Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що квартира [ADDRESS] належить йй на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2002 року. В її кватирі деякий час мешкав відповідач [PERSON], він же на теперішній час і зареєстрований за вказаною адресою. З жовтня 2013 року [PERSON] квартирі не мешкає, за комунальні послуги не сплачує. Відповідач зобов'язався знятися з реєстрації в квартирі в добровільному порядку, проте так і не зробив цього. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у належній їй квартирі, вона сплачує комунальні послуги в збільшеному розмірі, оскільки комунальні служби здійснюють нарахування за кількість зареєстрованих у квартирі осіб. Позивач зазначила, що відповідач не є власником майна. Місце його мешкання їй невідомо. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на розгляд справи до суду не з'явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги повністю підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON], та посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. 07 лютого 2002 року (а.с.5). Згідно акту ПП «Альянс-Гіс» від 18.11.2014 року [PERSON], [INFO], у зазначеній квартирі зареєстрований, але не мешкає з липня 2013 року (а.с.15). Як вбачається з рапорту Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не мешкає вже протягом одного року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючим в ньому перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved