Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстрації за місцем проживання. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] викликалась в судові засідання призначені на 08.04.2019 року, 23.04.2019 року, 21.05.2019 року та 20.06.2019 року. За адресою реєстрації відповідача: [ADDRESS] направлялись виклики на ім`я [PERSON] з повідомленнями про день та час судових засідань. З відділення поштового зв`язку судом були отримані поштові повідомлення з відмітками про її не проживання. У зв`язку з відсутністю будь-яких повідомлень з боку відповідача, відповідно до ст. 128 ЦПК України повістка з викликами на ім`я [PERSON] вважаються врученими. 21.06.2019 року ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області призначено проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У зв`язку з цим, не має підстав які б перешкоджали розгляду справи по суті. З позову вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає, проживає окремо та в добровільному порядку відмовляється знятись з вказаного місця реєстрації проживання. Судом з`ясовано наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 15.05.2007 року власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Актом від 16.01.2019 року Ширяївської селищної ради, зафіксовано не проживання протягом тривалого часу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З позовної заяви та наданих документів можливо зробити висновок, що з 21.02.2018 року власниця житлового приміщення [PERSON] стверджує про не проживання [PERSON] разом з нею за вказаною адресою, що підтверджується вказаними документами. В свою чергу відповідач [PERSON] це твердження позивача [PERSON] не спростовувала та документів, що свідчили зворотне не надавала. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановлено, що з 21.02.2018 року [PERSON] відсутня за вказаною вище адресою та відповідно до ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім`ї власника житла [PERSON] не відноситься. Даних, що [PERSON] є наймачем за вказаною адресою також немає, та відповідач не надавала будь-яких відомостей і документів, які б могли це засвідчити. Статтею 71 ч. 1 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Однак, [PERSON] не є наймачем і членом сім`ї власника житла та не проживає за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців. Даних про наявність підстав передбачених ст. 71 ч. 3 п.п. 1-7 ЖК України також не виявлено. Викладене дає можливість зробити висновок, що за наявності вказаних обставин [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , тому позов власника житла підлягає задоволенню. При цьому, не підлягає задоволенню вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування на вільний вибір місця проживання в України», рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття таких осіб з реєстрації.

Outcome: partial