Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку спрощеного провадження. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач зазначила, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який був зареєстрований 19.07.2008 року у Фрунзенському відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління, актовий запис № 230. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2012 року вказаний шлюб між сторонами було розірвано. 29.08.2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON] . Крім того, зазначила, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, та матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач в свою чергу тимчасово не працює, а тому не має додаткових коштів на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися з позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.. Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2012 року по справі № 2020/10476/2012, було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). З повторно виданого свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 25.11.2015 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 29.08.2015 року уклали шлюб, який був зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 729. Після державної реєстрації вказаного шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 8). Згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 23.09.2008 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави - учасниці, так і за кордоном. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, згідно до матеріалів справи інших утриманців або інших аліментних зобов`язань не має, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні не надано. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину (доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем також не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved