Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист права на житло та вселення у державну квартиру № 59 в житловому будинку № 76 по вулиці Незалежності в місті Чернігові, про стягнення з [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що являється квартиронаймачем державної квартири № 59 в житловому будинку № 76 по вулиці Незалежності в місті Чернігові. За рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2016 року у цивільній справі № 751/820/16-ц визнано і право [PERSON] на користування вказаною квартирою. Відповідач являється вдовою батька позивача - [PERSON], який помер 5 листопада 2015 року. Одразу після поховання [PERSON] і дотепер позивача у спірну квартиру не впускає відповідач, мотивуючи тим, що позивач не має права там проживати. Спроби позивача потрапити до зазначеної квартири з допомогою адвоката та поліції не дали жодних результатів, оскільки без рішення суду позивач не може примусово потрапити до свого єдиного житла. У позасудовому порядку [PERSON] вирішувати такий спір категорично відмовляється. Із письмовими заявами про сприяння у вселенні позивача до спірної квартири вже після рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2016 року позивач з адвокатом зверталися 22.07.2016 року, 28.07.2016 року, 16.08.2016 року. Крім того, двічі позивач письмово зверталася до [PERSON] з вимогами 04.08.2016 року та від 15.08.2016 року про усунення перешкод мого її вселення у спірну квартиру та надання ключів від замків вхідних дверей. 19.08.2016 року позивач з адвокатом приходила до спірної квартири, що потрапити до спірної квартири та власного житла, проте відповідач в черговий раз у квартиру позивача не впустила і наголосила, що і не впустить ніколи. В судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена згідно ст. 74 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області визначено право осіб на користування спірним житловим приміщенням, позивач тричі здійснювала намагання вселитися, але [PERSON] повідомила, що нікого не буде впускати. Після розірвання шлюбу між батьками позивача дитина проживала з матір'ю, але з батьком спілкувалася, періодично проживала. Тривалий час в спірному приміщенні не проживала, так як навчалася за межами міста Чернігова. У [PERSON] право на користування жилим приміщенням виникло з 04.01.2001 року, зареєстрована за заявою батька, як член сім'ї. Квартиронаймачем стала з січня 2016 року за рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради. З листопада 2015 року відповідач стала чинити перешкоди у користуванні квартирою, фактично не пускає до житла. Заяви направлялися 22.07.2016 року, 28,07.2016 року та 16.08.2017 року. 04.08.2016 року направлялася вимога, 19.08.2016 року намагалися зайти до квартири, але [PERSON] двері не відчинила, хоча і була. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що листи вона не отримувала, сусіди казали, що позивач не приходила і не жила. [PERSON] з батьком не спілкувалася, її речей в квартирі не було, тільки була прописана. Замки в дверях і двері відповідач не змінювала. [PERSON] не мала ключів, ніколи не була в квартирі. 19.08.2016 року приходив [PERSON] казав вселятися, відповідач його не впустила, [PERSON] вона не бачила. Додала, що не впустить [PERSON] до квартири, оскільки вона чужа і вони не зможуть разом жити, були погрози, відповідача виганяли. Відповідач живе з 2010 року в квартирі, вселялася як цивільна дружина, а потім в 2012 році уклали шлюб. Що в квартирі була зареєстрована [PERSON] відповідач знала, але не бачила її. Знає, що квартиронаймачем квартири є [PERSON], але вважає це рішення неправомірним. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала заперечення відповідача. Події грудня 2015 року були розглянуті в суді і прийнято рішення апеляційним судом Чернігівської області. Право користування [PERSON] визначене рішенням апеляційного суду. [PERSON] не проживала в квартирі, лише була зареєстрована. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] визнана наймачем квартири [ADDRESS], з нею укладено договір. [PERSON] була зареєстрована за даною адресою з 04.01.2001 року, як донька квартиронаймача [PERSON], [PERSON] зареєстрована з 10.06.2016 року за рішенням суду. [PERSON] був зареєстрований з 04.01.2001 року по 05.11.2015 року, вибув у звязку зі смертю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що вибивали двері, був стук, грюкіт. [PERSON] в квартирі свідок не бачила. [PERSON] скаржилася, що [PERSON] надсилала листи, що буде вселятися. Всі обставини свідок знає зі слів [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] прописана в квартирі [ADDRESS] з малих років. Після смерті батька вона намагалася вселитися, стукали, грюкали, погрожували. Замки в квартирі не змінювалися, ключів від квартири [PERSON] не мала, ці обставини свідок знає зі слів [PERSON]. Свідок була присутня коли приходили другий раз, коли було тихо. Був адвокат та поліцейська, адвокат казав, що будемо вселятися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою [PERSON]. [PERSON] бачила на похороні [PERSON], раніше не бачила. [PERSON] в квартирі не мешкала, це знає за слів [PERSON] і [PERSON]. У [PERSON] ключів від квартири не було, її речей у квартирі також не було. [PERSON] намагалася вселитися весною, ламали двері, був адвокат, її молодий чоловік. [PERSON] двері не відчинила боялася. Вислухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2016 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 квітня 2016 року за [PERSON] визнано право користування жилим приміщенням - квартирою № 59 у будинку № 76 по вул. Незалежності у м. Чернігові (а.с.3-9). З копії паспорту НМ372176 виданого Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області на ім'я [PERSON] ( а. с. 15) вбачається, що позивач зареєстрована за адресою [INFO] з 04 січня 2001 року. Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Отже, за змістом цієї норми Кодексу члени сімї наймача квартири, що належить до державного і громадського житлового фонду, мають не лише рівні з наймачем права щодо користування квартирою, але й несуть усі обовязки, повязані з її утриманням, у тому числі з оплатою житлово-комунальних послуг. З вищенаведених норм і встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що [PERSON] має право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки у встановленому порядку не визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Листом від 04.08.2016 року [PERSON] зверталася до [PERSON] з вимогою про надання доступу до житла ( а. с. 13), яке було отримано відповідачем 06.08.2016 року ( а. с. 34). В судовому засіданні відповідач визнала факт намагання 19.08.2016 року уповноваженого представника позивача адвоката [PERSON] вчинити дії з вселення [PERSON] до спірного житлового приміщення і відмову [PERSON] надати доступ до житла в квартирі [ADDRESS]. З досліджених в судовому засіданні обставин, встановлено, що в порушення ст. ст. 9, 61 ЖК України відповідач чинить перешкоди [PERSON] у праві користування жилим приміщенням в [ADDRESS] і порушено право позивача підлягає поновленню шляхом вселення останньої до зазначеної квартири. В судовому засіданні не встановлені підстави визначені ч.2 ст. 23 ЦК України у заподіянні моральної шкоди позивачу неправомірними діями [PERSON], не надано доказів завдання моральної шкоди внаслідок порушення її прав, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 10000 грн.. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки судом задоволений позов в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

Outcome: partial