Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, а саме те, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який помер 24 квітня 2017 року, у м. Єнакієве Донецької області понад пять років (з грудня 1975 року до часу відкриття спадщини [PERSON] по 24 квітня 2017 року) проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вказує, що з [PERSON] мешкали разом однією сімєю, вели спільне господарство. 08 квітня 1973 року у них народився син [PERSON], у книзі реєстрації актів про народження міського РАЦСу м. Єнакієве 19 квітня 1973 року зроблено запис № 324 про народження [PERSON], де відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до статті 55 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР. Пізніше [PERSON] був визнаний батьком [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства міського РАЦСу м. Єнакієве 22 червня 1976 року зроблено запис № 49. У грудні 1975 року вона зареєструвалась у будинку [PERSON] де вони мешкали разом із ним та сином з лютого 1971 року за адресою: м. Єнакієве, вул. Ярославська, 54, про що свідчить її реєстрація місця проживання за даною адресою з 24 грудня 1975 року (підтверджується домовою книгою). 24 квітня 2017 року у місті Єнакієве, Донецької області помер громадянин України [PERSON] «23» липня [INFO]. Померлий похований у місті Єнакієве Донецької області. У звязку з зазначеним заявник звернулась до суду про встановлення спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Представник позивача в судовому засіданні 09 жовтня 2017 року надала уточнення заяви про встановлення факту юридичного значення, якою просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на час смерті [PERSON] 24 квітня 2017 року; встановити факт смерті громадянина України [PERSON] [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, в місті Єнакієве, який помер 24 квітня 2017 року та в подальшому слухати справу за її відсутності. Заінтересована особа Бахмутський міський відділ відділу державної реєстрації актів цивільного стану, у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову щодо пункту 2 позовних вимог Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не заперечує, щодо пункту 3 позовних вимог, висловити свою думку не має можливості через відсутність будь-яких документів, що містять дані для ідентифікації особи. Просить винести рішення у відповідності діючого законодавства України. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно домової книги зареєстрованих та проживаючих громадян за адресою: буд. 54 по вул. Ярославська, м. Єнакієве, [PERSON], [INFO] була зареєстрована за вищезазначеною адресою з грудня 1971 року (а.с.56-60). Відповідно до свідоцтва про смерть серії ДНР №069667 від 25 квітня 2017 року, [PERSON], (російською мовою [PERSON]), [INFO], помер 24 квітня 2017 року у м. Єнакієве, Донецької області (а.с.55). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №29 від 24 квітня 2017 року, [PERSON], [INFO], помер 24 квітня 2017 року, причина смерті серцева - судинна недостатність (а.с.54). Згідно свідоцтва про встановлення батьківства серії І-НО №288503, [PERSON] визнаний батьком [PERSON], народженого у громадянки [PERSON] (а.с.63) Приймаючи рішення суд виходить з наступного. Згідно п.5 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Установлення вказаного вище факту має юридичне значення для заявника, заінтересована особа доводи заяви визнає, тому суд прийшов до висновку про задоволення заяви та встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]станом на день смерті [PERSON] з метою реєстрації факту смерті останнього. У відповідності до пп.1 п.1, п.3\~Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області м. Єнакієве, Донецької області району, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Єнакієве, Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Відповідно до положень\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Підпунктом «ґ» п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Крім того, відповідно п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У абзаці першому п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав розяснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Оцінюючи довідку про причину смерті, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває, і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди;\~\~ виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Листом начальника Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] (а.с.61), відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.. Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Факт смерті [PERSON] підтверджується наданими заявником вказаними вище документами та представленими суду фотографіями могили та надгробного хреста з написом «[PERSON] 23.07.1937-24.04.2017» (а.с. 73-74). Ураховуючи зазначене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у судовому засіданні встановлений факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, в день 24 квітня 2017 року в м. Єнакієве, Донецької області, і цей факт підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі. Встановлення факту смерті необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті останнього, отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення спадщини. З огляду на викладене,

Outcome: approved