Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь три проценти річних та суму індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 66847 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріального збитку 131715 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., вартість складання звіту про розмір матеріального збитку у розмірі 700 грн. та судові витрати - судовий збір у розмірі 1375 грн. 15 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5950 грн. 10 червня 2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, однак, як зазначає позивач, рішення суду не виконано відповідачем, що значно порушує її права та законні інтереси. Позивач вважає, що [PERSON] , в зв`язку із невиконанням рішення суду, повинен нести відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, шляхом стягнення з нього за період прострочення виконання судового рішення з дня набрання рішенням законної сили до дня звернення із відповідним позовом до суду заборгованості з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, заперечення проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення не подали. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відзиву на позов до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечення позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок невиконання зобов`язання, та регулюються Розділом І Книги V ЦК України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму матеріального збатку у розмірі 131715 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., вартість складання звіту про розмір матеріального збитку у розмірі 700 грн. та судові витрати - судовий збір у розмірі 1375 грн. 15 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5950 грн. Заочне рішення набрало законної сили 15 лютого 2016 року. 10 червня 2016 року Головним державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Прокопець Ю.Р. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню відповідного заочного рішення. Із інформації про виконавче провадження, сформованої 22 березня 2019 року вбачається, що рішення суду [PERSON] не виконано, відповідач належним чином своїх зобов`язань щодо відшкодування майнової та моральної шкоди не здійснив. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних вбачається, що сума заборгованості нарахована за період з 15.02.2016 року по 25.03.2019 року, при цьому сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції становить 54476 грн. за вказаний період, а сума трьох процентів річних становить 12371 грн. за вказаний період. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підстави для виникнення зобов`язань визначені у ст. 11 ЦК України та є наступними: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу норм ст. 625 ЦК України вбачається, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі за № 686/21962/15-ц. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексу інфляції в сумі 54476 грн. та трьох процентів річних в сумі 12371 грн. є законними, обґрунтованими, розрахованими за правильними формулами та такими, що відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, а тому їх належить задовольнити. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2, ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 22 березня 2019 року позивач та адвокат Зудова Вікторія Володимирівна уклали договір № 10/19 про надання правничої допомоги, відповідно до п. 3.1. якого розмір гонорару складає 500 грн. за одну робочу годину роботи адвоката. Відповідно до розрахунку витраченого робочого часу та його вартості (а. с. 16), адвокатом Зудовою В.В. витрачено 6 годин, тобто вартість послуг адвоката складає 3000 грн., які, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 25 березня 2019 року сплачено позивачем. Таким чином, з відповідача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 3000 грн.

Outcome: approved