Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, просить визнати за нею, [PERSON] , право на користування житловою кімнатою, площею 9,2 кв.м., розташованою у квартирі [ADDRESS] , що є підставою для видачі їй, [PERSON] , ордеру на право зайняття житлового приміщення, площею 9.2 кв.м., у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 13 грудня 1986 року. Від шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Їх родина постійно проживала та всі члени сім`ї були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка була отримана ними на склад сім`ї із чотирьох осіб: [PERSON] , її, [PERSON] , та їх синів [PERSON] та [PERSON] , на підставі Ордера № 1240 від 28 серпня 1990 року, виданого Заводським РВК. Складається квартира із трьох ізольованих кімнат, житловою площею 34,4 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м. Шлюб між нею та [PERSON] 26 січня 1993 року було розірвано. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , вони продовжували проживати з ним в одному житловому приміщенні, хоча родинних відносин вже не підтримували. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 квітня 1993 року, змінено умови договору найму житлового приміщення по [ADDRESS] , [ADDRESS] саме: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] виділено у користування дві кімнати, розмірами 20,1 кв.м. та 12,3 кв.м., [PERSON] виділено у користування кімнату, розміром 9,2 кв.м., залишено в загальному користуванні коридор, санвузол, кухню. [PERSON] зловживав спиртними напоями, вів антисоціальний спосіб життя. Квартира його не цікавила, як приміщення, необхідне для проживання. [PERSON] понад двадцять років не сплачував ані квартплату, ані комунальні платежі. Наприкінці 1993 року [PERSON] в черговий раз пішов із квартири і більше не повертався. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 04 листопада 2017 року, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім, що дало їй підстави для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] . У квартирі по [ADDRESS] постійно мешкає вона, одноособово сплачує комунальні платежі та квартплату за всю квартиру, не має заборгованості по комунальним платежам, тому вважає, що має право вирішувати питання про визнання за нею права на користування зазначеним житловим приміщенням, яким вона користується з 1990 року, і визнання її квартиронаймачем зазначеного житлового приміщення в цілому. 22 квітня 1997 року вона уклала шлюб із [PERSON] . Після укладення шлюбу вона прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] ». 30 вересня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~06\~листопада 2019\~року відповідачі\~надали відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначають,\~що для надання звільненого ізольованого жилого приміщення, необхідна обов`язкова умова, а саме: наймач повинен потребувати поліпшення житлових умов; або ж незалежно від умов, якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим рівня середньої забезпеченості жилою площею громадян у даному населеному пункті. Так, відповідно до ст. 34 ЖК УРСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються, зокрема, громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок. По Дніпропетровській області рівень забезпечення жилою площею постановою виконавчого комітету Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів від 27.12.1984 №711 визначено у розмірі 6,7 кв.м на кожного члена сім`ї, при цьому враховується жила площа, що перебуває у власності громадян (у т.ч. членів його сім`ї). Відповідно до документів, доданих до позовної заяви, позивачеві на праві користування належить 32,4 кв.м. На цій площі разом з позивачем зареєстровано ще 2 особи, її сини, що в розрахунку на одну особу становить - 10,8 кв.м., що є вищим за розмір 6,7 кв.м, за рівень забезпечення жилою площею для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов. Також, розмір ізольованої кімнати, що звільнилася у спірному житлі і на яку претендує позивач, становить 9,2 кв.м., що є вищим за рівень середньої забезпеченості жилою площею громадян у даному населеному пункті. По Дніпропетровській області рівень середньої забезпеченості жилою площею становить 9,0 кв.м., що визначено постановою виконавчого комітету Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів №711 від 27.12.1984. Відповідно до пункту 67 Правил обліку, позивач не відповідає зазначеним умовам, а тому відсутні безумовні підстави для задоволення позову. Просить відмовити [PERSON] у задоволені позову про визнання права на користування жилим приміщенням, в повному обсязі. 11 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце і час слухання справи була повідомлена належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що позивач, перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 13 грудня 1986 року по 26.01.1993 року, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009589007 від 18.10.2011 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 43 (а.с. 8, 9). Позивач 22 квітня 1997 року уклала шлюб із [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009586450 від 18.10.2011 року (а.с. 10). Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] позивач та члени сім`ї постійно проживала та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка була отримана ними на склад сім`ї із чотирьох осіб: [PERSON] , позивачки, [PERSON] , та їх синів [PERSON] та [PERSON] , на підставі Ордера № 1240 від 28 серпня 1990 року, виданого Заводським РВК. Складається квартира із трьох ізольованих кімнат, житловою площею 34,4 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., що підтверджується копією особового рахунку (а.с. 14). Після розірвання шлюбу позивач та [PERSON] , продовжували проживати в одному житловому приміщенні, родинних відносин не підтримували. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 квітня 1993 року, змінено умови договору найму житлового приміщення по [ADDRESS] , позивачу виділено у користування дві кімнати, розмірами 20,1 кв.м. та 12,3 кв.м., [PERSON] виділено у користування кімнату, розміром 9,2 кв.м., залишено в загальному користуванні коридор, санвузол, кухню (а.с.12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 04 листопада 2017 року, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім (а.с.20-22). Згідно копії особового рахунку, у квартирі по [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та її сини: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно ст.ст. 24, 33 Конституції України кожний громадянин має рівні права та свободи, має право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, який ніким не може бути обмежений. Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, і держава створює умови, на підставі яких кожен має можливість побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусового позбавлений житла не інакше як за рішенням суду. Згідно п.п. 5, 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Користування жилим приміщенням у будинках державності громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, що передбачено ст. 61 Житлового кодексу України, згідно якої предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається із однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно із ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну наймачем відповідальність за обов`язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. При цьому, згідно з пунктом 1 частини першої статті 34 ЖК УРСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному законодавством. Відповідно до статті 47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. За правилами, передбаченими статті 54 ЖК УРСР якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 21 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (житлове право) від 26.05.2001, за змістом статті 54 ЖК УРСР ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в такій квартирі, надається тому з її наймачів, який потребує поліпшення житлових умов, незалежно від того, чи перебуває він на квартирному обліку або від часу взяття на нього. Тільки за відсутності такого наймача або його прохання про передачу приміщення воно може бути передано іншому з них. Суд не приймає заперечення відповідача, оскільки позивач користується квартирою загальною площею 32,4 кв.м. На цій площі разом з позивачем зареєстровано ще 2 особи, її сини, що в розрахунку на одну особу становить - 10,8 кв.м., що є нижчим за розмір 13,65 кв.м, (ст. 47 ЖК УРСР) за рівень забезпечення жилою площею. Враховуючи викладене, суд вважає наявними підстави для визнання за позивачем права на користування зазначеним житловим приміщенням площею 9.2 кв.м., у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яким вона користується з 1990 року, Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судових витрат, судовий збір відноситься на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved