Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті та сумісного проживання, в обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] у м. Алчевську, Луганської області померла її рідна сестра [PERSON], [INFO], уродженка села Високе Угранського району, Смоленської області. Сестра проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. 29 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області було видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER], актовий запис [NUMBER]. [PERSON] є громадянкою України та проживаю в [ADDRESS]. 04 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] рідної сестри - [PERSON]. На підставі цього було заведено спадкову справу №53/2016. Але, постановою №1580 від 16.06.2016р. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій на підставі того, що згідно ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв фактично вступивши в управління або, володіння спадковим майном, або подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після смерті сестри - [PERSON] залишилася [PERSON] по заповіту квартира [ADDRESS]. У свідоцтві [NUMBER] про право власності на житло, видане Управлінням економіки ринкових відносин м. Алчевськ, 05.12.1996 року, записано, що на праві спільно - сумісної власності, власниками зазначено [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] та [PERSON] жили разом у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1971 року по день смерті [PERSON] - [INFO], що підтверджує той факт, що вона фактично прийняла опадщину після померлого чоловіка. [PERSON] весь час постійно проживала та була зареєстрована разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються технічним паспортом на [ADDRESS]. Також на час складання заповіту, а саме 28.09.1998 року [PERSON] проживала та була зареєстрована за цією же адресою. Заповіт завірений нотаріусом. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала у повному обсязі, наполягала на її задоволенні. Представник заінтересованої особи Шоста Запорізька державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у м. Алчевську, Луганської області, про що було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER], актовий запис [NUMBER] від 29 жовтня 2015 року (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO], актовий запис № 17 від 21.01.1956 батько: [PERSON], мати: [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO], актовий запис № 657 від 10.11.1954 батько: [PERSON], мати: [PERSON]. Згідно Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружились 24 березня 1971 року, актовий запис № 271. (а.с. 8) Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 379 від 20 березня 1998 року. (а.с. 9) Згідно довідки про використання громадянами право на безоплатну приватизацію житла за адресою: [ADDRESS], дане право було використано [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 05 грудня 1996 року, на праві частної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] володіли житлом за адресою: [ADDRESS]. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі було заведено спадкову справу № 53/2016. Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій №1580/02-31 від 16.06.2016 року, державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від померлої фізичної особи до спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування відбувається за законом або за заповітом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 21 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається «зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини». Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 2 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається : «якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю та інше. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності зі ст. 234 ч.2 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, що ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до постанови Верховної ради України від 17 березня 2015 року було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької, Луганської області, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської області» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Алчевськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення зазначеного факту потрібно для отримання спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. На підставі вищевикладеного, враховуючи надані докази суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення сумісного проживання підлягають задоволенню.

Outcome: approved