Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON], на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2020 року. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 27 червня 1998 року у Липецькій сільській раді Харківського району Харківської області, актовий запис №08, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. [PERSON] навчається на першому курсі Харківського національного університету внутрішніх справ. Період навчання з 15 серпня 2016 року по червень 2020 року, що підтверджується довідкою навчального закладу №2/3598-к від 21 березня 2017 року. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала /а.с. 20/. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 22 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції Харківського району, актовий запис №445, що підтверджується довідкою №245/59 від 27 липня 2004 року, виданою відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області /а.с. 4/ та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] /а.с. 9/. 02 жовтня 2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Липецькій сільській раді Харківського району Харківської області та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на [PERSON] /а.с. 10, 15/. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] /а.с. 5/. Із довідки №284 від 23 березня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Липецької сільської ради Харківського району Харківської області вбачається, що [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11/. [PERSON] на даний час не досягнув 23 років та є курсантом 1-го курсу Харківського національного університету внутрішніх справ, термін навчання з 15 серпня 2016 року по червень 2020 року, що підтверджується довідкою від 21 березня 2017 року №2/3598-к /а.с. 12/. [PERSON] в зв'язку з навчанням не працює та не має власних прибутків, проживає разом з матір'ю та фактично перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналіз зазначених статей вказує на те, що ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина Сімейний кодекс України не містить. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина законом не встановлюється. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст. 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів повнолітнього сина, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина. Доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання сина, відповідачем, суду не представлено. Крім того, відповідно до змісту ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму задоволенню не підлягають, оскільки при визначенні судом розміру аліментів на повнолітнього дочку або сина норми ч. 2 ст. 182 СК України не застосовуються. Тому, враховуючи, рівний обов'язок батьків щодо утримання повнолітнього сина, з урахуванням того, що [PERSON] продовжує навчатися, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання [PERSON], але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial