Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому за її згодою зареєстровані відповідачі, які не є членами її сім`ї. З 01.01.2018 відповідачі в будинку не проживають, місце їх проживання їй не відоме. В добровільному порядку вони не знімаються з реєстрації місця проживання, що перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, але подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] повторно не з`явилися в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили та відзив не подали. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.10.2019, розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.11.2000, реєстраційний напис від 21.11.2000 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2019 свідчать про те, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7, 36). З домової книги, довідки, виданої Знам`янським РВ УДМС України в Кіровоградській області, та довідки, виданої виконавчим комітетом Знам`янської міської ради Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] (а.с.8-9, 18, 21). Як вбачається з довідки від 23.07.2019 та акту від 29.07.2019, за місцем реєстрації по [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] не проживають з 01.01.2018 (а.с.10, 11). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч.1 ст.383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень\~глави 32\~ЦК України\~свідчить,\~що сервітут\~ це\~право обмеженого\~користування чужою\~нерухомістю в\~певному аспекті,\~не пов`язане\~з позбавленням\~власника нерухомого\~майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Частиною 2 статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку. Відповідачі спільним побутом з позивачкою не пов`язані, взаємних прав та обов`язків вони не мають. Реєстрація місця проживання [PERSON] і [PERSON] , які не є членами сім`ї [PERSON] , в її будинку перешкоджає їй розпоряджатися своїм майном, при цьому відповідачі з 01.01.2018 за місцем своєї реєстрації не проживають. Дослідивши надані докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідачів, які не пов`язані з позивачкою спільними побутом, на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., тобто по 384 грн. 20 коп. з кожного. На підставі викладеного, ст.ст.319, 321, 383, 391, 406 ЦК України,

Outcome: approved