Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що сторони зареєстрували шлюб 09 листопада 1991 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з даним позовом вказує те, що спільне сімейне життя у сторін не склалося, часті сварки та різного роду конфлікти призвели до погіршення відносин між ними та припинення подружніх стосунків. Сторони втратили почуття любові, турботи, взаємопідтримки та довіри. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем вважає неможливим і таким, що суперечить її інтересам, наміру зберегти сім`ю не має. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також пояснила, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що чоловік упродовж усього спільного подружнього життя зловживавє спиртними напоями, не працює, сім`ю матеріально не забезпечує, не цікавиться інтересами та потребами неповнолітньгого сина. Крім того, на даний час сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї вважає неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, відзиву на позов не подав. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Частина 1 статті 24 Сімейного кодексу України вказує на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 листопада 1991 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у сторін не склалося, зловживання відповідачем спиртними напоями та часті конфліки призвели до погіршення стосунків між ними та розпаду сім`ї. На даний час сторони фактично припинили ведення спільного господарства, подружні стосунки не підтримують, наміру зберегти сім`ю не мають. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, суд дійшов висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім`ї є неможливим і таким, що суперечить інтересам позивача та наведені вище обставини є підставою для розірвання шлюбу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved