Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], зареєстрована та проживає у вказаному житлі. У зазначеній квартирі зареєстрований також і відповідач [PERSON], але останній в даному житлі не проживає, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, особистих речей відповідача в будинку немає, витрат на утримання, ремонт квартири відповідач не несе. Позивач самостійно утримує вказане житло, здійснює оплату за комунальні послуги. Відповідач, постійно проживаючи в іншому місці, з реєстрації у вказаній вище квартирі не знімається. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. До судового засідання позивач не з'явилася, суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухому майно, виданого 30. 11. 2006 на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24. 11. 2006 № 2321. За даною адресою, окрім позивача, зареєстрований також і відповідач, що підтверджується довідкою ОСББ «Альбатрос», виданої станом 24. 03. 2014. Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає з березня 2013 року, що підтверджується актом від 26. 03. 2014, складеним за участю свідків (сусідів) [PERSON], [PERSON], [PERSON], і посвідченим головою правління ОСББ «Альбатрос» [PERSON], які підтвердили факт не проживання відповідача та її дитини у спірній квартирі, хоча є зареєстрованими. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач в квартирі не проживає, членом сім'ї позивачки не є, особистих речей в квартирі не має, договір про користування з ним не укладено, витрат на утримання квартири не несе, іншого зв'язку з квартирою не має, суд вважає його особою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимог про відшкодування понесеного судового збору позивачем не заявлялося.

Outcome: approved