Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 38 249 гривень. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що перебуваючи з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року в шлюбі з [PERSON], вони в лютому 2012 року придбали цей автомобіль. Після розірвання шлюбу автомобіль лишився у чоловіка. На даний момент він одноособово ним користується. Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, а також враховуючи ту обставину, що вона не має водійського посвідчення, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду, яким просить стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 38 249 гривень. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], яким просив розділити між ним та [PERSON] холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, визнавши за сторонами право власності по 1/2 частині холодильника. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що перебуваючи з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року в шлюбі з [PERSON], вони в серпні 2011 року придбали цей холодильник, який після розлучення залишився у [PERSON] Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, просив розподілити спільне майно, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частину холодильника за кожним. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, набутого в шлюбі задоволено частково. Визнано автомобіль «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину автомобіля «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER]. В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна набутого в шлюбі також відмовлено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пропорційно задоволеним вимогам за сплачений судовий збір у розмірі 250 гривень. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про часткове скасування рішення, постановленого із порушенням норм матеріального і процесуального права, та про ухвалення нового рішення в частині розподілу майна та стягнення на її користь грошової компенсації. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, та просить ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Вивчивши доводи скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу [PERSON], та відхилити апеляційну скаргу [PERSON] Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року до 13.12.2014 року (а.с.6-7). Сторони, перебуваючи у шлюбі, в лютому 2012 року придбали автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], який було зареєстровано за відповідачем 04.06.2013 року. Ці обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються матеріалами справи (а.с.10, 23-24). У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку із цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тому суд вважав за необхідне визнати автомобіль, марки «Fiat Brava», спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Щодо стягнення компенсації із відповідача на корись позивача, а саме 1/2 частини вартості автомобіля, то в цій частині позову суд вважав за необхідне відмовити, посилаючись на положення ст.ст. 69, 79 СК України. Також суд врахував роз'яснення п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд вказав, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, відсутні будь-які домовленості або шлюбний договір між сторонами, а тому суд вважав, що частки сторін є рівними, і за кожним із них визнав право власності на 1/2 частину автомобіля. Щодо зустрічного позову суд зазначив, що [PERSON] звернувся із вимогами, про розподіл між ним та [PERSON] холодильника «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частину холодильника за кожним. Суд посилався на положення ст.10,60,61 ЦПК України, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», про те, що до складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів наявності холодильника у [PERSON], не зважаючи на той факт, що вона заперечувала його наявність. Судом взято до уваги наданий [PERSON] торгівельний чек від 31.08.2011 року, як доказ купівлі холодильника, але врахувавши той факт, що суду не доведена наявність зазначеного майна у відповідача за зустрічним позовом на час розгляду справи, суд не задовольнив зустрічний позов. Судом враховано доводи позивача за первісним позовом [PERSON] на той факт, що вже після розлучення вона продовжує сплачувати кредитну заборгованість за авто (а.с.64-76), але позовних вимог з цього приводу, нею заявлено не було. Суду також надано ряд оціночних актів та висновків експертів щодо вартості спірного автомобіля (а.с.8-9, 36, 78-80, 109-122, 123-139), а також з цього ж питання в судовому засіданні був допитаний експерт [PERSON], свідчення якого взяті судом до уваги, але врахувавши те, що в частині стягнення компенсації в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, суд вважав за необхідне відмовити. Але із висновками суду в частині способу поділу автомобіля «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] погодитись не можна, оскільки він не враховує інтересів сторін та вимог законодавства. Згідно із вимогами ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Звернувшись до суду із позовом [PERSON] вказала на те, що відповідач користується автомобілем одноосібно, вона посвідчення на право управління автомобілем немає, а тому просила виділити їй грошову компенсацію. Проти того, що відповідач користується автомобілем одноосібно, не заперечував і він сам, а також зазначав, що він заперечує про розподіл автомобіля лише із тих підстав, що не згідний із вартістю автомобіля за оцінкою позивачки, оскільки він на придбання автомобілю вніс більшу частину грошей. В суді апеляційної інстанції сторони досягли згоди щодо вартості автомобіля, зазначивши, що його вартість складає 50 323,86 гривень, відповідно до висновку експертного дослідження від 20 серпня 2015 року (а.с.111-121). А тому відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Враховуючи встановлені обставини, інтереси сторін, зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, те що відповідач користується автомобілем одноосібно, позивачка не має права керування легковим автомобілем, а тому суд вважає можливим провести розподіл автомобіля, передавши його у власність відповідачу, із якого на користь позивачки необхідно стягнути половину вартості автомобіля, що складає сумму 25 161,93 гривень. Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував факт придбання сторонами холодильника, та не провів його розподіл, а визначаючи рівними частки сторін у праві власності на автомобіль, суд не врахував, що із спільних грошових коштів на придбання цього автомобіля за 4 800 доларів США, його особисті кошти складають 1900 доларів США, які він виручив від продажу раніше належного йому автомобілю ВАЗ. Факт придбання холодильника «Samsung RL-44 ECPS1» та його передачу позивачці сторони не заперечували. Але позивачка зазначила про те, що цей холодильник на теперішній час у неї відсутній, оскільки він прийшов у непридатний стан внаслідок поломки. Наявність холодильника у позивачки, а також його стан і вартість на теперішній час є невідомою, а відповідач не надав належних та достовірних доказів щодо цих обставин, та не довів наявність його у позивачки. Внаслідок чого, відсутні підстави для реального розподілу холодильника. Доводи відповідача про те, що при поділі автомобіля «Fiat Brava» необхідно врахувати грошову суму за автомобіль ВАЗ, який належав відповідачу, і грошові кошти від продажу цього автомобіля були вкладені на придбання автомобіля «Fiat Brava», не можуть бути враховані при поділі майна, оскільки, сам відповідач зазначав про те, що цей автомобіль належав за документами іншій особі, а він ним користувався. Крім того, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідач не надав належних та достовірних доказів щодо самої наявності цього автомобіля ВАЗ, відомостей про його власника, а також і факту продажі цього автомобіля за 1900 доларів США. А тому ці доводи є непідтвердженими і не можуть враховуватися при визначенні вартості спірного майна. Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи частково спростовують висновки суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, для скасування судового рішення в частині способу розподілу автомобіля, та ухвалення нового рішення в цій частині.

Outcome: partial