Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з 18 жовтня 2003 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачем не склалось. Протягом останніх шести місяців сторони припинили ведення спільного господарства, подружніх відносин не підтримують. Вказує на те, що між ними виникають сварки і суперечки із різних побутових причин, вони різні люди за характером, поглядами на життя та сім`ю. Сторони втратили один до одного почуття любові, довіри та поваги, їх шлюб носить лише формальний характер та зберігання його сенсу не має. Крім того, відповідач має стосунки з іншою жінкою, з якою планує проживати в майбутньому. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій позов визнав, просить справу розглянути у його відсутність. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши письмову думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 жовтня 2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис №355, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шепетівського міськуправління юстиції Хмельницької області. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню: дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 серпня 2004 року. Судом встановлено, що сторони тривалий час відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Відповідач проживає однією сім`єю з іншою жінкою, з якою планує створити сім`ю. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Неповнолітня дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом з позивачем, спору щодо цього у сторін немає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їхньої дитини. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved