Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: м. Чугуїв, вул. Горна (колишня Куйбишева), № 15, Харківської області. Позивач у позові вказала, що їй на підставі договору дарування від 04.11.2010р. на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Чугуїв, вул. Горна (колишня Куйбишева), № 15, Харківської області. В даному житловому будинку зареєстрований відповідач, але з 1999 року фактично не проживає. У зв'язку з тим, що у будинку, яка належить позивачу, зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, позивач не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне користування майном. Відповідач не є членом сімї позивача, ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку не укладалось, а тому вона просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, в яких просила розглядати справу без її участі та згоду про розгляд справи у заочному порядку (а.с. 27). Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 31 газети «Урядовий курєр» від 17.02.2017р., письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав (а.с. 43-47). Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Чугуїв, вул. Куйбишева, № 15, Харківської області, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 24.11.2010р. (а.с. 7, 8), який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав від 17.11.2010р. (а.с. 9). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання відділу реєстрації проживання особи Чугуївської міської ради Харківській області № 23/1221від 27.12.2016р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 19). Також факт реєстрації відповідача у будинку, що належить позивачу, підтверджується копією домової книги будинку, в якій зазначено що [PERSON] зареєстрований у будинку 04.07.2013р. (а.с. 50, 51). Факт фактичного не проживання відповідача у будинку, що належить позивачу, підтверджується довідкою голови «Вуличного комітету № 3» від 06.11.2016р., згідно якої за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Горна (колишня Куйбишева), № 15, зареєстрований [PERSON], але фактично не проживає з моменту реєстрації (а.с. 49). Дані обставини підтвердили сусіди позивача: [PERSON], що проживає у [INFO], та [PERSON], що проживає у [INFO], за участю яких складена довідка голови вуличного комітету про непроживання відповідача. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, власником якого вона є, зареєстрований відповідач, який фактично у ньому не проживає з 2013р. з дня реєстрації, тому вимоги позивача є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved