Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009 року, а 23.12.2013 року шлюб між ними був розірваний. Вони є батьками малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Після розлучення дитина проживає разом з нею, відповідач проживає окремо, він не цікавиться життям доньки, її здоров`ям, не бачиться та не спілкується з нею, не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання, аліменти не сплачує, не бере ніякої участі у вихованні доньки. Вихованням та утриманням дитини, її розвитком, замається лише вона. Тобто батько дитини ухиляється від свого обов`язку щодо виховання доньки, будь-яких перешкод для виконання ним своїх батьківських обов`язків вона не чинила, але він свідомо не бажає приймати участь у житті доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, так як він аліменти сплачує, заборгованість складає лише 1000,0 грн., він не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичних засобів, не перебуває на обліку у психіатра. Він бажає спілкуватися з дитиною, але позивачка не надає йому такої можливості, його рідний брат та його неповнолітня донька також спробували спілкуватися з його донькою, але його колишня дружина такої можливості не надає. Відповідач вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою і вважає, що позивач не надала до суду доказів, що він ухиляється від виховання дитини. У відповіді на відзив позивачка вважає відзив необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам. Відповідач з 2011 року не сплачував аліменти на дитину, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 27744,10 грн., так як він не працював, а 23.12.2018 року він звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовом про зменшення розміру аліментів. Жодного разу він добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, а тільки в примусовому порядку. Вона не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною і неодноразово пропонувала йому спілкуватися йому з донькою, купувати їй одяг і харчі, відвідувати батьківські збори та брати участь у вихованні дитини. Однак він свідомо не бажає цього робити, не проявляє інтересу до життя доньки і ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позові та відповіді на відзив, а також вказала, що задоволення позову буде відповідати інтересам дитини, тому що кожного разу необхідно турбувати позивача, коли треба отримати у нього дозвіл на відвідування донькою школи, на виїзд за кордон, на зняття з реєстрації, а останньому ніколи це робити і тому порушуються права дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, підтвердив, що він дійсно протягом 10 років не спілкувався з дитиною і жодним чином не приймав участі у її житті. У 2017 році донька надіслала йому СМС-повідомлення, на яке він відповів, але на цьому їх спілкування закінчилося, після цього він навіть не намагався побачитися з донькою. Він погодився з позивачкою, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, оскільки донька його фактично не знає, а він має іншу сім`ю і дітей. Від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшла письмова заява, в якій просять розгляд справи проводити за відсутності їх представника, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітньої дитини. Перевіривши письмові докази, вислухавши сторони, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.12.2013 року Красноградським районним судом Харківської області, що підтверджується копією паспорта позивачки (а.с.7-9). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю, відповідач проживає окремо. Позивачка зазначає, що вихованням і утриманням дитини займається лише вона, відповідач ніяким чином не намагається спілкуватися з донькою, не цікавиться її життям і навчанням, не займається її вихованням і утриманням, добровільно матеріальної допомоги на дитину не надає. На підтвердження вказаних фактів в матеріалах справи є: -довідка КНП «Міська дитяча поліклініка №15» Харківської міської ради №395 від 07.06.2019, в якій вказано, що на прийомі в поліклініці та при викликах лікаря на дому з дівчинкою знаходилась мати [PERSON] , яка здійснювала належний догляд доньки під час хвороби, приводить до поліклініки та надає дозвіл на проведення профілактичних щеплень мати, а батько дівчинки до фахівців підприємства з донькою не звертався (а.с.13)., -довідка з Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча музична школа №15 ім. В.А. Моцарта» №15 від 06.06.2019 про те, що у період виховання та навчання [PERSON] у школі [PERSON] не брав участь у батьківських зборах та в інших шкільних заходах батьківського піклування, навчальний заклад не відвідував за викликом посадових осіб та з інших обставин, пов`язаних з будь-якими питаннями та навчанням дитини (а.с.14). - довідка Харківської гімназії №43 Харківської міської ради №Б-0-10/05/07-26-19,07-29, в якій зазначено, що упродовж навчання [PERSON] у 1-3 класах батько [PERSON] до гімназії не приходив, навчанням дитини не цікавився, батьківські збори та інші шкільні заходи не відвідував (а.с.15), -копії квитанцій про сплату навчання в школі естетичного виховання за період з 09.2018 по 12.2018 (а.с.16-19), -копія абонемента [PERSON] для відвідування басейну (а.с.20) -постанова державного виконавця МВ ДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ Харківської області від 03.04.2018 про прийняття на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП 46894784 від 03.04.2018 за місцем роботи боржника [PERSON] і погашення заборгованості по аліментах в розмірі 27744,10 грн. (а.с.25). -письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в яких зазначено, що [PERSON] до дитини не приїжджає, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, донька його не знає (а.с.27-31). Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №814 від 26.12.2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Висновок зроблений на підставі пояснень матері дитини, яка на підтвердження своїх слів надала ті ж документи, що додала до позовної заяви, а також пояснень дитини, яка пояснила комісії, що до минулого року називала батьком свого вітчима, а коли дізналася, що у неї інший батько, перша зателефонувала йому з наміром в подальшому спілкуватись, але батько не підтримував зв`язку з нею, що її дуже схвилювало та образило. При цьому вони зазначають, що з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні доньки чи щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку матері відповідач не звертався (а.с.62-64) Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 ст. 155 СК України). Пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідач не заперечує, що протягом десяти років, тобто майже від самого народження дитини, він не цікавився життям доньки, не приймав участі у її вихованні і навіть після того, як донька виявила бажання з ним спілкуватися, надіславши йому у 2017 році СМС-повідомлення з бажанням познайомитися, він ніяким чином не змінив свою поведінку і навіть не побачився з нею. Вказана поведінка батька дуже схвилювала та образила дівчинку, про що вона розповіла під час бесіди в Департаменті служб у справах дітей Харківської міської ради при вирішенні питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неї. Будь-яких доказів того, що відповідач не виконував свої батьківські обов`язки внаслідок тяжкого захворювання чи з інших незалежних від нього причин, матеріали справи не містять. При цьому суд зауважує, що 18.07.2019 року позов про позбавлення відповідача батьківських прав був поданий до суду, але навіть з цього часу відповідач не доклав жодних зусиль для того, щоб почати виконувати свої батьківські обов`язки і брати участь у житті дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Враховуючи, що дитина фактично батька не знає, ніколи не бачила і він не виявляв і не виявляє особливого бажання приймати участь у її житті і займатися її вихованням, не проявляв і не проявляє турботи про неї, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав жодним чином не порушить прав і інтересів дитини. Судові витрати по справі не підлягають відшкодуванню, оскільки позивачка не просила про їх стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved