Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що 02 червня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Черкаси і проживала з ним до 08.06.2016 року, після чого розлучились. За час перебування в шлюбі мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. У звязку з небажанням відповідача в добровільному порядку сплачувати аліменти, вимушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення аліментів. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини заробітної плати (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України: Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 02 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування в шлюбі мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частини першої\~статті 181 Сімейного Кодексу\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. У відповідності з ч. 3\~ст. 181 Сімейного Кодексу\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2\~статті 182 Сімейного Кодексу України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до\~ч. 1 ст. 183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 70 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 Закону «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Відповідно до частини першої\~статті 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначення аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку не буде суперечити закону, та порушувати право дитини позивача, оскільки аліменти не будуть меншими ніж визначені законом. Розмір аліментів на кожну дитину не повинен бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня\~2017 пo 30\~квітня 2017 року становить 1689 грн. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач [PERSON] має задовільний стан здоровя, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Відповідач на даний час офіційно працевлаштований. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з\~ 03.03.2017\~ року і до досягнення\~повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved