Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: с. Великий Виселок, вул. Підгірна, буд. 10, Дворічанського району Харківської області. В даному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який фактично більше пяти років за зазначеною адресою не проживає. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи його законні права. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Відповідач належним чином повідомлений про дату час, і місце судового засідання, відповідно до положень п. 1) ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 14 березня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 449, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори, [PERSON], яка діяла за себе особисто та від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Великий Виселок, вул. Підгірна, буд. 10, Дворічанського району Харківської області. У технічному паспорті інвентарний №28, реєстровий №3728кн12 від 20 жовтня 2005 року, значиться запис від 04 квітня 2006 року проте, що житловий будинок за адресою с. Великий Виселок, вул. Підгірна, буд. 10, Дворічанського району Харківської області, належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 14 березня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 449, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори. Згідно з довідкою Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 1781 від 01 листопада 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована та проживає в [INFO], [PERSON], [INFO], в казаному будинку зареєстрований, але фактично на території сільської ради не проживає. Згідно з довідкою Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 1782 від 01 листопада 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований в [INFO]. Фактично за місцем реєстрації не проживає більше пяти роки. Відповідно до депутатського акту від 07 листопада 2017 року, за адресою: с. Великий Виселок, вул. Підгірна, буд. 10, Дворічанського району Харківської області, [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає. В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач у справі [PERSON]відсутній за місцем своєї реєстрації по вул. Підгірна, буд. 10 в с. Великий Виселок Дворічанського району Харківської області більше одного року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач, як власник майна має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Також в судовому засіданні встановлено, що є підстави для судового захисту цього права шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved