Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1999 року. Шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану міста Слов'янська Донецької області, актовий запис № 249. В період шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час їх родина фактично розпалася у зв'язку з тим, що між сторонами зникло взаємопорозуміння з питань сімейного життя, внаслідок чого спільне проживання з відповідачем було припинено. Однією родиною з відповідачем не проживають на протязі п'яти років, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з цим вважає, що збереження сім'ї неможливе. Спорів з приводу майна та місця проживання дитини немає. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану міста Слов'янська Донецької області, актовий запис № 249. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила позовні вимоги задовольнити (а.с.8). [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, місце та час розгляду справи. Про причини своєї неявки не повідомив, Заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомленні суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10 липня 1999 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану міста Слов'янська Донецької області, актовий запис № 249 (а.с.3). В період шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час їх родина фактично розпалася у зв'язку з тим, що між сторонами зникло взаємопорозуміння з питань сімейного життя, внаслідок чого спільне проживання з відповідачем було припинено. Однією родиною з відповідачем не проживають на протязі п'яти років, спільного господарства не ведуть. Спорів з приводу майна та місця проживання дитини немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved