Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування поову зазначила, що 30 вересня 2011 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2018 року шлюб між ними було розірвано. В шлюбі з відповідачем вони придбали спальню вартістю 26000 гривень, автомобіль Mersedes-Benz 412Д, 1998 року випуску вартістю 8000 доларів США, що становить 209520 гривень за офіційним курсом НБУ, житловий будинок будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 0,1887 га, що розташована в [ADDRESS] . Житловий будинок на земельна ділянка належить відповідачу відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2016 року. Оскільки будинковолодіння та земельна ділянка були оформлені на ім`я відповідача, але в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства і за спільні кошти подружжя, то спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Меблі знаходяться в будинку, яким користується відповідач, а автомобіль ним використовується для ведення бізнесу, тому позивач просить залишити вказане майно у власності відповідача, та стягнути на її користь 50 відсотків вартості вказаного майна, що становить 117760 гривень. Також просить суд, визнати за нею, право власності на 1/2 частини вказаного будинковолодіння та земельної ділянки. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання. Позивачем подано клопотання про зміну назви позивача, вказавши, що після подачі позову до суду вона змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] та отримала новий паспорт громадянина України. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Позовну вимогу щодо поділу майна подружжя - автомобіля Mersedes-Benz 412Д, 1998 року випуску, то представник позивача не підтримав її, оскільки вказаний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем 15.03.2008 року, тобто до укладення шлюбу з [PERSON] , а тому не може бути предметом поділу майна подружжя. В решті позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник адвокат Ільїн В.А. в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині поділу будинковолодіння та земельної ділянки, в задоволені решти позовних вимог просить відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Шлюб, укладений 30.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2018 року. (а.с.6-7) Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчуком В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №767, відповідач по справі [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] . (а.с.30) Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчуком В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №768, відповідач по справі [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,1887 га, розташованого в [ADDRESS] . (а.с.31) Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельна ділянка, набуті внаслідок приватизації. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; у разі поділу цього майна їх частки є рівними. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку', визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ч. 1ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Отже, головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками. Відповідно до п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України, № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 25 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, загальною площею 0,1887 га, які розташовані в [ADDRESS] , придбано в період шлюбу за спільні кошти, то вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та може бути поділено між колишнім подружжям. На підставі вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] по поділ спільного майна подружжя в цій частині є обґрунтованими. Щодо позовної вимоги про поділ майна, що є спільною власністю подружжя - меблевого гарнітура та стягнення на користь позивача Ѕ частини вартості вказаного майна, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та третьою статті12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вказане спірне майно було придбано та набуто сторонами під час спільного проживання, а також відомостей про його вартість. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню через його недоведеність. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам у сумі 209,52 грн.

Outcome: approved