Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] примусити їх виконати в натурі їхній обов'язок передати [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.02.2010 року шляхом виселення їх з вказаної квартири і звільнення її від їхніх речей, усунути перешкоди [PERSON] в користуванні належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів з цієї квартири і звільнення від їхніх речей та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 19.02.2010 року між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 278. Продаж квартири був здійснений за 150 000 грн., які продавці отримали у повному обсязі ще до підписання договору. Разом з цим, відповідачі не передали продану квартиру, не звільнили її і продовжують безпідставно нею користуватися та накопичувати борги по сплаті комунальних послуг, чим порушують її права як власника нерухомого майна. Направлені нею поштовою кореспонденцією на адресу відповідачів вимоги про добровільне звільнення квартири, залишені відповідачами без уваги. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просять поновити строк на звернення до суду з позовом, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений 19.02.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 278, анулювати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру, здійснену Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 02.04.2014 року за номером запису про право власності 5373261 (рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень індексний номер: 12471182 від 16.04.2014 року) на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року за реєстровим № 278, визнати за кожним: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що 15.12.2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4530. Відповідно до договору позики [PERSON] передав їм валютні цінності в розмірі 14 700 доларів США., а вони, в свою чергу, зобов'язалися в солідарному порядку повертати грошові кошти в строк до 15.12.2009 року, при цьому, перші 11 місяців по 300 доларів США, а 15.12.2009 року - 11400 доларів США. Для забезпечення виконання грошового зобов'язання за договором позики того ж дня - 15.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4535, предметом якого була належна їм на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. На виконання договору позики [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 2400 доларів США, про що [PERSON] писав власноручні розписки. При передачі наступної частини грошових коштів [PERSON] відмовився писати розписку і став наполягати на переоформленні спірної квартири на його матір - [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу. При цьому пояснив, що після сплати на його користь всієї суми боргу квартира буде переоформлена в зворотному порядку на їх ім'я, тобто договір купівлі-продажу повинен був виступати гарантією повернення грошових коштів за договором позики. Саме на таких умовах 19.02.2010 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 278. Більш того, на час укладення договору купівлі-продажу діяла заборона відчуження спірної квартири, яка була накладена згідно договору іпотеки від 15.12.2008 року. Оскільки спірний договір був укладений без наміру створення правових наслідків, передбачених таким правочином, то й на його виконання сторонами не було здійснено жодних дій. Після укладення договору купівлі-продажу ніякої передачі майна та грошових коштів здійснено не було, вони продовжували проживати в цій квартирі, нести усі витрати по утриманню житла та сплаті комунальних послуг. [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку за вказаною адресою, а [PERSON] був зареєстрований в ній до дня смерті -[INFO]. [PERSON], в свою чергу, також не здійснила жодних дій на виконання договору, навіть протягом 4 років не зареєструвала право власності на спірну квартиру на своє ім'я. При таких обставинах позивачі за зустрічним позовом посилаються на фіктивність договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2010 року. Крім того, зустрічні позовні вимоги обґрунтовують і тим, що співвласником спірної квартири був [PERSON], який помер [INFO]. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є: його дружина - [PERSON] та дочки - [PERSON] та [PERSON], які у встановлений законодавством шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але оформити свої спадкові права не мають можливості. Таким чином, у разі визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, просять визнати за кожним спадкоємцем право власності на 1/12 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Для належного захисту порушених прав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять поновити пропущений ними строк на звернення до суду з позовом, посилаючись на поважність причин його пропуску, а саме: необхідності [PERSON] здійснювати догляд за хворим батьком [PERSON], який внаслідок перенесеного інсульту потребував постійної сторонньої допомоги, а [PERSON] і [PERSON] внаслідок знаходження за межами України. [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, в якій зазначили про невизнання зустрічного позову та застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON], первісний позов підтримали. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Представник [PERSON] (яка також є представником [PERSON] і [PERSON].) - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Проти первісного позову заперечувала у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримала. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 278. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, і якій формі він вчинений. При фіктивному правочині у сторін правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності правочину є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин. Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Зміни були внесені згідно із Законом № 1878-VІ від 11.02.2010 р., який набрав чинності 16.03.2010 р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Частиною 2 ст. 640 ЦК України також передбачено що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 657 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Зміни були внесені згідно із Законом № 1878-VІ від 11.02.2010 р., який набрав чинності 16.03.2010 р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, що передбачено ч.4 ст. 334 ЦК України. Посилання позивачів за зустрічним позовом щодо не вчинення жодною зі сторін договору купівлі-продажу ніяких дій на його виконання підтверджуються наявними у справі доказами. Так, з довідки, виданої 24.09.2014 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що станом на 31.12.2012 року право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Сторонами також визнано той факт, що з моменту укладення договору купівлі-продажу квартира, яка була предметом договору, продавцями покупцю - [PERSON] не передавалась. Сім'я [PERSON] й до теперішнього часу продовжує проживати у спірному жилому приміщенні, користуватися ним, нести витрати по утриманню житла та сплаті комунальних послуг, про що свідчать відповідні квитанції за період 2010-2014 р. З довідки № 796, виданої 08.08.2014 року Дільницею № 49 КП «Жилкомсервіс» також видно, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, а [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку [INFO] у зв'язку зі смертю. Інформаційна довідка № 30875549 від 12.12.2014 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, видана Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області свідчить, що право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на ім'я [PERSON] 02.04.2014 року, тобто через 4 роки після укладення договору купівлі-продажу. Зміст оспорюваного договору купівлі-продажу також свідчить, що на момент підписання договору спірна квартира покупцю не передавалась. Так, у п. 6 Договору зазначено - до моменту фактичної передачі квартири покупцю продавці несуть відповідальність за збереження її фізичного стану, обладнання та невід'ємних конструктивних елементів квартири; продавці зобов'язуються не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, вбудовані меблі, наявні у квартирі на момент її огляду покупцем; ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження квартири переходить до покупця з моменту передання йому цієї квартири. Також Договором у п.14 передбачені особливі умови, а саме: покупець не відповідає за невиконані зобов'язання продавців по сплаті комунальних та інших платежів, пов'язаних із володінням ними вищевказаною квартирою, а продавці беруть на себе зобов'язання сплатити всі борги по сплаті комунальних платежів, які будуть мати місце на момент звільнення продавцями цієї квартири та зняття з реєстраційного обліку. Суд також приймає до уваги і факт застереження, який міститься у п.4 договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року, відповідно до якого продавці попередили покупця про права третіх осіб на квартиру, що продається, а саме право іпотекодержателя згідно договору іпотеки, посвідченого 15.12.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4532. Так, згідно договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого 15.12.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4530, [PERSON] передав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] валютні цінності у розмірі 14 700 доларів США, які останні зобов'язалися повернути у строк до 15.12.2009 року. В забезпечення виконання грошового зобов'язання 15.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4532. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. При укладенні договору купівлі-продажу квартири 19.02.2010 року іпотекодержатель - [PERSON] надає згоду, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 276 на продаж [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірної квартири за умови залишення заборони відчуження на вказану квартиру, яка була накладена 15.12.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4533. Викладене свідчить про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу 19.02.2010 року грошові зобов'язання позичальників за договором позики від 15.12.2008 року виконані не були. Про те, що [PERSON] та [PERSON] не виконали у повному обсязі умови договору позики від 15.12.2008 року і не повернули суму позики свідчить і рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.08.2014 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 21.10.2014 року, винесені в рамках розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання договору позики. З урахуванням наведених обставин, суд доходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2010 року був укладений сторонами без мети створення правових наслідків, оскільки фактично квартира залишилася у користуванні відповідачів за первісним позовом, після укладення спірного договору купівлі-продажу сім'я [PERSON] продовжувала проживати в ній, дії сторін не були спрямовані на припинення права власності на квартиру у відповідачів за первісним позовом, та на набуття права власності на квартиру [PERSON] і витупав лише гарантією повернення грошових коштів за договором позики від 15.12.2008 року. Таким чином, суд визнає недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений 19.02.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 278 внаслідок його фіктивності і державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру, здійснена Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 02.04.2014 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року підлягає анулюванню. Зустрічні позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/12 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] також підлягають задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON], про що 11.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 5344. Заповіту [PERSON] не залишив. За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON], які у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. 15.09.2014 року заведена спадкова справа. Із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів спадкоємці не мають можливості оформити свої спадкові права. Спадковим майном є ? частина квартири [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 30.07.1999 року за реєстраційним № 7-99-175034, яке було зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.08.1999 року за реєстровим № П-7-18119 в книзі 1. Оскільки у відповідності до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, то [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повинно належати по 1/12 частині спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а тому суд визнає за [PERSON] та [PERSON] за кожним право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання відповідачів за первісним позовом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника може лише з підстав, передбачених законом. При цьому, право власності на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2010 року, внаслідок його фіктивності суд вважає, що права [PERSON] щодо володіння, користування та розпоряджання спірною квартирою не підлягають захисту, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Також для належного захисту прав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у відповідності до положень ч.5 ст. 267 ЦК України суд поновляє строк на звернення до суду з позовом, оскільки вважає причини пропуску строку поважними. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивачів суд стягує сплачений ними судовий збір в частковому відношенні по 487 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved