Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є власником 1/6 частки чотирикімнатної квартири [ADDRESS] . Також власниками вказаної квартири, по 1/6 частці кожний, є її: донька - [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] , онук - [PERSON] та чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] . За вказаною адресою окрім неї зареєстровані також: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), онука - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . Однак, доньки, онуки та син не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. З 1999 року [PERSON] , виїхав з адреси мешкання та реєстрації і на даний час мешкає разом із сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Тобто, за спірною адресою відповідач не проживає з 1999 року. Оскільки вона сплачує всі видатки по квартирі та комунальні платежі, в яких відповідач участі не бере, факт реєстрації відповідача в її квартирі створює перешкоди в користуванні належною їй власністю, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та отримання рішення суду щодо зняття відповідача з реєстрації. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона та інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування своєю часткою майна, в тому числі вона позбавлена можливості оформити субсидію та сплачує надлишок коштів за комунальні послуги. Враховуючи вищенаведене, вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення та створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 33) Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав (а.с. 34, 44, 45), тому суд, за згоди позивачки, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. (а.с. 35) Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося оскільки розгляд справи судом здійснюється за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.03.2008 року, виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська» 28.03.2008 р., позивачу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по 1/6 частині належить квартира [ADDRESS] (а.с. 18, 19). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] [INFO] помер. (а.с. 20) Згідно довідки № 2973, що видана 02.07.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області позивачка [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) Відповідно до копій актів № 1416 від 16.10.2015 року, № 86 від 06.04.2016 року, № 358 від 10.10.2016 року, № 839 від 20.07.2017 року, № 1226 від 23.04.2018 року, № 124 від 01.04.2019 року, № 289 від 01.07.2019 року, складених депутатами Вільногірської міської ради Дніпропетровської області встановлено, що позивач [PERSON] мешкає одна за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] більше двадцяти років не проживає в даному помешканні. (а.с. 11-17) Згідно копії листа від 09.07.2019року, Департаментом соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] відмовлено в призначенні субсидії, у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих фактичне місце проживання сина [PERSON] та його дружини. (а.с. 21-22) Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Враховуючи предмет та підставу оспорюваних правовідносин, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є одними з співвласників квартири [ADDRESS] , тобто мають у власності по 1/6 частині вказаної квартири. Відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу дійсно у квартирі не проживає, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування вказаним житловим приміщенням не було, однак відсутність відповідача у квартирі за місцем своєї реєстрації понад двадцять років, не свідчить про його відмову від права власності на належне йому нерухоме майно та не може слугувати підставою для припинення його права користування цим майном, тобто належною йому власністю. Будь-які докази, які б свідчили про припинення права власності відповідача на вказану квартиру в матеріалах справи відсутні, і факт належності відповідачу на праві власності частки зазначеної квартири, позивачкою не заперечується. З огляду на вказане, [PERSON] , як співвласник квартири, не може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, оскільки відповідно до ст. 317 ЦК України змістом права власності є права (правомочності) володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, оскільки право власності є непорушним. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові № 61-4509св18 від 28.02.2018 р. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки положення ч.2 ст.405 ЦК України (член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом) не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. слід покласти на позивача. На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed