по сусідству зі [PERSON], якого знає тривалий час. Приблизно з 1996-1997 року [PERSON] стала проживати зі [PERSON] В будинку з позивачкою проживала її молодша дочка - [PERSON], старша дочка у будинку не проживала. [PERSON], яка зареєстрована у будинку відповідача, не проживає у цьому будинку з 2013 року, з яких причин їй невідомо. Зі слів сестри відповідача їй відомо, що у будинку відключено за борги світло та газ. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає по сусідству зі [PERSON], якого знає тривалий час. Приблизно з 1996-1997 року [PERSON] стала проживати зі [PERSON] в будинку № 10 по вул. Шевченко, отримувала його пенсію. Згодом у них почалися сварки. У 2013 році позивачка пішла з дому. Сестра відповідача показувала їй книжку по оплаті комунальних послуг, де було указано про заборгованість з оплати за газ та воду, газ відключили. З якої причини позивачка не проживає у будинку відповідача їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] став проживати зі [PERSON] та її дочкою [PERSON], з якого року він не памятає. [PERSON] працював, побудував будинок. [PERSON] отримувала гроші з відпочиваючих у будинку відповідача та направляла їх дочці [PERSON], у Болгарію. З 2013 року [PERSON] не проживає у будинку, оскільки вона вже не дружина відповідача. Вислухавши сторони, представників сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 липня 1997 року (а.с.12,116). Рішенням Приморського районного суду від 13.07.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.117). Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 15.04.1998 року, виданим на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів за №31 від 20.02.1998 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Приморську по вул. Шевченко, №10, дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. Зазначений житловий будинок 15.04.1998 року зареєстровано в Приморському БТІ по праву особистої власності за [PERSON] і записано в реєстрову книгу №26 за реєстровим №4151 (а.с.11). Згідно із домовою книгою для прописки громадян, які проживають у [INFO], у вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] з 22.05.1996 року, [PERSON] з 17.07.1997 року, [PERSON] з 12.12.2002 року, [PERSON] з 16.09.2006 року, [PERSON] з 06.01.2016 року (а.с.49-51). Згідно із договором дарування, посвідченим 15.02.2016 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованим в реєстрі за №92, [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] житловий будинок за №10, з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області (а.с.88-89). Право приватної власності [PERSON] на вказаний житловий будинок зареєстровано 15.02.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 851584923248 (а.с.90-91). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1997 року. 12 грудня 2002 року [PERSON] була зареєстрована у жилому будинку № 10, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, що належав на праві особистої власності [PERSON], як член сімї власника будинку, та набула рівне з власником будинку право користування жилим приміщенням. Угоди про порядок користування цим жилим будинком між [PERSON] та [PERSON] не укладалося. На час реєстрації позивачці у будинку [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Рішенням Приморського районного суду від 13.07.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати у будинку, який належав [PERSON] З серпня 2013 року [PERSON] у зазначеному будинку не проживає, оскільки відповідач [PERSON] змінив замки на двері будинку, ключ позивачці не дав, перестав пускати її в будинок. Рішення про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним будинком, судом не приймалось. З відповіді заступника прокурора Приморського району від 14.10.2013 року, постанови про закриття кримінального провадження від 27.09.2013 року вбачається, що з проводу дій колишнього чоловіка, які полягали у незаконному виселенні з будинку № 10, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, а також неповерненні особистих речей та меблів, які на думку заявниці є її приватною власністю, [PERSON] зверталась до прокуратури Приморського району, до Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.20- 22, 23). Згідно інформації Приморського КПТІ від 15.01.2015 року за №16 згідно матеріалів інвентаризаційних (реєстраційних) справ за [PERSON] станом на 31.12.2012 року нерухомого майна на праві власності не зареєстровано (а.с.63). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.64) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про права власності, інші речові права щодо [PERSON] відсутні. Згідно із Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, 2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Судом встановлено, що [PERSON] 12 грудня 2002 року, перебуваючи зі [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання з ним та ведення спільного господарства була зареєстрована [INFO], розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, як член сімї власника будинку, та проживала у цьому будинку до серпня 2013 року. З серпня 2013 року [PERSON] у зазначеному будинку не проживає у звязку із створенням її колишнім чоловіком та власником будинку до 15.02.2016 року [PERSON], перешкод у проживанні в цьому будинку. В зазначеному будинку є особисті речі та рухоме майно позивачці. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів на те, що у позивачки немає права звертатися до суду з позовом про вселення, оскільки її шлюб з відповідачем розірвано, та що [PERSON] не є членом сімї власника будинку [PERSON], а тому немає права проживати у цьому будинку. [PERSON], як член сімї власника указаного будинку, набула сервітутного права на користування цим будинком за фактом набуття статусу члена його сімї. Відповідно до ч.6 ст. 403 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. За змістом зазначеної статті перехід права власності на житло до іншої особи не припиняє права членів сімї колишнього власника житла на користування ним, не припиняє чинності цього сервітуту і припинення членства сімї власника житла його колишніми членами сімї. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні не здобуто доказів у підтвердження того, що [PERSON] не проживає з серпня 2013 року у будинку № 10, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, без поважних причин, не встановлена наявність іншого житла за допомогою якого [PERSON] може задовольнити свою потребу в проживанні, та не доведено, що [PERSON] обрала інше житло для постійного проживання. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Необхідно вселити [PERSON] в жилий будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який до 15.02.2016 року належав на праві власності [PERSON], с 15.02.2016 року належить на праві власності [PERSON]О Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп., які підтверджені наданою позивачем квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved