Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач вказала, що 17 вересня 2006 року між нею та відповідачем виконавчим комітетом Іршанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 02. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Не зважаючи на тривалий час перебування у шлюбі, сім`я фактично розпалась. На протязі останнього часу сторони спільно не проживають та не підтримують сімейних стосунків. Спільні інтереси із чоловіком відсутні, мають різні погляди на життя. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Просила шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з`явився. Подав до суду заяву в який просить проводити судовий розгляд без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що 17 вересня 2006 року виконавчим комітетом Іршанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 02. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу обрано [PERSON] (а.с. 6). За період спільного проживання в них народилися діти - [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02 липня 2007 року (а.с. 7) та [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31 січня 2013 року (а.с. 8). Батьками у свідоцтвах про народження вказані [PERSON] та [PERSON] . На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А від так, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи, що відсутні заперечення відповідача з даного приводу, суд вважає за необхідне визначити місцем проживання дітей - місце проживання позивача. Згідно ст.. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved