Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист прав власності, визнання правочину недійсним і поділ спільного майна та просила суд: визнати недійсним договір купівлі продажу житлового будинку № 121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями і земельною ділянкою площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, укладеного [PERSON] з [PERSON] 26 березня 2014 року, котрий посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] із скасуванням його реєстрації за індексним номером: 11926253 від 26 березня 2014 року; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку № 121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями і земельною ділянкою площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, що посвідчується свідоцтвом про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач зазначає, що під час її шлюбу з відповідачем [PERSON] подружжям було побудовано житловий будинок №121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, які були зареєстровані за відповідачем [PERSON] Отже зазначений будинок з надвірними будівлями є предметом спільної сумісної власності. 26 березня 2014 року відповідач [PERSON] без згоди позивача, як іншого співвласника, продав зазначений житловий будинок відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Крім того, з урахуванням заяви про уточнення підстав позову від 26 березня 2018 року, позивач вказує, що зазначений договір купівлі продажу укладено між [PERSON] та [PERSON] на підставі недійсного звіту про оцінку майна №GC140307-001 від 17 березня 2014 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідач [PERSON] порушив її майнові права як співвласника. Також за час шлюбу відповідач [PERSON] придбав у власність земельну ділянку у Гадяцькому районі\~Полтавської області площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, отже ця земельна ділянка є предметом спільної сумісної власності. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] визнано неподаною та повернуто позивачу. У квітні 2016 року представником позивача подану апеляційну скаргу на вказану вище ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2016 року апеляційну скаргу представника [PERSON] задоволено, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року скасовано, справу направлено на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 червня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. В установлені законом строки позивач усунула зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2016 року провадження по справі відкрито. 05 липня 2017 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заперечення на позов, в яких представник просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. 11 грудня 2017 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано до суду два клопотання про витребування доказів. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 11\~грудня 2017 року зазначені клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволені. Витребувано у відповідачів [PERSON] та [PERSON] належним чином засвідчені копії договору купівлі продажу житлового будинку №121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за №2177 від 26 березня 2014 року та оригінал зазначеного договору купівлі продажу для огляду в судовому засіданні; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, яка заведена у звязку з укладанням та посвідченням оспорюваного договору купівлі продажу від 26 березня 2014 року за №2177 між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2177 та для огляду в судовому засіданні оригінал зазначеної вище нотаріальної справи. 01 лютого 2017 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову задоволено в повному обсязі. Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; акредитованим суб'єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо: житлового будинку №121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, що перебуває у власності [PERSON]; земельної ділянки площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, що посвідчується свідоцтвом про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області, що перебуває у власності [PERSON] та накладено арешт на: житловий будинок №121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, що перебуває у власності [PERSON]; земельну ділянку площею 0,1615 га, кадастровий № 5320485201:01:001:0353, що посвідчується свідоцтвом про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області, що перебуває у власності [PERSON] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2018 року виправлено описку в Ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року у справі №\~635/9244/15-ц\~по батькові\~[PERSON]\~«Михайлович» на\~«Миколайович». Виправлено в Ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року у справі № 635/9244/15-ц назву вулиці «50 років СРСР» на «Набережна». 17 травня 2018 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано та направлено сторонам відзив на позовну заяву, а також на заяву про уточнення підстав позову, де представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У судове засідання представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Судова повістка в судове засідання на 22 червня 2018 року, як вбачається з матеріалів справи, повернулась до суду у звязку з невдалою спробою вручення та закінченням терміну зберігання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] була обізнана про наявність цієї справи, отримала позовну заяву, заяву про уточнення підстав позову, неодноразово отримувала судові повістки та ухвали суду, відзив на позовну заяву не надала, ухвалу про витребування доказів від 11 грудня 2017 року не виконала, ходом розгляду справи не цікавилася. Представник відповідача [PERSON] був обізнаний про наявність цієї справи, про що свідчить його заява, що міститься в матеріалах справи, ходом розгляду справи не цікавився. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судові засідання жодного разу не зявились. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності /том 1, а.с. 218/. Враховуючи дані обставини, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити. Підставами для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку від 26 березня 2014 року зазначили відсутність згоди позивача на розпорядження відповідачем [PERSON] спільним майном, а також недійсність звіту про оцінку майна, на підставі якого був укладений оспорюваний договір. Підставою для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки зазначили те, що зазначене майно придбано у власність подружжям під час шлюбу. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Підставами для відмови в задоволенні позовних вимог вважає те, що законодавством не встановлено підставою для визнання недійсності правочину відсутність згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна подружжя іншим з подружжя. Крім того, зазначила, що відповідач [PERSON] отримав дозвіл від дружини позивача [PERSON] на відчуження житлового будинку, а про відмову дружини від зазначеного дозволу йому відомо не було. Також пояснила, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий не шляхом визнання договору купівлі продажу недійсним, а лише шляхом задоволення позову з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Повідомила, що звіт про оцінку майна в стислій формі, на недійсність якого позивач посилається як на підставу визнання недійсним спірного договору купівлі продажу, є таким що відповідає вимогам законодавства. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду письмові пояснення, в яких пояснила, що договір купівлі продажу житлового будинку посвідчений нею у відповідності до законодавства. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 лютого 2002 року позивач та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №110, що підтверджується копією свідоцтва про одруження І-ВЛ №214076 /том 1, а.с. 8/. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «Ковалевська» на «Протас». Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 травня 2016 року у справі № 646/3801/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям було побудовано житловий будинок №121 по вулиці 50 років СРСР у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, що зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №014589 від 23 квітня 2004 року. Також під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем [PERSON] придбано у власність земельну ділянку площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, що зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, оскільки зазначені обєкти нерухомості придбавались під час знаходження подружжя у шлюбі, що підтверджуються матеріалами справи, та з моменту їх придбання знаходились у спільній сумісній власності, що визнається представниками позивача та відповідача [PERSON], є доведеними наступні обставини: житловий будинок №121 по вулиці 50 років СРСР у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, що зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №014589 від 23 квітня 2004 року на момент укладення договору купівліпродажу житлового будинку №121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями і земельною ділянкою площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020, укладеного [PERSON] з [PERSON] 26 березня 2014 року знаходився у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON]; земельна ділянка площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, що зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановивши, що земельна ділянка площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, що зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1615 га, кадастровий №5320485201:01:001:0353, що посвідчується свідоцтвом про право власності від 05 травня 2014 року за №21248290, котре видане Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції в Полтавській області. 01 квітня 2013 року позивачем у нотаріально посвідчений спосіб була оформлена заява про надання згоди чоловікові відповідачу [PERSON] продати, обміняти, здати в оренду за ціну та на умовах йому відомих житловий будинок №121 по вулиці 50 років СРСР у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020 /том 2, а.с. 42/. 27 червня 2013 року позивач звернулась із письмовою заявою до Головного управління юстиції у Харківській області, якою повідомила про відмову від вищезазначеної заяви /том 2, а.с. 41/. Також позивач повідомила про відмову від вищезазначеної заяви свого чоловіка відповідача [PERSON], який в той час перебував в місті Києві, під час телефонної розмови. Підтвердженням цього повідомлення є показання свідка [PERSON], яка була допитана під час судового засідання. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, а саме позивача [PERSON], у звязку з чим на підставі ч. 2 ст. 90 ЦПК України повинні бути також допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], суд відхиляє як необґрунтовані. Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Згідно з ч. 2 ст. 90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Показання свідка [PERSON] ґрунтуються не на повідомленні іншої особи [PERSON] про зміст телефонної розмови останньої з чоловіком [PERSON], а на особисто та безпосередньо почутою нею відмовою [PERSON] від згоди на розпорядження житловим будинком №121 під час телефонної розмови останньої з чоловіком [PERSON] Про те, що [PERSON] розмовляла саме з [PERSON], свідчить інше почуте свідком, а саме прохання [PERSON] надати дозвіл на вивіз їх спільних дітей на оздоровлення за кордон. Такий дозвіл надається саме батьками. Показання свідка підтверджується іншими доказами, а саме заявою позивача до Головного управління юстиції у Харківській області про відмову від заяви про надання згоди чоловікові на продаж житлового будинку № 121 по вулиці 50 років СРСР у селі Вільхівка Харківського району Харківської області та листом Головного управління юстиції у Харківській області, в якому нотаріуси Харківської області повідомляються про вищезазначену відмову /том 2, а.с. 38/. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що заява позивача подана тільки до Головного управління юстиції у Харківській області, в той час необхідно таку заяву було подати й до Головного управління юстиції у місті Києві, оскільки відповідач [PERSON] мешкає у місті Києві та договір купівліпродажу житлового будинку укладався та посвідчувався нотаріусом у місті Києві, суд відхиляє як необґрунтовані. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Тобто посвідчення договору купівліпродажу житлового будинку може відбуватися не тільки за місцезнаходженням житлового будинку (Харківська область) або місцезнаходженням продавця (місто Київ), а й за місцезнаходженням невідомого на момент відмови позивача покупця, яке може бути зареєстровано у будь-якій області України. Із змісту заяви позивача про відмову від заяви про надання згоди чоловікові на розпорядження житловим будинком №121 /том 2, а.с. 41/ випливає, що позивач повідомляє саме про відмову від заяви про надання згоди, а не про невчинення нотаріусами реєстраційних дій на території Харківської області. Таким чином, дослідивши покази свідка у їх сукупності з письмовою заявою позивача до Головного управління юстиції у Харківській області, якою вона повідомила про відмову від заяви про надання згоди чоловікові на продаж житлового будинку №121 по вулиці 50 років СРСР у селі Вільхівка Харківського району Харківської області, суд вважає доведеною обставину відсутності згоди позивача на укладення договору від 26 березня 2014 року купівлі продажу житлового будинку №121 по вулиці 50 років СРСР у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями і земельною ділянкою площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020 між [PERSON] з [PERSON] Вирішуючи,\~чи випливає\~з обставини\~відсутності згоди\~позивача на\~укладення вищезазначеного договору купівлі продажу недійсність цього договору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Враховуючи встановлену судом обставину відсутності згоди позивача на укладення договору від 26 березня 2014 року купівлі продажу житлового будинку, позивач безумовно має право, передбачене частиною 2\~ст.\~65\~СК України, на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди. З цих підстав суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] про обрання неналежного способу захисту та неможливість звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу з підстав відсутності згоди на укладення договору. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої\~статті 369 ЦК України\~та частини другої\~статті 65 СК України\~при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Є доведеним вище, що відповідач [PERSON] знав про\~відмову позивача\~від своєї\~заяви про\~згоду на\~розпорядження спільним\~майном,\~отже укладаючи спірний договір купівлі \~продажу без згоди дружини, діяв недобросовісно. [PERSON], позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що інша сторона спірного договору купівлі \~продажу покупець\~[PERSON]\~також була\~обізнана про\~відмову позивача\~від своєї\~заяви про\~згоду на\~розпорядження спільним\~майном,\~отже слід вважати, що укладаючи спірний договір купівлі продажу, відповідач [PERSON] діяла добросовісно. У звязку з зазначеним, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі продажу з підстав відсутності згоди позивача на укладення договору не підлягає задоволенню. В заяві про уточнення підстав позову /том 2, а.с. 21-25/ представник позивача [PERSON] [PERSON] зазначила як окрему підставу для визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку недійсність звіту про оцінку майна № GC140307-001 від 17 березня 2014 року, на підставі якого цей договір було укладено сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування зазначеної підстави представник позивача посилається на копію договору купівлі продажу житлового будинку від 26 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2177 /том 1, а.с. 219-221/ та на звіт в стислій формі про оцінку майна № GC140307-001 від 17 березня 2014 року /том 1, а.с. 229-231/. Зазначені документи надані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11 грудня 2017 року /том 1, а.с. 192-193/. Представник позивача стверджує, що звіт в стислій формі про оцінку майна №GC140307-001 від 17 березня 2014 року не відповідає вимогам законодавства. Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд виходить з наступного. За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. За змістом\~пункту 57\~Національного стандарту\~№1\~у звіті\~про оцінку\~майна,\~складеному у\~стислій формі,\~повинні зазначатися\~етапи проведення\~незалежної оцінки\~майна,\~здійснені оціночні\~процедури,\~міститися висновок\~про вартість,\~а також\~зібрані оцінювачем\~вихідні дані\~та інша\~інформація.\~Відповідними національними\~стандартами можуть\~передбачатися додаткові\~вимоги до\~змісту звіту\~про оцінку\~майна у\~стислій формі.\~Відповідно до\~абзацу 6\~пункту 2\~Національного стандарту\~№2\~«Оцінка нерухомого\~майна»,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~28\~жовтня 2004\~року №1442,\~будівлі \~земельні поліпшення,\~в яких\~розташовані приміщення,\~призначені для\~перебування людини,\~розміщення рухомого\~майна,\~збереження матеріальних\~цінностей,\~здійснення виробництва\~тощо.\~Відповідно до\~пункту 8\~Національного стандарту\~№2,\~вихідними даними\~про фізичні\~характеристики земельних\~поліпшень можуть\~бути: документи\~бюро технічної\~інвентаризації; проектно-кошторисна\~документація будівництва\~обєкта оцінки\~у разі,\~коли під\~час ідентифікації\~цього обєкта\~не виявлено\~розбіжностей між\~його фактичними\~фізичними характеристиками\~та такою\~документацією; документи\~натурних обмірів\~обєкта оцінки\~та документи,\~що підтверджують\~фізичний (технічний)\~стан поліпшень,\~проведених спеціалізованими\~організаціями,\~які відповідно\~до законодавства\~мають право\~виконувати такі\~роботи. Зазначені вихідні дані додаються до звіту про оцінку майна. З аналізу зазначених норм у їх взаємозвязку можна дійти висновку, що звіт про оцінку майна у стислій формі обовязково має містити інформацію про етапи проведення незалежної оцінки майна та здійснені оціночні процедури, висновок про вартість, вихідні дані, а саме документи бюро технічної інвентаризації, проектно-кошторисна документація, документи натурних обмірів обєкта оцінки та документи, що підтверджують фізичний (технічний) стан поліпшень, тощо. Фактично звіт в стислій формі про оцінку\~майна №GC140307-001\~від 17\~березня 2014\~року не містить обовязкової інформації та документів, що вимагаються законодавством, окрім висновку про вартість. Крім того, звіт про оцінку майна містить запис про його дійсність лише за наявності підпису замовника та титульній сторінці звіту, на всіх сторінках звіту, та підписаної анкети. Зазначено, що звіт не дійсний без анкети. Підпису замовника [PERSON] та підписаної ним анкети звіт про оцінку майна не містить. Заява [PERSON] про достовірність даних, наведених в анкеті, також не підписана заявником. Враховуючи вимоги норм законодавства до звіту про оцінку майна, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку що звіт в стислій формі про оцінку майна №GC140307-001 від 17 березня 2014 року є нечинним. Доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що звіт про оцінку\~майна не\~є правочином,\~а отже\~не може\~бути визнаний\~недійсним суд відхиляє як необґрунтовані, з огляду на наступне. Дійсно, звіт про оцінку\~майна не\~є правочином.\~[PERSON], позивач й не вимагає визнати зазначений звіт недійсним на підставі статей 203 та 215 ЦК України. Позивачем стверджується, що договір купівлі продажу житлового будинку є недійсним на підставі статей 203 та 215 ЦК України, оскільки не відповідає вимогам законодавства в частині його укладення за обовязкової наявності звіту про оцінку майна. Доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] стосовно того, що для стверджень про те, що звіт про оцінку\~майна є\~неякісним та\~необєктивним,\~його необхідно\~рецензувати, суд відхиляє як необґрунтовані, з огляду на наступне. Відповідно до частини 5 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оціночна діяльність може здійснюватися зокрема у формі рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Відповідно до абзацу 14 пункту 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» необєктивна оцінка оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необєктивного висновку про вартість обєкта оцінки. Відповідно до абзацу 15 пункту 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» неякісна (недостовірна) оцінка оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування. З аналізу зазначених норм права у їх взаємозвязку можна дійти наступних висновків. Необєктивність оцінки шляхом рецензування доводиться не може, оскільки необєктивність передбачає умисел оцінювача в використанні неправдивих вихідних даних, доказування якого є прерогативою слідчих органів та суду. Шляхом рецензування доводиться саме неякісність (недостовірність) оцінка майна, яка міститься у чинному звіті про оцінку майна, а відсутність у звіті інформації та документів, які вимагаються законодавством, мають наслідком нечинність звіту. Позивач в заяві про уточнення підстав позову не посилається на неякісність чи необєктивність оцінки майна, що міститься у звіті про оцінку майна, а вказує, що зазначений звіт не містить інформації та документів, які вимагаються законодавством. Судом встановлено та зазначено вище, що звіт в стислій формі про оцінку майна №GC140307-001 від 17 березня 2014 року, який був підставою для укладення та посвідчення спірного договору купівлі \~продажу житлового\~будинку, є нечинним, тобто таким, що не вчинено. Не потребує рецензування документ, що не вчинено. Вирішуючи, чи випливає з обставини нечинності звіту в стислій формі про оцінку\~майна №GC140307-001\~від 17\~березня 2014\~року недійсність договору купівлі продажу житлового будинку від 26 березня 2014 року, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Відповідно до абзацу 8 частини 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обовязковим у випадках оподаткування майна згідно з законом. Відповідно до пункту 172.3. ст. 172 Податкового Кодексу України дохід від продажу обєкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого обєкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону. Відповідно до пункту 172.4. ст. 172 Кодексу під час проведення операцій з продажу (обміну) обєктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору. За змістом пункту 1.20. Розділу ІІ Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, вчинення нотаріальної дії за участю фізичної особи, предметом якої є обєкт нерухомого та рухомого майна, здійснюється нотаріусом за наявності оціночної вартості такого майна, проведеної в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231 «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства». З аналізу зазначених норм у їх взаємозвязку можна дійти висновку про обовязковість оцінки майна при укладенні та посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 5 ст. 626 ЦК України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~632\~ЦК України\~ціна в\~договорі встановлюється\~за домовленістю\~сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом пункту 2.1. договору купівлі продажу житлового будинку від 26 березня 2014 року, продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за суму 3340712,00 грн. (три мільйони триста сорок тисяч сімсот дванадцять гривень 00 копійок). За змістом пункту 2.4. зазначеного договору купівлі продажу від 26 березня 2014 року, оціночна вартість житлового будинку згідно звіту в стислій формі про оцінку майна від 17 березня 2014 року, зробленого ТОВ «Бі Джі Ті Консалтинг», станом на 07 березня 2014 року складає 3340712,00 грн. (три мільйони триста сорок тисяч сімсот дванадцять гривень 00 копійок). З аналізу зазначених норм права та умов договору купівлі продажу житлового будинку від 26 березня 2014 року у їх взаємозвязку можна дійти висновку, що ціна є істотною умовою договору купівлі продажу нерухомого майна, яка має встановлюватися з урахуванням вартості майна, зазначеної у звіті про оцінку майна. Виходячи з встановленої вище нечинності звіту про оцінку майна, суд приходить до висновку про невідповідність договору купівлі продажу від 26 березня 2014 року вимогам законодавства, а також інтересам держави і суспільства в силу неузгодженості ціни договору та оціночної вартості майна, яка мала бути підставою для оподаткування доходу та посвідчення договору нотаріусом. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. У звязку з зазначеним, позовна вимога про визнання недійсним договору купівліпродажу з підстави нечинності звіту в стислій формі про оцінку майна №GC140307-001 від 17 березня 2014 року підлягає задоволенню. Встановивши, що договір купівлі продажу житлового будинку від 26 березня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2177, є недійсним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку № 121 по вулиці 50 років СРСР (нині Набережна) у селі Вільхівка Харківського району Харківської області з надвірними будівлями і земельною ділянкою площею 0,2259 га, кадастровий номер 6325154001:00:009:0020. З урахуванням того, що суд визнав необґрунтованою вимогу позивача про визнання договору купівлі продажу житлового будинку недійсним з підстави відсутності згоди позивача на розпорядження спільним майном, але визнав обґрунтованою зазначену вимогу з іншої підстави, позов в цілому підлягає задоволенню частково. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 137 та 141 ЦПК України. Судові витрати в даній справі складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на правничу допомогу суд визнає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних долях витрати по сплаті судового збору в розмірі 1038 грн. 41 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10800 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial