Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт, що договір купівлі - продажу від 29 грудня 1995 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів «Харківська Універсальна Біржа» за реєстраційним номером У-12-1895-Н, зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № В-6689 є дійсним. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] посилається на те, що відповідно до договору купівлі - продажу від 29.12.1995 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів «Харківська Універсальна Біржа» за реєстраційним номером У-12-1895-Н, вона придбала за 200000000, 00 крб. (двісті мільйонів карбованців. 00 коп.) ізольовану трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Даний договір купівлі - продажу 10 січня 1996 року було зареєстровано в Державному комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації про що зроблено запис в реєстрову книгу за № В- 6689. До укладення та підписання договору вона сплатила продавцю суму грошей визначену договором, а продавець, в свою чергу, передав у власність квартиру та документацію на неї. Заявниця оселилась у вказаній квартирі як повноправний власник та зареєструвалась за місцем мешкання. В даний час заявниці стало відомо про те, що укладений договір повинен бути нотаріально посвідчений, в протилежному випадку він є недійсним. Крім того, згідно відповіді №96/01-16 від 25.10.2019, наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніной Т.П., «договір купівлі-продажу, який зареєстрований на товарній біржі без нотаріального посвідчення, позбавляє нотаріуса можливості посвідчити договір купівлі-продажу». Внаслідок того, що зазначений договір було здійснено [PERSON] за генеральними довіреностями, що були посвідчені державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори 24 травня 1994 року, були видані на три роки та строк дії яких сплив 24 травня 1997 року, та наскільки відомо заявнику зазначені особи ще у 90-х роках виїхали до Німеччини на постійне місце мешкання, іншого шляху ніж звернутись до суду з завою про встановлення юридичного факту визнання договору дійсним, в даному випадку не існує. Заявником було змінено прізвище з Чекаль на Бардакову на підставі Свідоцтва про шлюб, що був зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 25 жовтня 1997 року про що складено актовий запис № 826, серія [NUMBER] (повторно свідоцтво було видане 27.05.2014 року). В судове засідання заявниця [PERSON] та заінтересована особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алтуніна Т.П. не з`явились, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, остання подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заявниці адвокат Дугіна Д.О. у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Суд, заслухавши представника заявника, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. 29 грудня 1999 року на «Харківській Універсальній Біржі» був укладений договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як продавцами, та [PERSON] , як покупцем, зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів «Харківська Універсальна Біржа» за реєстраційним номером У-12-1895-Н, зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за №В-6689. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р., що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991, згідно ч.2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Приписами ч.ч. 2, 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Аналізуючи вищенаведені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав встановити, що договір купівлі-продажу від 29.12.1995 року квартири [ADDRESS] , між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів «Харківська Універсальна Біржа» за реєстраційним номером У-12-1895-Н, зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за №В-6689 є дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved