Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2017 року. У вказаному будинку з 2002 року зареєстроване місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі, які відповідно є сином позивачки, невісткою та онуком, фактично не проживають в зазначеному будинку, оскільки виїхали до АРК, наміру повертатися не мають, зв'язок з позивачем не підтримують. Зняти відповідачів з реєстрації у позасудовому порядку немає можливості. У зв'язку з викладеними обставинами, просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась. Її представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить розглянути справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце судових засідань повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. З урахуванням положень ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Приймаючи до уваги згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню на наступних підставах. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1, 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням) і тому визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації. Згідно з витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.04.2017 року, будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Згідно з копією домової книги, в будинку з 1992 року зареєстроване місце проживання [PERSON], та з 2006 року - [PERSON]. Відповідач [PERSON] є сином позивачки, а [PERSON] - невісткою. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 11.04.2017 року та довідок сільської ради № 649, 650, 652, позивачка мешкає одна, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2012 року за місцем реєстрації не мешкають. Доказів, які би свідчили про поважність причин не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в будинку більше року, суду надано не було. На переконання суду, позивачкою доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин більше року не мешкають в будинку, що свідчить про наявність підстав для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Водночас, позивачем не було доведено, що в будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], відомості про реєстрацію якого за даними УДМС та сільської ради - відсутні. Тому, позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, задоволенню не підлягає. Також, не підлягає задоволенню позов в частині вимог про зобов'язання центру адміністративних послуг зняти з реєстраційного обліку відповідачів, оскільки позивач не пред'явив позову до Центру адміністративних послуг, і не обґрунтував будь-яких порушень його цивільних прав в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial