Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі розміром 3000,00 грн. щомісячно. Свій позов позивач обґрунтувала тим, що у них з відповідачем 28.11.2005 року народилася дитина [PERSON]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, чим ставить позивача у скрутне становище. Позивач у судове засідання не зявилася. До суду надійшла заява, в якій міститься прохання про розгляд справи за відсутності позивача. Оскільки у суду в даний час немає підстав для сумніву у поданні цієї заяви позивачем, суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності [PERSON], надіславши їй копію рішення для забезпечення можливості оскарження, тобто права на справедливий суд. Відповідач у судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. До суду надійшла заява, в якій міститься прохання про відкладення розгляду справи. Оскільки доказів поважності не прибуття у судове засідання відповідач суду не представив, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд. Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування позовних вимог, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у звязку з наступним. Судом встановлено, що сторони мають одну спільну дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НМ № 036432 (а.с. 6). Доказів, що сторони домовилися про способи виконання обовязку утримувати дитину в досудовому порядку чи уклали з цього приводу нотаріальний договір, суду не надано. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку позивач просить про стягнення аліментів з відповідача на користь неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: partial