Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне знаяення та про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. За життя 11 квітня 1990 року вона та чоловік придбали житловий будинок розташований у [ADDRESS]. Придбаний житловий будинок був зареєстрований на праві власності за чоловіком [PERSON] На час укладання у договорі купівлі продажу у графі покупець нотаріусом помилково було вказано прізвище її чоловіка « [PERSON]» у той час, як справжнє прізвище чоловіка «[PERSON]». На той час на цю помилку а ні вона, а ні її чоловік не звернули увагу. Після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини. 02 листопада 2017 року нотаріусом [PERSON] їй видано постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій. Підставою про відмову став той факт, що у правовстановлюючому документі прізвище чоловіка вказане «[PERSON] а не [PERSON]». 3 метою виправлення помилки у прізвищі чоловіка вона звернулася до нотаріуса [PERSON], але їй повідомили, що на теперішній час вона здала свої справи і виїхала з міста Мелітополь. Іншим засобом, окрім, як звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення на теперішній час у зв'язку з відсутністю нотаріуса [PERSON] не можливо. Оскільки нотаріусом [PERSON] прийняте рішення про відмову у вчинені нотаріальних дій, то вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту що має юридичне значення та визнання за нею права власності на житловий будинок, який на час смерті її чоловіка належав йому на праві власності. Окрім неї, як спадкоємця першої черги є спадкоємці першої черги їхні діти. На підставі викладеного, вона просить суд встановити факт, що має юридичне значення про те, що договір купівлі-продажу від 11 квітня 1990 року засвідчений привантим нотаріусом [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] де у графі покупець вказано прізвище [PERSON] та ім'я [PERSON], належить [PERSON] [INFO]. Визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] [INFO]. В судове засідання позивача не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України , суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 18 квітня 1969 року (а.с.7). 11 квітня 1990 року позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] придбали житловий будинок розташований у [ADDRESS], який було зареєстровано на праві власності за [PERSON] (а.с.9). [INFO] помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 08 червня 2006 року (а.с.10). Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦПК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок розташований у [ADDRESS]. Згідно матеріалів справи 02.11.2017 року після смерті чоловіка позивач [PERSON] з відповідною заявою звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що на час укладання договору купівлі продажу у нотаріуса [PERSON] у договорі купівлі продажу у графі покупець нотаріусом помилково було вказано прізвище її чоловіка «[PERSON]» у той час, як справжнє прізвище чоловіка «[PERSON]», у зв'язку з чим нотаріусом [PERSON] їй було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій (а.с.12). Згідно п.12 постанови ПВСУ N5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, крім неї спадкоємцями за законом є також її діти, відповідачі по справі, сторони з заявами про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталися, на даний час позивач у зв'язку із тим, що в договорі купівлі-продажу спадкового майна померлого [PERSON] допущено помилку при написанні його прізвища, в результаті чого нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на спадщини, встановлення факту належності договору купівлі-продажу померлому [PERSON] усуне причини, на підставі яких нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та створить умови для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач має бажання прийняти спадщину, відповідачі проти задоволення позову не заперечують, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково встановивши факт належності договору купівлі продажу померлому спадкодавцю [PERSON] На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial