Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення без надання іншого житла. Позовні вимоги мотивує тим, що їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Тривалий час вона перебувала на заробітках за кордоном. У вересні 2018 року, приїхавши в Україну, дізналася, що у її квартирі проживає незнайома жінка, яку вона попросила залишити її помешкання. Пізніше дізналася, що цю жінку, відповідача по справі [PERSON], без її відома у її квартиру вселив її рідний брат [PERSON] Вона попросила брата забрати з її квартири цю жінку, однак він відмовився це зробити, [PERSON] продовжує проживати у її квартирі. Проживання сторонньої особи у її квартирі перешкоджає їй вільно користуватися своїм житлом і у відповідності до ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчине6ння певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того зазначає, що відповідач не є членом її сімї, договору найму з нею вона не укладала. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила що являється власником квартири [ADDRESS], оскільки успадкувала її після смерті батьків. [PERSON] у власну квартиру не вселяла, договору найму з останньою не укладала, відповідача у дану квартиру поселив її брат [PERSON], якому остання приходиться тещею, посилання відповідача на те, що її вселив у дану квартиру [PERSON] є безпідставними. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали до суду заяви про розгляд даного провадження у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у заяві зазначила, що її у дану квартиру вселив бувший власник - [PERSON] Заслухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно витягу з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження [PERSON] являється власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане Державним нотаріусом Шепетівської міської нотаріальної контори ВАК №816225 від 23.07.2003 року. Власником 1/2 частини квартири являється [PERSON]. Згідно копії спадкової справи №174/2013, встановлено, що [PERSON] помер [INFO], відповідно до заповіту від14.10.2011 року все своє майно заповів [PERSON]. Остання є такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована з померлим в одній квартирі. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 30.01.2019 року - у квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише власник [PERSON] Судом встановлено, що договір найму між власником житла, позивачем у справі, та відповідачем [PERSON] не укладався Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У відповідності до ст.12 Цивільного кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він здійснює ці права на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійснення ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено,що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї Статтею 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самовільно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як вбачається із матеріалів справи між сторонами договір найму (оренди) житла не укладався, відповідач продовжує користуватися спірним житлом без згоди позивача, як власника житла. Аналізуючи докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що проживання відповідача у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу, порушує її право вільно розпоряджатися своїм майном, а тому порушені права позивача підлягають захисту. Твердження відповідача [PERSON], що у спірну квартиру її вселив покійний співвласник даної квартири [PERSON], не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Твердження відповідача [PERSON], що у спірну квартиру її вселив покійний співвласник даної квартири [PERSON], не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Отже, позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона проживає у спірній квартирі зі згоди її власника, або того що вона є членом сім'ї власника житла. Враховуючи викладене можливо зробити висновок, що особа, яка самоправно, тобто без належних підстав та за відсутності волі власника (наймача) житла зайняла житлове приміщення, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] на даний час безпідставно користується належною на праві власності [PERSON] квартирою, що створює відповідні перешкоди у розпорядженні власником своїм майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР ,

Outcome: approved