Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання. Позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2000 року. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . До виповнення повноліття сина, відповідач сплачував на його утримання призначені рішенням суду аліменти. Позивач зазначає, що наразі її син [PERSON] повнолітній та продовжує навчання в Полтавській державній аграрній академії на денній платній формі навчання. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання сина, позивач просить суд постановити рішення яким стягнути з останнього аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надіслала клопотання в якому просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. 12.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За правилом статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК). Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що 05.04.2002 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно довідки Полтавської державної аграрної академії від 02.10.2020, [PERSON] є здобувачем вищої освіти 1 курсу Полтавської державної аграрної академії денної форми навчання навчально-наукового інституту економіки, управління, права та інформаційних технологій за спеціальністю «Менеджмент». Навчання проводиться за кошти фізичних осіб. Період навчання становить з 15.09.2020 по 30.06.2024 (а.с.8). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що у зв`язку з продовженням навчання, повнолітній син позивача та відповідача потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків, зокрема, на проїзд до місця навчання, одяг, харчування і т.п. Мати [PERSON] добровільно надає матеріальну допомогу сину. Батько [PERSON] надав заяву про визнання позову, отже має можливість надавати матеріальну допомогу сину. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вищевикладеного, враховуючи законодавчо визначену рівність батьків щодо обов`язку утримувати своїх дітей, та з урахуванням того, що матеріали справи не містять жодних відомостей про неможливість відповідача надавати таку допомогу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 30.12.2020 року і до [INFO], а саме до досягнення останнім 23-го віку. При визначенні розміру частки від доходу, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що саме такий розмір аліментів, з урахуванням доходів позивача, відповідатиме принципу справедливості, добросовісності та розумності, при цьому буде достатнім внеском для задоволення соціально-побутових, фізичних, духовних та інших потреб [PERSON] та не нестиме обтяжуючого характеру для відповідача. При цьому суд наголошує, що обов`язок батьків по утриманню своїх дітей є абсолютним, при цьому наявність навіть у відповідача інших утриманців не звільняє його від обов`язку забезпечувати достатній рівень матеріальної допомоги сину, який продовжує навчання у розмірі, достатньому для задоволення його потреб. Тим більше, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у відповідача інших утриманців. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved