Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту постійного проживання однієї сім»єю [PERSON] та [PERSON] за адресою - Донецька область місто Святогірськ вулиця Островського будинок №30 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], на 10 січня 2015 року та не менше, ніж п»ять років до часу відкриття спадщини після її смерті, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року, посилаючись на те, що 10 січня 2015 року у місті Святогірську померла [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок, який розташований у місті Святогірську, по вулиці Островського, № 30 та земельна ділянка, яка розташована за тією ж адресою. Спадкоємців 1, 2 та 3 черг після смерті [PERSON] немає. Вона є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], бо проживала разом із спадкодавцем однією сімєю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вона працювала і працює з 2001 року медичною сестрою дільничного терапевта у поліклінічному відділені Святогірської міської лікарні. Спадкодавець [PERSON] проживала на дільниці, яку обслуговував її лікар. Коли [PERSON] приходила на прийом, коли вона її відвідувала на дому за місцем проживання, постійно жалілася, що вона є одинокою особою, потребує за станом свого здоровя та за віком постійного догляду та первісної медичної допомоги. Оскільки вона також є одинокою, чоловіка в неї немає, діти дорослі та проживають окремо, молодший син погодився переїхати до міста Святогірська і вона має середню медичну освіту, [PERSON] запропонувала їй оселитися в неї вдома, здійснювати за нею догляд, проводити необхідні медичні процедури за призначенням лікаря (інєкції, вимір артеріального тиску, тощо), надавати іншу необхідну побутову та грошову допомогу, а вона на її імя зробить заповіт, щоб після її смерті вона змогла одержати у власність належний житловий будинок та земельну ділянку. Вона погодилася, оскільки і для неї це було зручно, бо їй у такому разі не потрібно було б кожен день їздити з м. Словянська до м. Святогірська на роботу і назад. З 02 лютого 2009 року вона переїхала жити до [PERSON], у належний їй житловий будинок, перевезла туди свої особисті речі. З цього ж часу і по теперішній час вона постійно проживає у належному [PERSON] будинку, який розташований у місті Святогірську, по вулиці Островського, № 30. Вона та [PERSON] проживали однією сімєю у розумінні статті 3 Сімейного Кодексу України. Вони мали взаємні права та обовязки, спільний бюджет, взаємні витрати та придбання. Вона доглядала за [PERSON], надавала їй необхідну первісну медичну допомогу, займалася прибиранням у квартирі, готувала їжу, прала, тощо. Вона та [PERSON] робили необхідні покупки ліків, продуктів харчування, предметів побуту за наші спільні кошти її заробітну платню та пенсію, яку отримувала [PERSON]. [PERSON] запевнила її, що вона склала заповіт на її імя та розповіла, що у разі її смерті вона повинна зявитися до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Не довіряти словам [PERSON] в неї не було жодних підстав, оскільки вона проживала у належному їй будинку (де продовжує проживати і по теперішній час), несла усі обовязки та користувалася правами власника, як житлового будинку, так і земельної ділянки. Після смерті [PERSON] вона продовжує проживати у житловому будинку, доглядає за ним, підтримує його у придатному для проживання стані. Коли [PERSON] померла, вона займалася її похованням, поховала її за свій кошт. Після смерті [PERSON] вона у передбачений законом 6-місячний строк звернулася до Першої Словянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Її заява була зареєстрована у нотаріальній конторі, за її заявою про прийняття спадщини у Першій Словянській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 162/2015. При реєстрації спадкової справи було встановлено, що спадщина відносно майна померлої 10 січня 2015 року [PERSON] відкрилася за законом, тобто при житті [PERSON] заповіт не посвідчувала. Постановою нотаріуса від 20 липня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 30, який розташований у місті Святогірську, по вулиці Островського у звязку з відсутністю доказів, які підтверджують факт її проживання разом із спадкодавцем однією сімєю не менш ніж пять років до часу відкриття спадщини. Вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємців попередніх черг немає, спадкування здійснюється за законом. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], немає, взагалі інших спадкоємців після смерті [PERSON], немає. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України та п. 2 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, виданого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини. Заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] вона не подавала. Таким чином вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і є особою, яка прийняла спадщину після її смерті. Однак спільне проживання однією сімєю її та [PERSON] вона не може підтвердити документально, оскільки їх проживання було зареєстроване за різними адресами. Встановлення факту постійного проживання її та [PERSON] за адресою місто Святогірськ Донецької області, вул. Островського, будинок № 30 однією сімєю на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] на 10 січня 2015 року та не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року є фактом, що має юридичне значення, бо від встановлення цього факту залежить виникнення в неї права на отримання спадкового майна після смерті [PERSON] та отримання відповідного свідоцтва у нотаріальній конторі. У звязку з відмовою нотаріуса у оформленні спадщини після смерті [PERSON] вона змушена звертатися до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Зазначений факт можливо встановити тільки у судовому порядку. Встановлення зазначеного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі на її імя. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у заяві, та зазначила, що всі докази, якими вона обгрунтовує свої вимоги знаходяться в матеріалах справи. Вона працювала і працює з 2001 року медичною сестрою дільничного терапевта у поліклінічному відділені Святогірської міської лікарні. Спадкодавець [PERSON] проживала на дільниці, яку обслуговував її лікар. Коли [PERSON] приходила на прийом, коли вона її відвідувала на дому за місцем проживання, постійно жалілася що вона є одинокою особою, потребує за станом свого здоровя та за віком постійного догляду та первісної медичної допомоги. Оскільки вона також є одинокою, оскільки її чоловік помер 17 квітня 2008 року, [PERSON] запропонувала їй оселитися в неї вдома, здійснювати за нею догляд, проводити необхідні медичні процедури за призначенням лікаря, надавати іншу необхідну побутову та грошову допомогу, а вона на її імя зробить заповіт, щоб після її смерті вона змогла одержати у власність належний житловий будинок та земельну ділянку. Переїхала вона мешкати до [PERSON] 02 лютого 2009 року. Вона допомагала [PERSON] готувала їжу, доглядала за козами, яких утримувала [PERSON], прала білизну, прибирала в будинку, купувала ліки,одежу, дрова, продукти харчування. [PERSON] страждала на церебральний атеросклероз сосудів, у неї боліла голова, було головокружіння. [PERSON] була здоровою, адекватною людиною, все усвідомлювала. [PERSON] обіцяла скласти на її ім»я заповіт, обіцяла залишити їй житловий будинок та земельну ділянку, однак заповіт на склала. Після смерті [PERSON] вона продовжує проживати у житловому будинку, доглядає за ним, підтримує його у придатному для проживання стані. Просить суд встановити факт постійного проживання однією сімєю її та [PERSON] за адресою місто Святогірськ Донецької області, вул. Островського, будинок № 30 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], на 10 січня 2015 року та не менше, ніж пять років до часу відкриття спадщини після її смерті, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року Представник заінтересованої особи - Святогірської міської Ради Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 19 серпня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Святогірської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. ( а.с. 23 ). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], заінтересована особа Святогірська міська Рада Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме : факту постійного проживання однієї сім»єю [PERSON] та [PERSON] за адресою - Донецька область місто Святогірськ вулиця Островського будинок №30 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], на 10 січня 2015 року та не менше, ніж п»ять років до часу відкриття спадщини після її смерті, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року - задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення». Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Як встановлено в судовому засіданні 10 січня 2015 року у місті Святогірську померла [PERSON] ( а.с.8). Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок, який розташований у місті Святогірську, по вулиці Островського, № 30 та земельна ділянка, яка розташована за тією ж адресою ( а.с. 10-13). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Спадкоємців 1, 2 та 3 черг після смерті [PERSON] немає. Згідно до п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Згідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Як встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON] у передбачений законом 6-місячний строк [PERSON] звернулася до Першої Словянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Заява [PERSON] була зареєстрована у нотаріальній конторі, за її заявою про прийняття спадщини у Першій Словянській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 162/2015.( а.с. 28-40) При реєстрації спадкової справи було встановлено, що спадщина відносно майна померлої 10 січня 2015 року [PERSON] відкрилася за законом, тобто при житті [PERSON] заповіт не посвідчувала. Постановою нотаріуса від 20 липня 2015 року заявнику [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 30, який розташований у місті Святогірську, по вулиці Островського та земельну ділянку у звязку з відсутністю доказів, які підтверджують факт проживання [PERSON] разом із спадкодавцем однією сімєю не менш ніж пять років до часу відкриття спадщини. ( а.с. 6). У відповідності до вимог п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини…». Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] та спадкодавця [PERSON] за адресою місто Святогірськ Донецької області, вул. Островського, будинок № 30 однією сімєю на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] на 10 січня 2015 року та не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року є фактом, що має юридичне значення, бо від встановлення цього факту залежить виникнення в заявника права на отримання спадкового майна після смерті [PERSON] та отримання відповідного свідоцтва у нотаріальній конторі. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом із спадкодавцем однією сімєю не менш, ніж пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік), які проживали однією сім»єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину, як члена сім»ї, тощо». Відповідно до частини 2 статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. При цьому, сімя створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина 4). З урахуванням змісту Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (Справа № 1-8/99), обовязковою умовою для визнання членами сімї, крім власне факту спільного проживання,є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України „Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до вимог ч.1 ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що більше десяти років знайома з [PERSON], оскільки вона є медсестрою і приходила до її чоловіка робити уколи. [PERSON] була її сусідкою, з якою вона була знайома 29 років. [PERSON] була незаміжньою, дітей у неї не було. До [PERSON] приїздили різні люди - родичі, виганяли її та [PERSON] з будинку. [PERSON] все допомагала [PERSON], вона підтверджує, що вони жили разом п»ять років, але не весь час в будинку [PERSON], іноді [PERSON] забирала [PERSON] з собою. Вона радила [PERSON] скласти заповіт на ім»я [PERSON], але та не склала. Вона вважає, що [PERSON] добре відносилася до [PERSON] і тому їй слід залишити житловий будинок. Вона не приймала участі у складанні будь-якого Акту з приводу цієї справи, ніяких Актів не підписувала по цій справі. Вона знає депутата [PERSON], однак з приводу спільного мешкання [PERSON] та [PERSON] вона з ним ніколи не спілкувалася, [PERSON] за адресою - м. Святогірськ вулиця Островського будинок №30, де мешкала померла [PERSON] вона ніколи не бачила і його в тому будинку ніколи не було. Взагалі з [PERSON] з приводу цієї справи не спілкувалася і ніяких документів не підписувала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з [PERSON] десять років, оскільки їх діти разом ходили до школи. [PERSON] проживала більше п»яти років з померлою [PERSON], не кидала її, коли їхала, то брала її з собою. Вона одягала, обувала, кормила [PERSON] Також [PERSON] доглядала за козами, яких утримувала [PERSON] Однак, суд вважає, що надані позивачкою в обгрунтування своїх заявлених вимог докази, а саме пояснення свідків не можуть бути прийняті судом до уваги, як підтвердження того факту що заявник [PERSON] та померла [PERSON] складали сімю протягом пяти років, оскільки з показань свідків не вбачається того факту, що вони складали саме сім»ю у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України, свідки в судовому засіданні зовсім не вказувала на той факт, що заявник та померла [PERSON] вели спільне господарство, тобто мали спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купували будь-яке майно для спільного користування, спільно несли витрати на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність чи відсутність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Окрім того, показання вищевказаних свідків в тій частині, що заявник [PERSON] мешкала разом зі спадкодавцем протягом більше ніж п»ять років, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця - 10 січня 2015 року в судовому засіданні ніякими передбаченими законом об»єктивними доказами, крім показань свідків та пояснень самої [PERSON], не підтверджені і на їх наявність заявник не посилається. Також не надано заявником до суду і передбачених законом доказів, які б свідчили про той факт, що [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] займалася її похованням, поховала її за свій кошт. Суд також не приймає до уваги Акт обстеження житлово- матеріальних умов від 12 лютого 2015 року, складений депутатом Святогірської міської Ради Донецької області [PERSON], в якому вказано, що [PERSON], [INFO] проживала спільно з [PERSON] з 02 лютого 2009 року по 10 січня 2015 року за адресою м. Святогірськ вулиця Островського 330 здійснювала догляд та похорони, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9), як доказ факту постійного проживання однієї сім»єю [PERSON] та [PERSON] за адресою - Донецька область місто Святогірськ вулиця Островського будинок №30 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], на 10 січня 2015 року та не менше, ніж п»ять років до часу відкриття спадщини після її смерті, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року, оскільки, як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] «Вона не приймала участі у складанні будь-якого Акту з приводу цієї справи, ніяких Актів не підписувала по цій справі. Вона знає депутата [PERSON], однак з приводу спільного мешкання [PERSON] та [PERSON] вона з ним ніколи не спілкувалася, [PERSON] за адресою - м. Святогірськ вулиця Островського будинок №30, де мешкала померла [PERSON] вона ніколи не бачила і його в тому будинку ніколи не було. Взагалі з [PERSON] з приводу цієї справи не спілкувалася і ніяких документів не підписувала.» Ніяких інших доказів в обгрунтування своїх заявлених вимог заявником [PERSON] суду не надано. Також, судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] до теперішнього часу зареєстрована за іншою адресою ніж там, де мешкала спадкодавець [PERSON] Вказані обставини в судовому засіданні не спростовані. Таким чином, суд приходить до обгрунтованого переконання, що заявником [PERSON] не надано належних доказів в підтвердження факту постійного проживання однієї сім»єю [PERSON] та [PERSON] за адресою - Донецька область місто Святогірськ вулиця Островського будинок №30 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], на 10 січня 2015 року та не менше, ніж п»ять років до часу відкриття спадщини після її смерті, тобто з 02 лютого 2009 року і по день смерті спадкодавця 10 січня 2015 року і тому її заявлені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed