Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на строк дії їх закордонних паспортів, а саме до 05.02.2023 року, в супроводі їх матері [PERSON] без згоди та супроводу їх батька - [PERSON] . Позов мотивований тим, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано та стягнено аліменти. Під час шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після розлучення вона неодноразово намагалася отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон у її супроводі, однак відповідач відмовляє в наданні такого дозволу. У зв`язку з тим, що [PERSON] відмовляє в наданні дозволу дітей за кордон,просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди та супроводу батька. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12.03.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Встановлено, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 10.01.2019 року та [NUMBER] від 10.01.2019 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] , будучи батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відмовляє позивачу в наданні дозволу на виїзд за кордон дітей. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах №2633 та №2232 від 21.01.2020 року у [PERSON] за період з 28.02.2011 року по 01.12.2018 року, станом на 01.12.2018 року становить 69700 грн. та за період з 08.12.2018 року по 31.12.2019 року, станом на 31.12.2019 року становить 22300 грн.. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно п. 3, п. п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач [PERSON] , будучи батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дозвіл на їх виїзд за кордон не надає, тому суд вважає, надати позивачу [PERSON] дозвіл на виїзд дітей за кордон з метою забезпечення інтересів дітей, їх належного виховання, фізичного, духовного і морального розвитку. У зв`язку з наведеним, суд вважає задоволити позов та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в супроводі їх матері [PERSON] без згоди та супроводу їх батька - [PERSON] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і на строк дії їх закордонних паспортів, а саме до 05.02.2023 року. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved