Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі до 10 червня 2019 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що протягом останніх шести років діти постійно проживають з нею за адресою: [ADDRESS] . 26 червня 2019 року Глибоцькою райдержадміністрацією видано розпорядження № 147 «Про участь батька [PERSON] у вихованні дітей», яким надано право батьку забирати дітей з ночівлею до свого місця проживання у визначені дні, але за згодою дітей. На даний момент діти відмовляються їхати до батька та [PERSON] погрожує відібрати дітей. З огляду на викладене, просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею - [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання, а також стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 768, 40 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява, згідно якої вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, надавши заяву про відкладення розгляду справи. З огляду на те, що сторона відповідача надала п`ять заяв про відкладення розгляду справи, суд вважає такі дії зловживанням своїми процесуальними правами та не вважає за можливе задовольнити чергову заяву про відкладення розгляду справи. При таких обставинах суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх участі, зазначив, що вони підтримують висновок органу опіки та піклування по вказаній справі, рішення просять прийняти згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 лютого 2010 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб у виконавчому комітеті Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10.06.2019 року шлюб було розірвано. Протягом останніх шести років діти постійно проживають з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 26 червня 2019 року Глибоцькою райдержадміністрацією видано розпорядження № 147 «Про участь батька [PERSON] у вихованні дітей», яким надано право батьку забирати дітей з ночівлею до свого місця проживання у визначені дні, але за згодою дітей. Згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 травня 2019 року на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 від усіх видів доходу [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.03.2019 року. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов №1041 від 06 грудня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , на даний час не працює, проживає в [ADDRESS] , будинок перебуває в задовільному стані. Разом з нею за вказаною адресою проживають: мати [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] ; сестра [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою зареєстрована однак не проживає. [PERSON] утримує домашню худобу. Матеріально-побутові умови проживання [PERSON] - задовільні. Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1040 від 06 грудня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка і жителька с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області, українка по національності з повною загальною середньою освітою, розлучена, на даний час не працює. На повному утримані та вихованні [PERSON] знаходяться двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] за час проживання в с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області правопорушень не здійснювала, кримінальних злочинів не скоювала і до кримінальної відповідальності органами поліції не притягалася. Характеризується з хорошої сторони, користується повагою та авторитетом серед жителів села. Відповідно до листа Петричанського НВК Глибоцького району Чернівецької області №47 від 24 жовтня 2019 року [PERSON] належним чином виконує свої материнські обов`язки. Діти, учень 2 класу [PERSON] та учениця 1 класу [PERSON] проживають з матір`ю. Мати забезпечує щоденне відвідування дітьми закладу, вчасно попереджає вчителів про відсутність дітей та її причину, інколи - про можливе запізнення. По закінченні уроків супроводжує їх додому. Діти забезпечені усім необхідним для успішного здійснення освітнього процесу. Систематично цікавиться успіхами та досягненнями своїх дітей. Цікавиться життям класу та навчально-виховного комплексу. Діти доглянуті, охайно одягнені. Крім того, що діти безкоштовно харчуються у їдальні, мати забезпечує їх додатковим сніданком і питною водою. Регулярно відвідує батьківські збори. Піклується про належне виховання в учнівському колективі. Згідно висновку органу опіки та піклування від 17 березня 2020 року №01.12-98, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі описаних вище доказів судом встановлено, що на даний час [PERSON] повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається їх вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Крім того, як вбачається з позовної заяви, між сторонами є спір щодо місця проживання дітей. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Разом з тим, з огляду на вік малолітніх дітей, в даному конкретному суд не вбачає можливості заслуховування їх думки щодо суті спору. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що на даний час психоемоційний зв`язок дітей із матір`ю є тісним, [PERSON] належним чином забезпечує духовний та фізичний розвиток малолітніх дітей, їх виховання та навчання. Оскільки діти тривалий час проживають з матір`ю, остання належним чином виконує свої материнські обов`язки та в ході розгляду справи не встановлені будь які факти негативного впливу матері на дітей, суд вважає, що визначення на даному етапі їх розвитку місця проживання разом з матір`ю відповідатиме їх якнайкращим інтересам та забезпечить сталий емоційний, фізичний та духовний розвиток На підставі викладеного та

Outcome: approved