Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В позові [PERSON] зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. 09 січня 2009 року шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 11. Від спільного проживання позивач та відповідач мають сина [PERSON] [INFO]. З дня народження син проживає разом з позивачем, та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач фактично разом з позивачем та сином не проживає, батьківського піклування не проявляє. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та його виховання та утримання, не цікавиться життя і станом здоров'я, матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання дитини не надає. Відповідач фізично здоровий, працює, матеріально добре забезпечений, інших утриманці на своєму утриманні не має. 24 травня 2010 року відповідач [PERSON] написав заяву, в якій відмовляється від батьківських прав на дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з даних обставин, відповідач як батько не виконує своїх батьківських обов'язків, щодо виховання своїх дітей, тому позивач звернувся до суду та просить позбавити його батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON]., суду надала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позов повність підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, неодноразово судом повідомлявся про слухання справи, про свідчать матеріали справи (оголошення в газеті). Представник Органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, в особі - Павлюк Л.А.., подала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, 09.01.2009 року шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 11, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.01.2009 року виданого відділом РАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області (а.с.6). За період спільного проживання позивач народила сина: [PERSON] [INFO] р.н, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.02.2008 року, виданого відділом РАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області ( а.с. 7). 24 травня 2010 року відповідачем [PERSON] написана заява, якою він добровільно в письмовій формі відмовляється від батьківських прав на малолітнього сина [PERSON] [INFO], заява посвідчена нотаріально (а.с.8). На теперішній час спільна дитина позивача та відповідача проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області № 882 від 30.07.2015 року. ( а. с. 16). За характеристикою наданою Лука-Мелешківською ЗОШ І-ІІІ ст., навчанням дитини [PERSON], дитиною опікується мати та бабуся, батько дитини з сином не бачиться та участі у його житті не приймає (а.с.9). Позивач [PERSON], характеризується за місцем роботи позитивно, скарг та зауважень з боку громадян не надходило ( а. с. 10). Згідно Акту фактичного проживання, затвердженого Лука-Мелешківським сільським головою від 30.07.2015 року, встановлено, що умови проживання позитивні, сім'я користується всіма належними умовами, необхідними для належного життя та розвитку дитини, батько дитини [PERSON], ніколи не проживав і не проживає, участі в житті та вихованні дитини не приймає ( а. с. 17, 21). Відповідно до медичних довідок [PERSON] на обліку в нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 12,13). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що діти тривалий час на протязі 2-х останніх років проживають виключно з матір'ю та знаходяться на її утриманні та вихованні позивача. Батько дітей не утримує, їх вихованням не займається. 14 вересня 2006р. Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010р. за якою держава зобов'язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов'язок забезпечити захист інтересів дітей. На виконання вимог закону та ратифікованих міжнародних норм направлених на захист дитини, судом було оглянуто висновок органу опіки та піклування щодо визначення питання місця проживання спільної дитини сторін з одним з батьків. Відповідно до висновку, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області за № 01-25/2001 від 11.09.2015 р. зазначено, що «є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO], відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], так як він не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені ст.150-155,180 Сімейного Кодексу України. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. за положеннями якої, держава зобов'язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини - здорова, перебуває на утриманні матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів - здоровий, працездатний, інших утриманців не має та дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], визначений самими сторонами по справі, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 04.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що батько дитини - відповідач по справі не займається вихованням спільної дитини сторін, не забезпечує її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться її життям, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, не проживає разом з дитиною і самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, ображав гідність дитини, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved