Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування позову вказує, що 24 квітня 2010 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 379. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року між нею та відповідачем шлюб розірвано. З того часу відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на її утримання не надає. Відповідач має постійне місце роботи, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина на його утриманні немає. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 30 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня розірвання шлюбу Рівненським міським судом і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що сума аліментів яку просить стягувати позивач значно завищена, його дохід є недостатнім для сплати аліментів у такому розмірі, тому просить суд зменшити розмір аліментів до 25 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Дитина проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Статтею 141 СК України, встановлено рівність батьків щодо прав та обовязків по відношенню до дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням цих обставин, суд вважає, що заслуговують на увагу доводи відповідача про неможливість сплачувати аліменти в запропонованому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища\~дитини\~та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 183 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про доцільність стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 25 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі заяви до суду, тобто з 18 лютого 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати в зв»язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 141, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved