Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування та витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що їй на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між [PERSON] та [PERSON], посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] від 11.07.2012 року, зареєстрованих в реєстрі за №2435, №2433 належать садовий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів (район «Лиманський», ділянка №1796) та земельна ділянка на якій розташований вказаний будинок, загальною площею 632 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:003. В березні 2015 року позивач не змогла потрапити до належного їй житлового будинку, оскільки двері були зачинені на ключ та поміняні замки. Надалі позивачу стало відомо про наявність інших правочинів повязаних з її майном. Так, відповідно до договорів дарування від 27.05.2014 року [PERSON] подарувала [PERSON] вищевказаний садовий будинок та земельну ділянку кадастровий номер 5110300000:02:002:003. Далі, 06.06.2014 року [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу відчужила спірне нерухоме майно [PERSON] А той в свою чергу 09.07.2014 року продав вказане майно [PERSON] [PERSON] вважає себе єдиним законним власником садового будинку та земельної ділянки, зазначає, що [PERSON] на момент укладення договорів дарування від 27.05.2014 року вже не була власником спірного майна та посилаючись на ч. 1 ст. 215, ст. 387, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України просить визнати недійсними договори дарування спірного садового будинку та земельної ділянки кадастровий номер 5110300000:02:002:003, укладені 27.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати із незаконного володіння [PERSON] вказаний садовий будинок та земельну ділянку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів, район «Лиманський», ділянка №1796 та земельної ділянки кадастровий номер 5110300000:02:002:003, укладених 11.07.2012 року між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] з підстав їх фіктивності. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що у 2012 році вона лікувалась від онко захворювання, у звязку із чим попросила сина [PERSON] звернутися до нотаріуса з проханням підготувати доручення, в якому вона надасть останньому повноваження обслуговувати належний їй на праві приватної власності садовий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів, район «Лиманський», ділянка №1796, а саме сплачувати всі необхідні платежі, комунальні, кооперативні внески, за послуги охорони, податки на землю, приймати участь в зборах садоводів. Підписуючи довіреність позивач не знала, що вона надає своєму сину повноваження щодо розпорядження садовим будинком та земельною ділянкою на якій він розташований. Бажання та волевиявлення на відчуження спірного садового будинку та земельною ділянки позивач не мала, про те, що її син [PERSON] уклав договори купівлі-продажу зазначеного садового будинку та земельних ділянок із відповідачем позивач не знала. Про наявність вказаних договорів позивач дізналася лише отримавши копію позовної заяви по дійсній справі. Позивач наголошує, що вказані договори купівлі-продажу є фіктивними. Так, її син [PERSON] у 2009 році позичив у [PERSON] велику суму коштів під 60 відсотків річних. В звязку з тим, що [PERSON] не повернув вчасно позичені кошти, розмір боргу збільшився в декілька разів за рахунок відсотків. Спірні договори купівлі-продажу були укладені між [PERSON] та матірю [PERSON] [PERSON] в якості гарантії повернення боргу, нерухоме майно, що є предметом договору купівлі-продажу виступало в якості застави. Сторони при укладенні договорів домовилися, що [PERSON] не буде реєструвати право власності на майно, розпоряджатися майном буде сімя [PERSON]. Договори були укладені, але фактично будинок і земельна ділянка не передавалась відповідачу. Коштів від продажу садового будинку та земельної ділянки позивач не отримувала. Таким чином, у всіх учасників правочину були відсутні наміри створити юридичні наслідки, властиві укладеному правочину, в у звязку із чим позивач просить визнати договори купівлі-продажу спірного садового будинку та земельної ділянки недійсними з підстав їх фіктивності. Позивач [PERSON], її адвокати [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала, проти задоволення позовних вимог первісного позову просила відмовити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] за довіреністю [PERSON] проти задоволення зустрічного позову не заперечував, в задоволенні позовних вимог первісного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON], у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі. Третя особа за первісним та зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2435, 11 липня 2012 року [PERSON], діючий від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25 червня 2012 року за реєстровим №1531, бланк ВРС №339484, продав [PERSON] садовий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів, «Лиманський», будинок №1796 (т. 1 а.с. 10-11). Також, 11 липня 2012 року між [PERSON], діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25 червня 2012 року за реєстровим №1531, бланк ВРС №339484 та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2433. Відповідно до договору [PERSON], діючий на підставі довіреності від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку, площею 0,0632 га, що розташована на території смт. Затока, Лиманський курортний район, кооператив садоводів «Лагуна», ділянка №1796, кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:0033 (т. 1 а.с. 12-13). Вказані договори не були піддані державній реєстрації у КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (договір купівлі-продажу садового будинку) та у відповідному територіальному відділенні Держкомзему (договір купівлі-продажу земельної ділянки), що не заперечувалося позивачем. Відповідно до договору дарування від 27 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1308 [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності подарувала [PERSON] садовий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів, «Лиманський», будинок №1796 (т. 1 а.с.46-47). Право власності [PERSON] на вказаний садовий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 травня 2014 року, номер запису про право власності 5806595, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22223529 (т. 1 а.с. 118). 27 травня 2014 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1314 [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0632 га, що розташована на території смт. Затока, Лиманський курортний район, кооператив садоводів «Лагуна», ділянка №1796, кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:0033 (а.с. 94-96). Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 травня 2014 року, номер запису про право власності 5806852, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22224332 (т. 1 а.с. 158). 06 червня 2014 року [PERSON] купив у [PERSON] вказаний вище садовий будинок та земельну ділянку, що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1502 (т.1 а.с.113-114), номер запису про право власності 5938890 (т.1 а.с. 169) та договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1506, номер запису про право власності 5939050 (т.1 а.с. 169). 09.07.2014 року [PERSON], від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] продав вищевказане нерухоме майно [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 09.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №934 (т. 2 а.с. 4-5), та договором купівлі продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №937 (т. 2 а.с. 52-53). Як вже було зазначено вище позивач за первісним позовом [PERSON] вказує, що договори дарування, укладені [PERSON] 27.05.2014 року є недійсними, оскільки на момент їх укладення вона вже не була власником вказаного майна, а отже не мала правових підстав для відчуження нерухомого майна, власником якого на підставі договорів купівлі-продажу від 11 липня 2012 року була позивач. Однак, суд не погоджується із вказаними твердженнями позивача за первісним позовом з огляду на наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України (в редакції від.11.02.2010 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як було встановлено судом, укладаючи спірні договори купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки від 11.07.2012 року від імені [PERSON] діяв її син [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25 червня 2012 року за реєстровим №1531, бланк ВРС №339484. В своїй зустрічній позовній заяві, а також в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона не мала наміру продавати належний їй на праві приватної власності садовий будинок та земельну ділянку, підписуючи довіреність на імя сина, вона через погане самопочуття у звязку із онко захворюванням, не була обізнана про зміст викладених в довіреності повноважень, зокрема про те, що цією довіреністю уповноважує свого сина на продаж належного їй садового будинку за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів (район «Лиманський», ділянка №1796) та земельної ділянки на якій розташований вказаний будинок, кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:003. Сину довіряла та про продаж [PERSON] 11.07.2012 року вказаного нерухомого майна [PERSON] не знала. При укладенні договору купівлі-продажу присутньою не була, грошей за продаж нерухомого майна не отримувала. Вказані доводи [PERSON] були підтвердженні у судовому засіданні її сином [PERSON], допитаним в якості свідка. Крім того, [PERSON] пояснив, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу, фактично передав вказане нерухоме майно у заставу для забезпечення виконання зобовязання щодо повернення взятої у [PERSON] позики в розмірі 115\~000,00 дол. США. Оскільки [PERSON] є громадянином Придністровської МР покупцем за договором купівлі-продажу виступала його мати [PERSON] Фактично сторони договорів купівлі-продажу від 11.07.2012 року не мали на меті здійснити продаж та передачу покупцю у власність визначеного в договорі нерухомого майна. Зазначене також підтверджується встановленими у судовому засіданні обставинами справи. Так, після укладення спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, ані фактично, ані юридично нерухоме майно, яке було предметом договору, не було передано покупцю. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків: [PERSON] охоронник кооперативу «Лагуна», [PERSON] голова кооперативу «Лагуна», [PERSON], які пояснили, що з 2012 по 2014 рік будинок перебував саме у користуванні та володінні сімї [PERSON], які здійснювали за ним догляд, проводили ремонтні роботи та систематично його відвідували. Крім того, сама [PERSON] підтвердила той факт, що після укладення договору купівлі-продажу нерухоме майно їй не передавалося, у садовому будинку вона не перебувала, пояснила, що з 2012 року по березень 2015 року лише декілька разів приїжджала до садового будинку. Однак підтвердити той факт, що вона була у будинку інші особи не можуть, оскільки приїжджала туди сама. Показання, надані свідками [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що садовий будинок з 2012 року знаходиться у володінні та користуванні сімї [PERSON] суд не приймає до уваги та вважає їх надуманими та такими, що спростовуються доказами, встановленими судом. Крім того, свідок [PERSON] надав до суду фототаблицю та відео на підтвердження того, що він із сімєю відпочивав у вказаному садовому будинку, як друг [PERSON], однак зазначив, що ключі від будинку йому надав саме [PERSON], зазначене підтвердив і свідок [PERSON], який на питання чому ключі від будинку знаходились саме у [PERSON] пояснив, що довгий час не міг їх забрати у останнього. Вказані обставини спростовують факт передачі нерухомого майна покупцю. Крім того, відповідно до довідки №114 від 31.08.2015 року, наданої Головою кооперативу садоводів та індивідуального дачного будівництва «Лагуна» з 2011 року по травень 2014 року включно всі необхідні платежі, а саме: комунальні платежі, кооперативні внески, податки, у тому числі земельний податок за садовий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, кооператив садоводів «Лагуна», Лиманський район, ділянка №1796 сплачувала [PERSON]. З липня 2014 року та заборгованість за червень 2014 року і по даний час вищезазначені платежі сплачує [PERSON]. Будь-які інші особи з приводу вищезазначеного садового будинку до кооперативу не звертались (т. 2 а.с. 158). Викладене свідчить, про необізнаність [PERSON] щодо наявності спірного договору купівлі-продажу, належного їй нерухомого майна та відсутності її волевиявлення на його відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України (в редакції від 11.02.2010 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ч. 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Не реєстрація позивачем за первісним позовом за собою права власності на садовий будинок та земельну ділянку на якій він знаходиться на підставі укладених договорів купівлі-продажу від 11.07.2012 року також свідчить про відсутність у [PERSON] наміру настання юридичних наслідків укладеного договору. Крім того, доводи [PERSON] про укладення нею та відповідачем саме договору купівлі-продажу із наміром настання правових наслідків, обумовлених цим правочином також спростовуються обставинами, викладеними нею в її зверненні до органів МВС щодо неправомірних дій [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого в ЄРДР від 29.04.2015 року №42015160110000051, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 178). Так, в описовій частині ухвали слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси Каплі О.І. щодо розгляду клопотання слідчого про проведення обшуку в межах досудового розслідування кримінального провадження №42015160110000051 викладено наступне. В ході розслідування встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] неодноразово укладались договори позики грошей, що підтверджується копіями розписок. Так, [PERSON] написав розписку щодо отримання грошових коштів під заставу наступного обєкту нерухомості: житлове приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, кооп. «Лагуна», ділянка 1796. Таким чином, вказані обставини взяті слідчим саме із відомостей, викладених заявником ([PERSON]Д.) в її зверненні до органів МВС. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. З огляду на викладене, відсутність будь-яких претензій від [PERSON] до [PERSON] аж до 2015 року, факт вільного проживання сімї [PERSON] у спірному садовому будинку та користування цим майном, не здійснення позивачем державної реєстрації договорів купівлі-продажу та викладені вище обставини, підтверджують той факт, що договір купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 11.07.2012 року є фіктивним та не направлені на реальне настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. З приводу первісного позову [PERSON], то суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю. Так, як вже було встановлено судом відповідно до договору дарування від 27 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1308 [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності подарувала [PERSON] садовий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Лагуна» кооператив садоводів, «Лиманський», будинок №1796 (т. 1 а.с.46-47). Будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23 травня 2014 року, право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 травня 2014 року. 27 травня 2014 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1314 [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0632 га, що розташована на території смт. Затока, Лиманський курортний район, кооператив садоводів «Лагуна», ділянка №1796, кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:002:0033 (а.с. 94-96). Земельна ділянка належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23 травня 2014 року, право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 травня 2014 року. 06 червня 2014 року [PERSON] купив у [PERSON] вказаний вище садовий будинок та земельну ділянку, що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1502 (т.1 а.с.113-114), номер запису про право власності 5938890 (т.1 а.с. 169) та договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1506, номер запису про право власності 5939050 (т.1 а.с. 169). 09.07.2014 року [PERSON], від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] продав вищевказане нерухоме майно [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 09.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №934 (т. 2 а.с. 4-5), та договором купівлі продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №937 (т. 2 а.с. 52-53). Як на підставу для визнання вказаних договорів дарування спірного нерухомого майна недійсними, та витребування вказаного майна від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову [PERSON] посилалася на той факт, що на момент укладення договорів дарування [PERSON] вже не була власником вказаного нерухомого майна, у звязку із укладенням 11.07.2012 року договорів купівлі-продажу вказаного майна із [PERSON] Однак, судом було встановлено, що укладені 11.07.2012 року між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу садового будинку за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, кооператив садоводів «Лагуна», район Лиманський, ділянка №1796 та земельної ділянки кадастровий номер 5110300000:02:002:0033 є недійсними у звязку з їх фіктивністю, а тому на момент укладення оспорюваних [PERSON] в первісному позові договорів дарування, [PERSON] була законним власником спірного майна та у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України мала право на розпорядження вказаним майном на власний розсуд, в тому числі і укладення договорів дарування. Позовна вимога щодо витребування із незаконного володіння [PERSON] спірного нерухомого майна є похідною від визнання договір дарування недійсними, а отже також не підлягає задоволенню. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому і підстав для стягнення судового збору з [PERSON] на користь [PERSON] у суду немає.

Outcome: approved