Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину цього майна в обґрунтування якого зазначила, що 25.06.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. За період шлюбу ними був придбаний автомобіль SUBARU OUTBACK, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], який оформлений на імя [PERSON] У звязку з тим, що сімейне життя фактично припинено просила суд визнати автомобіль SUBARU OUTBACK їх з відповідачем спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? частину цього автомобілю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що автомобіль SUBARU OUTBACK був придбаний за період шлюбу, але за особисті кошти відповідача. Так, в 2009 році [PERSON] продав належну йому квартиру за 57\~000 доларів США, а за два дні до весілля отримав у подарунок від родича 100\~000 грн. 00 коп. Щодо доходів позивачки, то вони є незначними. Отже, сам факт придбання майна під час шлюбу не свідчить про те, що воно є спільною сумісною власністю подружжя. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №303 (а.с.8). 28 липня 2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу І-НО №284488 від 28.07.2015р. Актовий запис №105 (а.с.99). З довідки Центру НППВАЗ з обслуговування м. Краматорська та Дружківки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області №9-12/11к-6834 від 14.07.2015р. судом встановлено, що 19.07.2013р. за [PERSON] зареєстрований автомобіль SUBARU OUTBACK, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов JF1BPELUA7G076651. Підставою для реєстрації стала довідка-рахунок ААВ 054721 ТОВ «Автостандарт СВ» від 19.07.2013р. (а.с.20) Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] в період з 01.06.2011р. по 24.07.2015р. працювала обліковцем в ПАТ «НКМЗ», а [PERSON] в період з 01.06.2011р. по 01.08.2013р. начальником ділянки ПАТ «НКМЗ». Згідно довідок про доходи у період з 2011р. по 01.08.2013р. [PERSON] отримала дохід у сумі 50 262 грн. 65 коп. (а.с. 72-77), а [PERSON] за той же період 134\~995 грн. 15 коп. (а.с. 43-45) Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що на час придбання автомобілю SUBARU OUTBACK, а саме у липні 2013р., позивач і відповідач перебували у шлюбі, були працевлаштовані та мали офіційні джерела доходу. Щодо доводів представника відповідача про те, що автомобіль SUBARU OUTBACK було придбано за особисті кошти [PERSON] суд зазначає наступне. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача про те, що автомобіль було придбано [PERSON] за особисті кошти, так як відповідно до договору купівлі-продажу квартири він продав належну йому нерухомість у липні 2009р., а автомобіль придбано та зареєстроване у липні 2013р., тобто через чотири роки після продажу квартири. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що за декілька днів до весілля [PERSON] отримав у подарунок 100\~000 грн. 00 коп. з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Відповідачем на підтвердження того, що автомобіль придбано за грошові кошти, які є його особистою приватною власністю надано виписку по картковому рахунку ПАТ «Приватбанк». З зазначеної виписки судом встановлено, що 22.06.2011р. на його картковий рахунок було зараховано 99\~748 грн. 44 коп. (а.с.46-47) Інших документів на підтвердження факту дарування грошових коштів суду не надано. При цьому суд зазначає, що встановити джерело, з якого надійшли кошти на рахунок відповідача з наданої довідки не є можливим. Отже, суд приходить до висновку, що зазначена виписка з карткового рахунку є неналежним доказом заперечень відповідача, так як відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 19.02.1992р. валютні цінності валюта України грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України. Приписами ст.719 ЦК України встановлено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, установив не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти подружжя [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 369,372 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що\~\~є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відтак, враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю, а між сторонами не досягнуто домовленості щодо отримання одним із подружжя грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, а саме визнати автомобіль SUBARU OUTBACK, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов JF1BPELUA7G076651, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині автомобілю SUBARU OUTBACK, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов JF1BPELUA7G076651, за кожним; автомобіль SUBARU OUTBACK, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов JF1BPELUA7G076651, залишити в спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1). Отже, зі [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved