Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 2001 року є власником вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрований в будинку, проте з 2014 року там не проживає і добровільно знятися із реєстраційного обліку не бажає, чим створює їй перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, судова повістка повернулася до суду не вручено з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», відповідно до ст. 128 ЦПК України така судова повістка вважається врученою та відповідно особа вважається повідомленою належним чином про час та місце слухання справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.07.2001 року (а.с.6). В даному будинку з 03.07.2000 року зареєстрований син позивача - відповідач по справі [PERSON], [INFO] (довідка виконавчого комітету Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області № 245 від 29.05.2018 року - а.с.8 та довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 02.07.2018 року - а.с.12). Проте з 2014 року відповідач в будинку не проживає, що підтверджуються довідкою виконавчого комітету Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області № 246 від 29.05.2018 року (а.с. 7). Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Стаття 405 ч.2 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи те, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає з 2014 року, тобто більше року, але зареєстрований в ньому і тим самим чинить перешкоди позивачеві у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, а саме створює перешкоди в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved