Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24 лютого 2006 року між ними було укладено шлюб, від якого дітей не мають; з 2011 року їх подружні відносини припинились через розбіжність характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри, на грунті чого виникали постійні сварки, вони разом не проживають, не турбуються один про одного, не ведуть спільного господарства, примирення між ними неможливе, їх шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати, залишивши їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення згідно заявки, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, в поданій заяві просить розгляд справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримує і наполягає на їх задоволенні. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстраційного обліку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.7, 11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відповідною публікацією від 11.01.2021р., але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Неявка сторін згідно зі ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає проведенню судового засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 24 лютого 2006 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Прохорівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №02. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. З 2011 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, не піклуються одне про одного, ведуть окреме господарство, примиритися не бажають, позивачка наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити дошлюбне прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням, яке міститься в заяві (п.4 прохальної частини), залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved