Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна. В позові позивачка зазначила, що вона з 2000 року по 2011 рік проживала однією сім'ю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] Вони з відповідачем були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Від сумісного проживання однією сім'єю було народжено двоє малолітніх дітей, а саме: син, [PERSON], [INFO], та син, [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. В 2011 році позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Під час сумісного проживання сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 2172 «Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, об'ємом двигуна 1596 см.куб, який згідно довідки консультативно-автоекспертного бюро має вартість станом на червень 2013 рік - 52350 грн.(довідка від 01.08.2013 року за № 8). Оскільки спірне майно було набуте сторонами за час спільного проживання однією сім'єю, позивачка вважає, що воно належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. З зазначеної причини їй належить право власності на 1/2 частину спірного майна. Враховуючи, що спірне майно є неподільною річчю, позивачка просить стягнути грошову компенсацію належну їй 1/2 частку спірного майна, яка становить 26 175 грн. (52350грн.:2=26175 грн.). Зазначені кошти позивачці потрібні для здійснення необхідного медичного лікування [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства за діагнозом ДЦП. Отже, позивачка просить суд встановити факт проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу її та відповідача в період часу з 2000 року по 2011 рік. Також просить стягнути з відповідача на її користь 26 175 грн. в якості грошової компенсації належній їй 1/2 частці автомобілю марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, об'ємом двигуна 1596 см.куб., який є сумісною власністю сторін. Під час розгляду справи позивачка декілька разів уточнювала свої позовні вимоги. В уточненій позовній заяві [PERSON] зазначила, що вартість спірного автомобіля згідно висновку ТОВ «Укрспецекспертиза» становить 57 390 грн., тому позивачка просить суд встановити факт проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу її та відповідача в період часу з 2000 року по 2011 рік. Також просить стягнути з відповідача на її користь 28 695 грн. в якості грошової компенсації належній їй 1/2 частці автомобілю марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, об'ємом двигуна 1596 см.куб., який є сумісною власністю сторін. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, та просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві. У судовому засідання представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що відповідач постійно проживав у своєї матери, там знаходяться його особисті речі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Відповідач самостійно витрачав кошти, які заробляв, спільного господарства із позивачкою не вів. Продукти та інші побутові речі, які він купував, приносив до батьків, давав батькам кошти на оплату комунальних послуг. Позивачка, у свою чергу, самостійно сплачувала за найм квартири, самостійно вела своє господарство та побут. Позивачка фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], прописана за адресою: [ADDRESS], але ж за вищевказаною адресою не мешкає. Таким чином, відповідач зазначив, що він з позивачкою разом не мешкали та спільного господарства не вели, даний факт встановлений судовим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2012 року по справі № 0814/5371/2012, та позивачка в судовому засіданні підтвердила це особисто. Під час шлюбу позивачка не заявляла до відповідача ніяких майнових вимог. Твердження позивачки про те, що автомобіль ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога» придбали за спільні кошти, доказами не підтверджено і не відповідає дійсності. Згідно із трудовою книжкою відповідача, 30.09.2009 р. позивач був звільнений з основного місця роботи (запис №23), і прийнятий на роботу тільки 16.04.2010 р. Позивачка була прийнята на роботу у 2005 році, але по теперішній час знаходиться у відпустці. Доходів на придбання автомобіля відповідач не мав. Кошти на придбання автомобіля дала матір відповідача, [PERSON], яка 02.09.2009 р. продала належне їй нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 11.01.2007 р.(а.с.6); та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 02.04.2009 р. (а.с.7). Дитина [PERSON], [INFO], є дитиною інвалідом, та має захворювання ДЦП, що підтверджується медичним висновком №971 (а.с.10-11) 31 жовтня 2009 року [PERSON] купив автомобіль марки: Lаdа 217230, кузов [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2009 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал-Авто» та [PERSON]. Продаж автомобіля сторони здійснили за 80 520 грн. (а.с.40). Відповідно до повідомлення начальника Центру №1 надання послуг пов'язаних з використаннями автотранспортних засобів, з обслуговування м. Запоріжжя та Запорізького району УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області №10/13-305 від 29.01.2014 р., згідно даних комп'ютерної системи ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області станом на 23.01.2014 р., за гр.. [PERSON], [INFO], котрий мешкає за адресою: [ADDRESS] зареєстровано автомобіль ВАЗ 217230 114 01, державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, кузов [NUMBER]. (а.с.49). 19.03.2011 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 19.03.2011 р.(а.с.14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2012 р. В рішенні зазначено, що з лютого 2011 р. шлюбні стосунки між сторонами припинені, вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство. (а.с.15). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає. (а.с.8). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.11). Згідно довідки про взяття на облік платника податків №5684/10/29-117 від 29.07.2008 р., фізична особа-підприємець [PERSON] узятий на облік в органах державної податкової служби 29.07.2008 р. за №12638 від 29.07.2008 р.(а.с.148). Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 26.04.2006 р. по 30.09.2009 р. працював на посаді менеджера в ТОВ «Колізей». (а.с.38-39). Відповідно до договору від 02.09.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №3448, Товариством з обмеженою відповідальністю «Колізей» в особі [PERSON] продано [PERSON] нежиле приміщення, першого поверху (літ. А-5), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 241,0 кв.м., за 380 000 грн. (а.с.151). Здійснення даного правочину (договір купівлі-продажу) підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №7678373 від 02.09.2009 р.(а.с.34, 149-151). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.09.2013 р., до повноліття сина [PERSON], а потім по 1/4 частині до повноліття сина [PERSON], або до зміни матеріального становища сторін. (а.с.67) Згідно до ст..256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження. За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. З наведеного положення випливає основна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Відповідно до ст..74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Виходячи з наведеного вище, суд знаходить, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивачки та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2000 року до січня 2004 року, задоволенню не підлягають. Проте, щодо іншого періоду, а саме - з січня 2004 року до лютого 2011 року, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що у зазначений період часу січня 2004 року до лютого 2011 року, [PERSON] та [PERSON], в будь-якому іншому шлюбі не перебували. Згідно повідомлення заступника головного лікаря КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №01-16/2 від 23.01.2014 р., дитина [PERSON], [INFO], спостерігається з народження в амбулаторії №10, дільниця 19. З 12.2006 року до 01.2009 року дитина спостерігається та відвідувався педіатром за адресою: [ADDRESS], де проживав з батьками ([PERSON], [PERSON].) і бабусею по лінії батька ([PERSON].). З 01.2009 року за сімейними обставинами батьки з дитиною [PERSON], [INFO], переїхали проживати за адресою: [ADDRESS] в квартиру, де проживають родичі по лінії матері і займали там 1 кімнату. Дитина [PERSON], [INFO], з народження проживав та спостерігався дільничним педіатром за адресою: [ADDRESS], з мамою, татом і братом ([PERSON].). На період з 07.2010 року по 01.2011 року родина проживала за адресою: [ADDRESS], в 2-х кімнатній квартирі бабусі - [PERSON], на момент захворювання дітей в цей період часу діти оглядалися та відвідувалися за цією адресою, в квартирі знаходилися особисті речі та іграшки дітей. З 02.2011 року діти [PERSON], 2006 р.н., та [PERSON], 2009 р.н., проживали і по теперішній час з матерію ([PERSON].) за адресою: [ADDRESS]. (а.с.66). У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що сторони тривалий час постійно мешкали однією сім'єю, спочатку проживали у матері відповідача у кв.130, згодом, після народження другої дитини переїхали у квартиру 120, за місцем проживання позивачки, сторони мають двох дітей, старша дитина, є інвалідом з дитинства, сторони спільно лікували дитину, вели спільно господарство, спільно відпочивали, вирішували інші побутові питання, та купували автомобіль. Свідки [PERSON], та [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони допомагали з купівлею автомобіля, та знають, що саме мати відповідача сплачувала у салоні за автомобіль марки ВАЗ 2172 «Lаdа Ргіога». Щодо спільного життя сторін їм нічого не відомо, з позивачкою вони не знайомі. Свідок [PERSON] повідомила суду, що їй відомо, що саме мати відповідача [PERSON] продала нерухомість (магазин) та купила автомобіль для сина, оскільки йому для роботи був потрібний автомобіль. Де та як саме проживали сторони, їй не відомо, оскільки бувала у матері відповідача рідко, приблизно 1 раз на 3 місяці. Свідок [PERSON], також повідомила суду, що їй відомо, що саме мати відповідача [PERSON] продала нерухомість (магазин) та купила автомобіль для сина, оскільки йому для роботи був потрібний автомобіль. Сім'ю позивачки може охарактеризувати, як багатодітну, яка раніше мала багато проблем. Свідок допомагала зареєструвати дитину за місцем проживання позивачки, на прохання матері відповідача. В той же час раніше позивачку не бачила, відомо зі слів матері відповідача, що позивачка проживає на 3 поверсі. Крім того у грудні 2009 р., коли вона відвідувала матір відповідача, відповідач проживав разом з матір'ю на 6 поверсі, і [PERSON] приносив до матері показати своїх двох дітей. Також зі слів матері відповідача знає, що позивачка перешкоджає відповідачу бачитися з дітьми. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача, пояснила, що сторони проживали окремо, спільного господарства не вели, так відповідач проживав саме з нею у квартирі 130, а позивачка проживала зі своєю сім'єю у квартирі 120. Також свідок пояснила, що у 2009 році вона продала магазин та купила сину автомобіль. Шлюб сторони уклали у 2011 р. для виїзду в Ізраїль для лікування дитини інваліда. Однак нікуди не виїздили, і згодом розірвали шлюб. З лікуванням старшої дитини інваліда допомагала всі, в тому числі допомагала вона разом з сином. Однак суд критично ставиться до показань даного свідка, оскільки в наданих саме відповідачем документах, а саме у Заяві на страхування життя з участю у резервах бонусів від 01.06.2009 р. страхувальник [PERSON] (мати відповідача) застрахувала [PERSON], та в графі сімейний стан вказала, що він одружений. (а.с.125) Факт проживання сторін однією сім'єю також підтверджується наданими позивачкою суду фотографіями (а.с.57-65). Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того сторони зареєстрували шлюб тільки 19.03.2011 р., а відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2012 р. фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися з лютого 2011 р. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст.58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.59 ЦПК України). Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення вимог ст. ст.59, 60 ЦПК України, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення проживання позивачки однією сім'єю з відповідачем, відсутності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов'язків, допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не спростували факту проживання позивачки з відповідачем. До показів свідка [PERSON], суд відноситься критично, оскільки вона є матір'ю відповідача. Доводи відповідача, щодо того, що позивачка не працювала, оскільки перебувала у декретній відпустці, а він теж не працював, тому не мав змоги купити автомобіль, суд не може прийняти до уваги, оскільки даний автомобіль за договором куплений саме відповідачем та зареєстрований на нього. Оцінюючи стан відносин між [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що аналізуючи показання свідків в їх сукупності та співставляючи їх з усіма зібраними по справі доказами та поясненнями представників та самих сторін, безперечно можна зробити висновок, що вказані особи проживали однією сім'єю, оскільки за цей час народили двох дітей, спільно займалися вихованням та лікуванням дітей, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали, купили автомобіль, в будь-якому іншому шлюбі у зазначений період часу не перебували, а згодом зареєстрували шлюб офіційно. Факт проживання сторін однією сім'єю також підтверджений наданим суду листом заступника головного лікаря КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №01-16/2 від 23.01.2014 р., що дитина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спостерігалися з народження в амбулаторії №10, дільниця 19 та проживали разом з батьками [PERSON] та [PERSON], який підготовлений дільничним педіатром [PERSON], яка відвідувала та лікувала малолітніх дітей. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивачки та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року до лютого 2011 року - підлягають задоволенню. Відповідно до ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст..63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що при застосуванні ст..74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено та документально підтверджено придбання у період проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] автомобіля ВАЗ 217230 114 01, державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, кузов [NUMBER]. Згідно повідомлення експерта консультативно-автоекспертного бюро ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» за вих.№18 від 01.08.2013 р., середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2172 «Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, об'єм двигуна 1596 см. куб., за станом цін на червень 2013 р. на ринку України становить 52 350 грн., автомобіль не оглядався. (а.с.13). Відповідно до висновку ТОВ «Укрспецекспертиза» за вих. №28/03/14 від 28.03.2014 р., середня ринкова вартість спірного автомобіля станом на 28.03.2014 р. становить 57 390 грн., автомобіль не оглядався. (а.с.84-89). Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] про ринкову вартість об'єкта оцінки від 10.10.2013 р., ринкова вартість спірного автомобіля станом на 10.10.2013 р. становить 46 008 грн., автомобіль був оглянутий суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] та містить фотографії даного автомобілю. (а.с.90-105). Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що даний автомобіль слід вважати спільною сумісною власністю, на які поширюються положення ч.1 ст.70 СК України, згідно яких у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Згідно ч.2 ст..370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст..372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст..71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема і на квартиру допускається лише за його згодою. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь позивачки грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, який є сумісною власністю сторін, підлягають задоволенню. Щодо розміру суми, яка підлягає стягненню, суд враховує висновок суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] про ринкову вартість об'єкта оцінки від 10.10.2013 р., що ринкова вартість спірного автомобіля станом на 10.10.2013 р. становить 46 008 грн., оскільки даний автомобіль був оглянутий суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] та містить фотографії даного автомобіля, всі інші висновки були зроблені без огляду автомобіля, та розрахована середня ціна. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню в якості грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, сума у розмірі - 23 004 грн. 22.03.2014 р. позивачка [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, та прізвище після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 22.03.2014 р., та 17.04.2014 р. було видано паспорт вже на ім'я [PERSON]. (а.с. 166-167) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у виді судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial