Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03.09.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №429, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу з відповідачем дітей не мають. У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Додатково пояснив, що примирення з відповідачем не можливе, оскільки вони не проживають сумісно з грудня 2015 року, кожен з них має стосунки з іншими людьми. Крім того, протягом строку, наданого судом для примирення, [PERSON] та він будь-яких спроб щодо примирення не вчиняли. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, звернувшись із заявою про відкладення розгляду справи. Також просила повторно надати строк для примирення з позивачем. Суд, під час наради на місці, визнав неявку відповідача неповажною. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.09.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №429 (а.с.3). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, мешкають за різними адресами, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір у сторін відсутній, спільних дітей не мають. Ухвалою суду від 15.02.2017 року сторонам надавався строк для примирення тривалістю два місяці. Ухвалою суду від 21.04.2017 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача щодо повторного надання строку для примирення з позивачем. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз.5 п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу, а також враховуючи, що сторони протягом тривалого часу не проживають сумісно, спільних дітей не мають, дій, які б свідчили про можливість досягнення примирення не вчиняли, а також те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами має бути розірваний.

Outcome: approved