Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати житловий будинок під номером [ADDRESS], та складаються з: житлового будинку літ. «А»: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 гараж, 1-5 котельня, 1-6 коридор, 1-7 житлова, 1-8 житлова, 1-9 кухня, 1-10 коридор, 1-11 житлова, 1-12 санвузол, 1-13 житлова, 1-14 коридор, житловою площею 85,1 кв.м., загальною площею 162,2 кв.м., споруди №1-7. 1. II, - спільною сумісною власністю подружжя; визнати автомобіль «TOYOTA CAMRY 2,4», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку під номером [ADDRESS], та складаються з: житлового будинку літ. «А»: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 гараж. 1-5 котельня. 1-6 коридор. 1-7 житлова. 1-8 житлова, 1-9 кухня, 1-10 коридор, 1-11 житлова, 1-12 санвузол, 1-І3 житлова, 1-14 коридор, житловою площею 85,1 кв.м., загальною площею 162,2 кв.м., споруди №1-7, І. II. Ці 1/2 частки житлового будинку складаються з: 1-8 житлова. 1-9 кухня, 1-10 коридор, 1-11 житлова, 1-12 санвузол, 1-13 житлова, 1-14 коридор, житловою площею - 49.2 кв.м., загальною площею 80.8 кв.м. 1/2 частки споруд №1-7, 1. II; стягнути з [PERSON] па користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля «TOYOTA CAMRY 2,4», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER]. реєстраційний державний номер [NUMBER] , а саме - 77 326.26 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати згідно квитанцій. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги, а саме відмовився від позовних вимог у частині визнання автомобіль «TOYOTA CAMRY 2,4», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини вартості автомобіля «TOYOTA CAMRY 2,4», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER]. реєстраційний державний номер [NUMBER] , а саме - 77 326.26 грн., іншу частину позовних вимог просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно заяви позовні вимоги підтримує частково, а саме, не заперечує розподілити житловий будинок по ? частині кожному, а щодо автомобіля, то заперечує в цій частині позовних вимог оскільки автомобіль реалізовано та він не являється його власником та просив розглядати справу за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, ретельно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2004 року між [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції. 07 травня 2014 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2014 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 05.11.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №01 та син [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 18.01.2010 року виконавчим комітетом Широківської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області, актовий запис № 01 . За час проживання у шлюбі сторонами набуто майно, а саме: житловий будинок під номером [ADDRESS], та складаються з: житлового будинку літ. «А»: 1-1 коридор. 1-2 житлова. 1-3 гараж, 1-5 котельня. 1-6 коридор, 1-7 житлова, 1-8 житлова, 1-9 кухня. 1-10 коридор. 1-11 житлова, 1-12 санвузол, 1-13 житлова. 1-14 коридор, житловою площею 85,1 кв.м., загальною площею 162,2 кв.м., споруди №1-7, 1, II, який належать відповідачу [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.12.201 1 року та ухвали Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.03.2012 року, право власності па який зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 27.03.2012 року в книзі: 272, номер запису: 6396, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером:36304489; автомобіль «TOYOTA CAMRY 2,4», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER]. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.63 CK України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 CK України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 CK України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 CK України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позивач повинна довести, що зазначене в позовній заяві майно є спільним сумісним майном подружжя. У відповідності до статті 63 СК України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved