Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення частки у спільній власності, визначення та виділ в натурі, посилаючись на те, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідно наступним співвласникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 16.01.2020 року позивач прийняла у власність 21/100 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що розташований у [ADDRESS] . Право власності підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2020 року, № 196527165. Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 16.08.2017 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 11/50 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі рішення суду від 25.09.2007 року, договору дарування від 10.01.2003 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 соку є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 4/25 часток. Фактично, кожен із співвласників користується окремою часткою домоволодіння. Частка домоволодіння власником якого є позивач, складається з житлового будинку літ. «А- 1» , «А1-1», з прибудовою «а3», до яких входять кімнати: коридор № 2-1 (заг.площа 4,2 кв.м.), кухня № 2-2 (заг.площа 6,6 кв.м.), коридор № 2-3 (заг.площа 1,8 кв.м.), санвузол № 2-4 (заг.площа 2,6 кв.м.), житлова № 2-5 (заг.площа 14,0 кв.м.), житлова № 2-6 (заг.площа 16,6 кв.м) загальна площа яких становить 45,8 кв.м., житлова площа 30,6 кв.м., огорожа № 14,16, сарай літ. «В», сарай літ. «Е», літня кухня «Г», літня кухня «Н», літня кухня «Т», вбиральня літ. «К», водоколонка № 5, водоколонка № 15, які розташовані відповідно до плану розподілу земельної ділянки на земельній ділянці площею 0,0553 га, за адресою [ADDRESS] . На даний час виникла необхідність у поділі в натурі нерухомого майна. Вказане вище домоволодіння, що перебуває у співвласності - повністю ізольовані. Виділ частки технічно можливий та не потребує проведення будь-яких змін у технічній конструкції нежитлових приміщень. Відповідачі не здійснюють жодних заходів стосовно поділу та виділу в натурі вище вказаної нерухомості. Тому на підставі ст. 361, ст. 364, ст. 367, ст. 386 Цивільного кодексу України поділ майна в натурі має відбутися згідно рішення суду. Просить припинити право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А- 1» , «А1-1», з прибудовою «а3», до яких входять кімнати: коридор № 2-1 (загальна площа 4,2 кв.м.), кухня № 2-2 (загальна площа 6,6 кв.м.), коридор № 2-3 (загальна площа 1,8 кв.м.), санвузол № 2-4 (загальна площа 2,6 кв.м.), житлова № 2-5 (загальна площа 14,0 кв.м.), житлова № 2-6 (загальна площа 16,6 кв.м) загальна площа яких становить 45,8 кв.м., житлова площа 30,6 кв.м., огорожа № 14,16, сарай літ. «В», сарай літ. «Е», літня кухня «Г», літня кухня «Н», літня кухня «Т», вбиральня літ. «К», водоколонка № 5, водоколонка № 15, які розташовані відповідно до плану розподілу земельної ділянки на земельній ділянці площею 0,0553 га, за адресою [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідно наступним співвласникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 16.01.2020 року позивач прийняла у власність 21/100 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що розташований у [ADDRESS] . Право власності підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2020 року, № 196527165. Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 16.08.2017 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 11/50 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі рішення суду від 25.09.2007 року, договору дарування від 10.01.2003 року є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 41/400 часток; Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 соку є власником вищевказаного житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд у розмірі 4/25 часток. Фактично, кожен із співвласників користується окремою часткою домоволодіння. Частка домоволодіння власником якого є [PERSON] , складається з житлового будинку літ. «А- 1» , «А1-1», з прибудовою «а3», до яких входять кімнати: коридор № 2-1 (загальна площа 4,2 кв.м.), кухня № 2-2 (загальна площа 6,6 кв.м.), коридор № 2-3 (загальна площа 1,8 кв.м.), санвузол № 2-4 (загальна площа 2,6 кв.м.), житлова № 2-5 (загальна площа 14,0 кв.м.), житлова № 2-6 (загальна площа 16,6 кв.м) загальна площа яких становить 45,8 кв.м., житлова площа 30,6 кв.м., огорожа № 14,16, сарай літ. «В», сарай літ. «Е», літня кухня «Г», літня кухня «Н», літня кухня «Т», вбиральня літ. «К», водоколонка № 5, водоколонка № 15, які розташовані відповідно до плану розподілу земельної ділянки на земельній ділянці площею 0,0553 га, за адресою [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1\~ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними. Співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності\~у відповідності\~до положення\~ч 1\~ст. 364 ЦК України. Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень\~статті 356 ЦК України\~вбачається, що позивач є суб`єктом спільної часткової власності. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved