Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю з 2013 року та відповідно до рішення суду її шлюб розірвано. Від спільного проживання у них є син [PERSON] , [INFO] . Відповідач життям та здоров`ям дитини не цікавиться, від утримання сина самоусунувся, не виявляючи ніякої турботи. На даний час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання та підготовку до самостійного життя, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивачка на заявлених позовних вимогах наполягала, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, та не заперечувала у разі можливості щодо заочного розгляду справи. Представник служби у справах дітейІванівської районної державної адміністрації надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, надали суду на розгляд висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна його нотаріально посвідчена письмова заява про визнання позову в повному обсязі та про слухання справи у його відсутність. Крім того у судове засідання від відповідача надійшла заява про визнання позову та слухання справи у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом на підставі наявних матеріалів встановлено, що [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 2013 року та відповідно до рішення суду їх шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення суду про стягнення аліментів від 05.09.2018 року. Від спільного проживання у них є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Батько дитини [PERSON] життям та здоров`ям дитини не цікавиться, від утримання сина самоусунувся, не виявляючи ніякої турботи. На даний час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання та підготовку до самостійного життя, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Що було визнано самим відповідачем по справі. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено згідно письмової нотаріально посвідченої заяви [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, заперечень не має, тому і обставини на які посилається позивачка доведенню не підлягають а приймаються судом. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області надали до суду висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини - [PERSON] . Обставини зазначені позивачкою, засвідчують те, що відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає брати участі у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні підтверджено відсутність належної участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, що він сам і визнав. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідачки, яка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачкою, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав та призначення позивачки опікуном. Оскільки відповідач у справі позов визнав, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивачки судового збору з відповідача у розмірі 768,40 гривень та витрати на надання правничої допомоги адвоката в сумі 3361,75 грн.

Outcome: approved