Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що 25 жовтня 2003 року між позивачем і відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох дітей. 4 серпня 2011 року, рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дітей залишено при матері. За час перебування в шлюбі сторонами було придбане майно, а саме: [ADDRESS] вартістю 22416 гривень; земельна ділянка, площею 0,2373 гектара для обслуговування житлового будинку за адресою, [ADDRESS], вартістю 18300 гривень. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач разом з дітьми проживали в вищевказаному будинку. Однак спільно проживати в даному будинку не могли, оскільки відповідач регулярно вживав алкогольні напої, приводив до будинку своїх знайомих та розпивав спирті напої. Позивач не бажаючи бути свідком таких подій, які шкодили вихованню та розвитку дітей була змушена на початку 2013 року переїхати до своєї матері, в маленький двохкімнатний будинок, в якому вже проживали її брат та мати. Просила суд розподілити право власності на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування даного будинку в частках: 2/3 частки будинку та земельної ділянки визнати за нею, [PERSON] та [PERSON]; 1/3 частки будинку та земельної ділянки визнати за [PERSON]; виділити 1/3 частку будинку та земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності - [PERSON] та припинити право власності останнього на вказані частки; визнати право власності 1/3 частки будинку та земельної ділянки [PERSON] за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; в порядку компенсації, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] -13572 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив суду, що будинок по [ADDRESS] він купував за власний кошт, про що свідчить договір купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки. Категорично відмовився від компенсації позивача в сумі 13572 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Згідно ч.1-3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні, встановлено що 25 жовтня 2003 року, між сторонами укладено шлюб (а.с. 9). Від шлюбу мають двох дітей, які проживають із позивачем, про що свідчать копії свідоцтва про народження дітей (а.с.7-8). Із рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2011 року, вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16). Судом також враховано те, що відповідач зареєстрований та проживає за вище вказаної адреси (а.с.27), іншого житла не має. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку (ВМТ 912943) (а.с. 10), та купівлі - продажу земельної ділянки (ВМТ 912944) (а.с. 14) власником вказаного нерухомого майна є [PERSON]. Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.2, 3, ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно зі статтями 60, 66, 68-71 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, суд приймає до уваги те, що відповідач не має іншого місця проживання, не погодився на сплату йому компенсації за свою частку, а тому суд не знаходить підстав до повного задоволення позову. На підставі викладеного

Outcome: approved