Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є Олександрійський міський відділ УДМС України в Кіровоградській області, про визнання відповідача як таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання - квартири [ADDRESS]. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної квартири. В квартирі зареєстрований її брат відповідач [PERSON], але починаючи з грудня 2009 р. він в квартирі не проживає. Комунальні платежі нараховуються за кількістю мешканців квартири, що призводить до зайвих витрат та створює перешкоди в розпорядженні житлом. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] уточнила, що позивачка не спілкується з відповідачем, де він зараз перебуває, не знає. Останній являвся членом сімї власника квартири, відтак мають застосовуватися норми права, які регулюють правовідносини між власником житла та членом його сімї. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, належно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили. Зі згоди представника позивача [PERSON] - [PERSON] ухвалює судове рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що позивачка є власником житлового приміщення квартири № 5, що знаходиться в будинку № 15 по вул. Артема м. Олександрії. До членів сімї власника належить її брат - відповідач [PERSON] Останній понад рік без поважних причин не користується жилим приміщенням. Про зазначені обставини свідчать докази. Так, свідок [PERSON] показала, що позивачку вона знає з дитинства. У [PERSON] є неповнорідний брат [PERSON]. Відтоді, як останній поїхав до Києва вчитися, більше на проживання до квартири своїх батьків не повертався, лише провідував матір. В Києві у нього є сімя - дружина, дочка, онука. Коли в 2013 р. він приїздив до своєї матері - [PERSON], то пиячив, штовхнув її. Вона отримала травму і після того злягла. Про неї дбала доглядальниця, з якою домовилася про допомогу дочка [PERSON] 5 жовтня 2014 р. [PERSON] померла. Більше її син до квартири не приїздив. Свідок [PERSON] показала, що проживає в [INFO], починаючи з 1960 р. Її сусідами була сімя [PERSON]: [PERSON], її чоловік та двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. Відтоді як [PERSON] поїхав до Києва вчитися, то вже додому не повернувся. В Києві у нього є своя сімя. Він лише навідував матір, а коли приїжджав, то пиячив, ображав її. 27 липня 2013 р. з його вини [PERSON] отримала травму. Про неї дбала дочка, яка приїздила з Києва, - купувала продукти, предмети гігієни та залишала матір на доглядальницю. Згідно договору дарування від 14 вересня 2013 р. [PERSON], якій належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 травня 1994 р., подарувала цю квартиру [PERSON] Акти розпорядження, затверджені директором комунального підприємства «Житлогосп», від 24.11.2014 р. та від 05.10.2015 р., свідчать про те, що [PERSON] не проживає в квартирі з грудня 2009 р. Дані правовідносини врегульовано нормами Цивільного кодексу України, зокрема, ст. 405 ЦК України. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону . Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст. 405 ЦК України). Відповідно до частини другої цієї статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, існують підстави для визнання відповідача як таким, що втратив право користування житлом. Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то вони задоволенню не підлягають. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється цими органами на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Аналіз зазначеної норми права дозволяє зробити висновок про те, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є предявлення позову про визнання особи як такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а рішення суду про задоволення такого позову, в свою чергу, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідним уповноваженим органом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України відповідач має компенсувати позивачці понесені останньою судові витрати на суму 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial