Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що 30.04.2015 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського мііського управління юстиції, актовий запис №633. Спільних дітей сторони не мають. Подальше перебування у шлюбі є неможливим через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, а також відсутність взаєморозуміння. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства понад 2,5 роки. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому вона просить суд його розірвати. 23.03.2020 у даній справі відкрито провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак її представник - адвокат Романова Н.І. надала суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов суду не надав. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.04.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого повторно 09.10.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №633 (а.с. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи із положення ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірванню, оскільки судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам одного із подружжя, а саме позивача по справі. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 420 грн. 00 коп., згідно з квитанції прибуткового касового ордера №38 від 06.09.2019 р., слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved