Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . З 07 жовтня 2003 року в ній зареєстровувала свого сина [PERSON] , проте з 2015 року останній в ній не проживає. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим здійснює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не явилася, про день, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив/а.с.132/. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2003 року/а.с.11/, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно/а.с.12/ Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради /а.с. 23/, копії домової книги /а.с. 15-16/ [PERSON] , [INFO] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 07.10.2003 року. Згідно довідки депутата П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартири [ADDRESS] , однак протягом 5 років у вказаній квартирі не проживає /а.с.18/. У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобов`язує. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не з`являється понад один рік, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved