Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, в яких просить суд : -розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 19.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільної стану Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 78; -після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; -стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; -судові витрати просила покласти на відповідача та стягнути з нього на її користь сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку з причин відсутності взаєморозуміння між ними, різними поглядами на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Від даного шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач копію ухвали про відкриття провадження у справі від 12.03.2021 року отримала 17.03.2021 року, надала заяву, в якій просила дану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, будь-яких інших клопотань не надала. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі від 12.03.2021 року отримав 17.03.2021 року, надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги визнає, аліменти згоден сплачувати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 19.09.2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільної стану Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 78 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.02.2021 року) (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29.10.2015 року, в якому відповідач зазначений батьком дитини (а.с. 7). Відповідно до матеріалів справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не велось, з 2018 року проживають окремо. Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність спільних інтересів та різність характерів. Майнового спору та спору про визначення місця проживання дитини у сторін немає. Дитина, [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач вирішила залишити своє післяшлюбне прізвище. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 ч. 2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Від відповідача не надходило до суду будь-яких документів, що свідчать про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 04.03.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються стягнення судових витрат. Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved