Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є орган опіки та піклування - Олександрійська міська рада Кіровоградської області в особі служби у справах дітей, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Мотивуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що починаючи з 22 лютого 2008 р. вона перебувала у шлюбі із [PERSON] Рішенням суду від 28 грудня 2011 р. шлюб між ними розірвано. Вони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. В порушення норм сімейного законодавства [PERSON] не приділяє уваги дитині, повністю переклавши обов'язок з виховання та утримання дочки на неї, позивачку. Після розірвання шлюбу він жодного разу не з'явився до дочки, не спілкувався з нею по телефону, коштів на її утримання не надавав, речей для неї не придбавав, зі святами не вітав, подарунки не дарував. Свого часу відповідач оспорював своє батьківство відносно дочки, але рішенням суду від 5 грудня 2013 р. в позові було відмовлено, а рішенням суду від 8 січня 2014 р. з нього на утримання дочки стягнуто аліменти. Станом на 1 липня 2014 р. за ним рахується заборгованість за аліментами на загальну суму 7835 грн.18 коп. і з часом вона зростає. Відповідач також зловживає своїми правами. Так, навесні 2012 р. вона зверталася до нього за отриманням дозволу для вивезення дитини за кордон для оздоровлення, але він категорично відмовився розмовляти на цю тему. В період спільного проживання відповідач проявляв жорстокість по відношенню до своєї дитини. Коли останній було півтора роки, [PERSON], гуляючи з нею у дворі, вхопив її за руку та смикнув, внаслідок чого дочка отримала вивих. Він також неодноразово застосовував насильство і до неї, а свідком цього ставала їх дочка. На думку позивачки, викладене свідчить про наявність підстав, передбачених, п.2, п.3 ч.1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. 7 лютого 2012 р. вона, позивачка, уклала шлюб із [PERSON] Вони мають спільного сина. [PERSON] замінив дочці батька. Він бажає її усиновити. Родичі, сусіди та знайомі підтримують її, позивачку, в прагненні позбавити відповідача батьківських прав. Комісія з питань захисту права дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради визнала за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила, що відповідач не приділяє уваги дитині з моменту її народження, жодного разу не з'явився до дитсадка, який відвідувала дочка, не цікавився її успіхами. Вона сама одягала, годувала дитину. В квітні 2013 р. вона звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, але в зв'язку з оспорюванням ним батьківства розгляд справи було зупинено. Після вирішення спору про батьківство він жодного разу не брав дитину до себе. Починаючи з 2013 р. він висилав кошти на утримання дочки, але не в повному розмірі, і має заборгованість з оплати аліментів. Крім того, відповідач зловживає своїми правами, а саме, не надав їй дозволу на виїзд дочки за кордон для оздоровлення. Мали випадки прояву жорстокості до дитини, наслідком якої виявився вивих у останньої. Комісія з питань захисту прав дитини надавала [PERSON] строк один місяць, щоб він виправив ситуацію: сплатив заборгованість, відновив спілкування з дитиною, але на наступне засідання комісії він не прийшов. Комісія визнала за доцільне позбавити його батьківських прав. Починаючи з серпня 2015 р. її сім'я проживає в Одесі. Там проходить військову службу її чоловік [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Олександрійської міської ради в особі служби у справах дітей - Омельяненко О.В. зазначила, що позивачка зверталася до комісії з питань захисту прав дитини з приводу ухилення батька від виконання батьківських обов'язків. Відбулося засідання комісії. Відповідач вів себе чемно, запевняв, що він хороший батько, говорив, що у нього є матеріальні труднощі. Йому було надано строк один місяць, щоб виправити становище. За цей час комісія мала пересвідчитися, що [PERSON] спілкується з дитиною та погасив заборгованість. На наступне судове засідання він не з'явився. Тож комісія прийняла обґрунтоване рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] позов не визнав. Заперечуючи проти позову, він зазначив, що жоден із критеріїв, які б вказували на ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, і на яку звертає увагу Верховний Суд України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, відсутній. З моменту розірвання шлюбу позивачка створювала перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Зараз вона перебуває у шлюбі з [PERSON], а метою позивачки є дискредитація відповідача як батька з тим, щоб усунути його від виховання та спілкування з дитиною та позбавити батьківських прав. Комісія з питань захисту прав дитини зробила висновок на підставі застарілих документів, датованих квітнем 2014 р., також не з'ясовано стан заборгованості. [PERSON] не був присутній на засіданні комісії, оскільки не отримав повідомлення про день та час розгляду питання. Розрахунок заборгованості здійснено відділом ДВС невірно. Відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, але на сьогодні він постійного доходу не має, підприємницька діяльністю ним не здійснювалась, починаючи з 1 січня 2014 р. В зв'язку із скрутним фінансовим становищем було анульовано реєстрацію [PERSON] як платника єдиного податку в зв'язку з наявністю податкового боргу. Станом на 1 жовтня 2015 р. відповідачем на утримання дочки здійснено переказ грошових коштів на загальну суму 5 610 грн. 30 коп. До того ж заборгованість утворилась через те, що провадження у справі про стягнення аліментів було зупинено. З моменту звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів і до ухвалення судового рішення у справі сплило 8 місяців. На даний час відповідач працює в м. Києві, але неофіційно, з тим, щоб забезпечити себе та дитину. Оспорювання [PERSON] батьківства було способом пересвідчитися в тім, чи дійсно він є батьком дитини. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників представника органу опіки та піклування, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] Остання проживає разом із матір'ю -позивачкою [PERSON], яка порушила питання про позбавлення батька дитини - відповідача [PERSON] батьківських прав в зв'язку з ухиленням його від виконання батьківських обов'язків та жорстоке поводження з дитиною. Відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину ( ч.4 ст. 150 СК України). Згідно ч.7 ст. 150 СК України забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань , які принижують людську гідність дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею ( ч.2 ст. 157 СК України). Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а відповідно до п.3 ч. 1 ст. 164 СК України, - якщо жорстоко поводяться з дитиною. Верховний Суд України в п.16 постанови Пленуму «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз'яснив поняття «ухилення батьків від виконання своїх обов'язків» : ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Розглядаючи дану справу, суд керується вимогами ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як передбачено ч.2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Між тим, беззаперечних доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків, тобто свідомого нехтування ними, зловживання своїми правами, а також жорстокого поводження з дитиною, позивачка не надала. Наявність у відповідача заборгованості з оплати аліментів сама по собі не свідчить про те, що він ухиляється від утримання дитини. Відповідач переказував позивачці кошти на утримання дитини, що підтверджується квитанціями. Обставини справи свідчать про те, що через наявність спору про батьківство до його вирішення з відповідача не стягувалися аліменти впродовж тривалого часу, а відтак виникла заборгованість. Позивачка створила іншу сім'ю, подружжя має спільну дитину, і є очевидним той факт,що вона заінтересована в усиновленні дитини її чоловіком. Між сторонами у справі як колишнім подружжям склалися неприязні відносини. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] про виключення запису відповідача як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] позов не оспорювала, про що свідчить рішення суду від 5 грудня 2013 р. Після з'ясування питання походження дитини та ухвалення судового рішення наприкінці 2013 р., в січні 2014 р. [PERSON] отримала довідку дошкільного навчального закладу про те, що [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Витяги з протоколів засідань педагогічної ради та батьківських зборів, які відбулися в березні 2014 р., свідчать про те, що ці колегіальні органи порушили клопотання про позбавлення батьківських прав. Комісія з питань захисту прав дитини покладалася лише на пояснення [PERSON] щодо невиконання батьком своїх обов'язків, протоколи засідань цих органів та брала до уваги заборгованість з аліментів. Між тим, позивачка в судовому засіданні визнала, що в червні 2013 р. мав місце випадок, коли вона відмовила відповідачеві у спілкуванні з дитиною під впливом емоцій, бо її образив той факт, що [PERSON] оспорює батьківство, але в той же час просить дати йому дитину для спілкування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивачку вона знає змалечку. Проживає в тому ж будинку, що й позивачка, в одному під'їзді. З батьком її дочки вона тісно ніколи не спілкувалася. Востаннє бачила його років 3-4 тому. Дівчинка в розмовах згадує про тата [PERSON]. Зараз [PERSON] разом із своєю сім'єю проживає в Одесі. Показання цього свідка недостатні, щоб зробити висновок про те, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Свідок відноситься до зайнятого населення і вочевидь, не завжди могла спостерігати за членами сім'ї [PERSON], про характер відносин з колишнім чоловіком. Відсутні також докази жорстокого поводження батька з дитиною, зокрема, чи були дії відповідача дійсно умисними, чи вчинені ним з необережності, коли саме вони мали місце. Відмова відповідача надати дозвіл на виїзд за кордон не є підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачка при наявності до того підстав мала право оспорити таку відмову. Вона цим не скористалася. Згідно роз'яснень, наданих в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 , позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, що їх надали сторони,суд дійшов висновку, що підстав застосування на даний час такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно відповідача, немає. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачкою, останній не компенсуються.

Outcome: dismissed