Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 25 квітня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 206. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Інший син сторін [PERSON] на даний час є повнолітнім. Позивач зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони проживають окремо, подружні стосунки остаточно припинено наприкінці 2019 року, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та взаємне непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам. Тому позивач просить суд шлюб розірвати. Крім того неповнолітній син [PERSON] проживає разом з нею, тому на його утримання позивач бажає стягувати аліменти в розмірі ј частини заробітку. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій остання просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, однак висловив незгоду проти стягнення аліментів у зв`язку з відсутністю доходів, так як він ніде не працює, є інвалідом 3-ї групи, в підтвердження чого надав копію відповідної довідки. Суд, вислухавши відповідача, розглянувши заяву позивача про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 25 квітня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 206, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Інший син [PERSON] є повнолітнім. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, вони проживають окремо, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, примирення не відбудеться, відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. В силу ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи із зазначеного положення у разі відсутності домовленості між батьками щодо способу утримання спір з приводу стягнення аліментів вирішується судом. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю, що підтверджується актом депутата Піщанської ОТГ Новомосковського району Дніпропетровської області, за місцем проживання позивача, про склад сім`ї від 29.10.2020 та в добровільному порядку батьки не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні була досліджена надана відповідачем копія довідки МСЕК серії 12 ААБ № 738779 з якої вбачається, що [PERSON] має 3-ю групу інвалідності з 05.01.2021 по загальному захворюванню. У графі «висновок про умови та характер праці» зазначено: протипоказана важка фізична праця, робота на висоті, коло відкритих джерел води, вогню, керування автотранспортом. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він не може працювати та не має доходу, оскільки незважаючи на 3-ю групу інвалідності він все ж таки є працездатною особою, може працювати на роботах, не пов`язаних з важким фізичним навантаженням. Тому ця обставина, сама по собі, не може слугувати підставою для ухилення відповідача від законного батьківського обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини та здобуттю нею освіти. Крім того суд враховує обов`язок та відповідальність обох батьків неповнолітнього сина Дмитра за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов`язок батька дитини, який з нею не проживає, дбати про здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік, стан здоров`я, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що син [PERSON] проживає та перебуває на утриманні позивача, тому приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти в мінімально гарантованому законодавством розмірі - ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позову до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 908,00 грн. по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved