Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з 10 грудня 2007 року є власником будинку [ADDRESS] . 04.07.2011 року надала згоду на реєстрацію місця проживання у вищевказаному будинку співмешканця своєї сестри [PERSON] , однак останній з червня 2014 року у належному їй будинку не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим здійснює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив /а.с.42/. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку /а.с.8/, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно/а.с.7/. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Саївської сільської ради П`ятихатського району № 641 від 15.09.2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований у будинку по [ADDRESS] , але з 2014 року не проживає/а.с.10/. Згідно акту депутата Саївської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак з червня 2014 року у вказаному будинку не проживає /а.с.9/. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У силу ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутності поважних причин такого непроживання. При цьому дані положення застосовуються до наймачів житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, та членів їх сімей. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не з`являється понад шість років, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком по [ADDRESS] є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved