Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20.12.2016 розірваний. У даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 12.05.2005 з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на доньку в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно. Окрім того, відповідач має сина від попереднього шлюбу на утримання якого з [PERSON] на підставі постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 13.04.2001 стягнуті аліменти. В зв`язку з цим рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21.06.2005 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів, зменшений розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачів на кожного з дітей із 1/4 до 1/5 частини всіх видів заробітку. Позивач вказує, що цей розмір аліментів є недостатнім, оскільки донька навчається у коледжі, що потребує більше матеріальних витрат на її утримання. Крім того, син відповідача 1991 року народження, тобто уже давно є повнолітнім та на його утримання аліменти не стягуються. Таким чином відповідач, отримуючи пенсію, має можливість сплачувати аліменти на доньку [PERSON] в більшому розмірі, тому просила збільшити розмір стягуваних аліментів на доньку з 1/5 до 1/3 всіх видів його заробітку. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2019 було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб. 16.10.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , де він не погоджуючись із аргументами позивача, просить відмовити в задоволенні її позову. Відповідач зазначає, що будь-які пільги ним не отримуються, його матеріальне становище не поліпшилось, а позивач не зверталася до нього з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання доньки, хоча він купував та продовжує купувати дочці необхідні речі для вжитку. Вказує також, що він продовжував сплачувати аліменти на сина на період його навчання у вищому навчальному закладі. При цьому в своєму відзиві на позовну заяву, [PERSON] погоджується із виплатою аліментів у розмірі ј , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 23.10.2019 до суду надійшли заперечення на відзив [PERSON] , які суд оцінює як відповідь на відзив, де нею вказується про абсолютну необґрунтованість та недоведеність доводів відповідача, а також її позиція щодо вирішення даної цивільної справи з наполяганням на збільшення розміру стягуваних із відповідача аліментів до 1/3 частини його доходу. 28.10.2019 до суду надійшли заперечення відповідача, в яких останній вказує на необґрунтованість позову позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2016 (справа №127/24070/16-ц). У шлюбі сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 12.05.2005 (справа №2-609-2005) з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно до досягнення нею повноліття. На підставі постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 13.04.2001 (справа №2ає-38/01) з відповідача стягнуті аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян щомісячно до досягнення сином повноліття. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21.06.2005 в справі №2-752/05 зменшений розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь як [PERSON] , так і [PERSON] на утримання кожного із дітей з 1/4 до 1/5 частини всіх видів заробітку, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно і до їх повноліття. Згідно довідки від 04.09.2019 №84/19 Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» донька сторін [PERSON] навчається у дев`ятому класі Обласного наукового ліцею-інтернату цього навчального закладу та перебуває на частковому державному забезпеченні, не отримуючи стипендії та інших соціальних виплат. Термін навчання з 01.09.2019 до 30.06.2020. За даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.10.2019 №2652 про доходи пенсіонера [PERSON] , він перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років, яка за період з 01.05.2019 до 31.10.2019 становить 33 505,88 грн. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з положеннями ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про збільшення розміру аліментів положеннями ст.192 СК України, вказує на збільшення потреб дитини, що потребує значних витрат. Суд звертає увагу, що вказані обставини в їх сукупності ведуть до зміни (погіршення) матеріального становища позивача (при незмінному розмірі аліментів, що сплачуються відповідачем), що в свою чергу є обставиною, що може бути підставою для зміни розміру аліментів. При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач припинив виплату аліментів на повнолітнього сина ( на вказану обставину також вказує позивач), зменшивши свої витрати, що в свою чергу може бути підставою для зміни розміру аліментів. Інших підстав, визначених ст.192 СК України, позивачем не зазначено та доказів не надано. Таким чином, враховуючи встановлені обставини про зміну матеріального стану сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів. При визначені їх нового розміру суд враховує положеннями ст. 182 СК України, відповідно до яких передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючись з розміром аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова особа та має можливість, враховуючи його дохід, і погоджується в певній мірі надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомогу. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим та обґрунтованим визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України, повідомлені сторонами. При цьому суд також врахував, що позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування розміру аліментів про стягнення якого заявлено позов. Її обґрунтування ґрунтуються на власних твердженнях, які не є доказами в силу положень ст.76 ЦПК України. Суд також зауважує, що визначений розмір аліментів також не є незмінним і в разі надалі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Сплата аліментів при визначеному новому розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,4 грн судового збору. Щодо інших витрат, про які вказує позивач, у тому числі на правову допомогу, то суд звертає увагу, що позивач, зазначаючи про даний вид судових витрат в попередньому розрахунку судових витрат, жодних доказів в підтвердження їх понесення суду не надала, тому суд не проводить їх розподіл. На підставі викладеного,

Outcome: partial