Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сімферопольської міської ради АР Крим про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] доводиться їй матір'ю, а [PERSON], [PERSON] - сестрами. Відповідачі зареєстровані у її квартирі, проте не проживають в ній протягом 13 років. Реєстрація відповідачів в її квартирі порушує її права як власника нерухомого майна, Зважаючи на те, що відповідачі не проживають у квартирі більше одного року без поважних причин, то вони втратили право на користування житловою площею. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти позову з тих підстав, що фактично вона є власником спірної квартири, оскільки при укладенні у 1995 році договору дарування фактично була її набувачем, і весь цей час утримувала цю квартиру та сплачувала комунальні послуги. Дійсно, ні вона ні її дочки [PERSON] і [PERSON] не проживають в спірній квартирі з 1996 року, оскільки у них є інше житло. Просила відмовити у позові з тих підстав, що на даний час нею до суду подано позов про визнання недійсним договору, на підставі якого позивач є власником спірної квартири. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сімферопольської міської ради АР Крим у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні в інтересах житлових прав неповнолітніх дітей. Вислухав представника позивача, відповідача та третю особу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного [PERSON] від імені неповнолітньої [PERSON] (позивача), посвідченого 29.09.1995 року державним нотаріусом Першої Сімферопольської державної нотаріальної контори АР Крим Дрезноль Т.А. (а.с.6). Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є членами сім'ї позивача. [PERSON] доводиться її матір'ю, а [PERSON] і [PERSON] - сестрами. Відповідачі зареєстровані у квартирі позивача, проте не проживають у цій квартирі з 1996 року, що було визнано відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, а також підтверджується довідкою Сімферопольського житлово-будівельного кооперативу № 35 від 10.02.2013 року, у відповідності з якою всі відповідачі не зареєстровані, але проживають у квартирі [ADDRESS] (а.с.8). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У сенсі вимог частини 4 статті 311 ЦК фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 156 ЖК України вбачається, що члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з ним. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] встановлено і визнається відповідачами. Обставин, що свідчать про наявність домовленості між відповідачами і власником квартири щодо права користування спірним приміщенням або закріплення за відповідачами такого права законом, не встановлено. Всі заперечення проти позову зводяться до оспорювання правомірності набуття позивачем права власності на цю квартиру. Однак враховуючи те, що на час постановлення рішення право власності позивача на квартиру не скасовано, підстав вважати неправомірним набуття позивачем права власності у суду відсутні. Заперечення органу опіки та піклування проти задоволення позову зводяться до захисту житлових прав неповнолітніх дітей, без правового обґрунтування підстав такої позиції, при цьому органом опіки та піклування не перевірено існуючих умов проживання дітей, та чи дійсно будуть порушуватися їх інтереси у випадку задоволення позову. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зважаючи на те, що відповідачі без поважних причин понад один рік не користуються спірною квартирою і доказів закріплення за ними такого права судом не встановлено, суд вважає, що позов обґрунтований, і тому підлягає задоволенню. На підставі ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved