Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить змінити розмір стягуваних, визначених рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2016 року по справі № 641/7628/16-ц, провадження № 2/641/2672/2016, та стягувати після набраним даним судовим рішенням законної сили з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до Закону, виконавчий лист Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2016 року № 641/7628/16-ц після набрання рішення законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку спрощеного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2016 року по справі № 641/7628/16-ц з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 30.12.2016 року. Крім того, зазначила, що на теперішній час розмір аліментів не може забезпечити належний рівень утримання дитини, оскільки є навіть меншим, ніж встановлений діючим законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися з позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник до судового засідання не з`явилися, в наданій до суду заяві просили розглянути справу за їх відсутності. В наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем він переїхав до іншого місця проживання та роботи, на теперішній час проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . У вказаному цивільному шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Артемівської селищної Чутівського району Полтавської області. Також, зазначив, що на теперішній час відповідно до рішення суду з нього стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , вказані аліментні зобов`язання виконуються ним своєчасно та в повному обсязі. Крім того пояснив, що на теперішній час він працює на посаді водія-тракториста в СФГ «Зоря» та за 2019 рік і січень 2020 року середній розмір заробітної плати із розрахунку за 13 місяців складає в середньому 5326,71 грн. за виключенням аліментів. Таким чином, відповідач зазначив, що заявлені позивачем вимоги про збільшення стягнення аліментів до 5000 грн. є непомірним для нього, та при ухваленні рішення суд повинен враховати, що відповідач має іншу малолітню дитину на своєму утриманні, вік та стан здоров`я, його майновий стан. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 26.02.2008 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2016 року по справі № 641/7628/16, з [PERSON] на користь\~ [PERSON] стягнуто аліменти на утримання\~ сина [PERSON] , [INFO] ,\~ в розмірі 1000 грн. але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2016\~\~ року\~ до досягнення дитиною\~\~ повноліття(а.с. 11-12). Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини другої статті 182\~СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» від\~17\~травня 2017\~року №\~2037-VIII частину другу статті 182\~СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192\~СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8\~СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9\~ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8\~СК України та частини першої статті 9\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11\~ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Також суд зауважує, що Законом України\~від 03\~липня 2018\~року №\~2475-VIII частину першу статті 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17, та Постанові Верховного суду від 13.02.2020 року у справі № 466/4009/18. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Слід зазначити, що позивач у своєму позові щодо збільшення розміру присуджених рішенням суду аліментів фактично посилається лише на зміну в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, проте така зміна не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини позивачем до суду надано не було. Враховуючи викладене, суд\~ приходить до\~ висновку, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed