Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить, зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Говіною Л.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2005 року за виконавчим листом № 2-1740 виданим 23.05.2003 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 57/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], інша частина - 43/100 частин належали [PERSON], який помер [INFO]. 07.10.2016 року при укладенні договору купівлі-продажу у нотаріуса їй стало відомо про те, що державним виконавцем ВДВС Комунарського РУЮ Запорізького міського управління юстиції було винесено постанову від 01.04.2005 року та накладено арешт на належний їй житловий будинок. Зазначений у постанові [PERSON] не є і ніколи не був власником цього будинку, а тому, вважає, що постанову винесено помилково і є всі підстави для її скасування та зняття арешту. Позивач звернулася до відповідача з заявою про скасування постанови та зняття арешту, але їй було рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав клопотання про розгляд справу у відсутності представника, не заперечує проти задоволення позову, оскільки постанову винесено помилково. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Щур М.А., [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 57/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 01.04.2005 року державним виконавцем ВДВС Комунарського РУЮ Запорізького міського управління юстиції було винесено постанову та накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], боржником зазначено [PERSON]. Відповідно до клопотання відповідача від 17.10.2016 року, державним виконавцем помилково накладено арешт на майно [PERSON], під час виконання виконавчого листа №2-1470 виданого 29.05.2003 р. Команрським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина. Таким чином, постанову від 01.04.2005 року арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] накладено помилково, боржник [PERSON] є власником 13/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»із внесеними до неї змінами роз'яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. З роз'яснень п.4 зазначеної постанови вбачається, що відповідачами в такій категорії справ можуть бути боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи, що помилково накладений державним виконавцем арешт на майно позивача перешкоджає останній реалізовувати своє право власності на нього, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved