Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дивізійської сільської ради Татар- бунарського району Одеської області, в якій просила визнати за нею право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 10,4800 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дивізійської сільської ради, в порядку спадкування за за- коном після смерті чоловіка [PERSON] , посилаючись на наступне. [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] , після смерті якої чоловік [PERSON] прийняв у спадщину 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 10,4800 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дивізійської сі- льської ради. Втім зареєструвати своє право власності на успадковану земельну ділянку він не встиг, оскільки одразу після отримання свідоцтва про право на спадщину поїхав за межі України по роботі, де невдовзі раптово помер від серцевого нападу. Нотаріусом їй відмовлено у видачі сві- доцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що чоловік не зареєстрував своє право власності на успадковану частку земельної ділянки. Зважаючи на те, що успадкувати земельну ділянку у нота- ріальному порядку вона не має мо- жливості, просила визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, сільський голова надав заяву про ро- згляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав, відзиву на позов не подав. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукоза- писувального технічного засобу, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснює- ться. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ух- валу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або доб- ровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. З копій паспорту серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6,19) видно, що позивач народилася [INFO] в с.Дивізія Татарбунарського району Оде- ської області, 26.10.1985 р. вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєне шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10), чоловік позивача - [PERSON] помер [INFO] у м.Тяньцзінь КНР від серцевого нападу. Довідкою Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області № 1108/02-14 від 15.05.2018 р. (копія на а.с.11) підтверджується, що [PERSON] 08.06.2011 р. подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після померлого чоло- віка [PERSON] та є єдиним спадкоємцем всього майна померлого. З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.06.2011 р. (а.с.12) вбачається, що Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 08.06.2011 р. заведена та за- реєстрована у Спадковому реєстрі спадкова справа за № 183/2011, спадкодавець [PERSON] Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Татар- бунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. 07.10.2010 р. (копія дублікату на а.с. 13-14), підтверджується, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] прийняв у спадок 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 10,4800 га для ведення товарного сільсь- когосподарського виробництва, розташовану на території Дивізійської сільської ради Татарбунар- ського району Одеської області. Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 31.01.2019 р. (а.с.15-17), право приватної власності на земельну ділянку площею 10,4800 га, що розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, зареєстровано за [PERSON] Відмова нотаріуса (а.с.18) свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтва про пра- во на спадщину за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 10,4800 га, що розташована на території Дивізійської сіль- ської ради Татарбунарського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарсь- кого виробництва, у зв`язку з тим, що нею не подано відомості (інформацію) та документи, не- обхідні для вчинення нотаріальної дії. З копій документів спадкової справи № 183/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданих Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської об- ласті (а.с.43-68), видно, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом в порядку першої черги є його дружина [PERSON] , яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом успадкувала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належала померлому. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 ча- стку земельної ділянки загальною площею 10,4800 га їй відмовлено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За правилами ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності, згідно ч.1 ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання йо- го права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі вт- рати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фі- зичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спад- кодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом в порядку першої черги після померлого чоловіка [PERSON] . Однак перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спірної земельної ділянки, яку померлий прийняв у спадок після своєї матері [PERSON] , є те, що зареєструвати своє право власності на успадко- вану земельну ділянку останній не встиг, оскільки одразу після отримання свідоцтва про право на спадщину виїхав за межі України по роботі, де невдовзі раптово помер. Отже, суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на спадкову земельну ділянку, що залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved