Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи його тим, що вона та відповідач - [PERSON] перебували у шлюбі з 08 червня 2002 року. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березанського міського суду Київської області від 23.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а згідно з рішенням Березанського міського суду Київської області від 23.11.2017 року з відповідача, починаючи з 19.06.2017 року стягнуто аліменти на користь позивачки, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] продовжує навчання і відповідно до довідки він з 15.09.2020 року дійсно навчається в Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» денної форми навчання на гуманітарному факультеті. Навчання платне, його вартість складає 66 000, 00 грн. Крім того, як стверджує позивачка, вона додатково несе витрати на утримання гуртожитку, придбання навчально-методичних посібників, підручників тощо. Відповідач інших дітей не має, аліментів не сплачує, має можливість надавати грошову допомогу, відтак, позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позову і до припинення навчання або до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 16.06.2021 року від [PERSON] до канцелярії суду надійшла заява, у якій вона просила долучити до матеріалів справи уточнену позовну заяву, згідно з якою позовні вимоги виклала наступним чином: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, у зв`язку з навчанням сина, [PERSON] , [INFO] , починаючи з моменту звернення до суду і до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що, оскільки син продовжує навчання, відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на його утримання. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Причини неявки відповідач суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи за наявними матеріалами відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив. Заслухавши позивача, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони від спільного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який є студентом 1 курсу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» денної форми навчання і навчається з 15 вересня 2020 року на гуманітарному факультеті. Навчається за кошти фізичних або юридичних осіб, що вбачається з довідки № 147-72 від 18.09.2020 року, виданої Національним університетом «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» (а.с. 7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 23.11.2017 року розірвано (а.с. 12-13). Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 23.11.2017 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з 19.06.2017 року (а.с. 9-10). Надані позивачем квитанції про оплату за навчання підтверджують факт, що оплачує навчання сина мати - [PERSON] (а.с. 24-26). Відповідач є працездатним, а отже може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання визначений ст. 199 СК України. Так, згідно з ч. 1,2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Відповідачем не спростовано тієї обставини, що їх спільний з позивачкою син до проживання у гуртожитку проживав разом із матір`ю та перебував на її утриманні, відтак, в силу положень ч. 3 ст. 199 СК України, [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів як та із батьків, з ким проживає дитина. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що вона самостійно несе витрати на оплату навчання повнолітнього сина, несе витрати по оплаті його проживання у гуртожитку, придбання навчально- методичних посібників, підручників. Відповідачем не надано суду відомостей про незадовільний стан його здоров`я, не наведено доказів на підтвердження того, що у нього на утриманні є інші діти, окрім [PERSON] , а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Отже, відповідачем не доведено, що він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів до стягнення, суд враховує приписи ч. 1 ст. 141 СК України, згідно з якою мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи, що судом установлено, що повнолітній син сторін [PERSON] , який проживає разом з позивачем, продовжує навчання, у зв`язку з чим дійсно потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліментів у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 18.03.2021 року і до закінчення [PERSON] , [INFO] , навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. На думку суду, такий розмір аліментів, виходячи з обставин справи, є збалансованим та відповідає інтересам дитини. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача та того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 18.03.2021 року. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial