Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати право власності на ? частку житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями № 41-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кропивницькому. В позовній заяві зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .В період шлюбу був побудований житловий будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями № 41-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кропивницькому. Чоловік помер і вона бажає щоб за нею було визначена частка в житловому будинку. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд находить позов який підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В період шлюбу був побудований будинок відповідними господарсько-побутовими будівлями № 41-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кропивницькому. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОЛ № 009685 виданім Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда виданим 03.03.2000 року. Вказаний шлюб між нами був зареєстрований повторно. 07 лютого 2016 року [PERSON] помер. Відповідач по справі [PERSON] є сином позивачки та [PERSON]. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі позивач з [PERSON] був побудований житловий будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями № 41-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кропивницькому. 19 червня 2013 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотарільного округу [PERSON] посвідчено договір дарування житлового будинку № 41-Б з відповідними господарсько-побутовими будівлями по вул. Богдана Хмельницького в м. Кіровограді, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Оскільки позивач давала згоду на посвідчення договору довічного утримання, то рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.04.2017 року мої позовні вимоги до [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], Головного управління юстиції у Кіровоградські області «Про визнання договору дарування житлового будинку недійсним» задоволенні частково. Договір дарування в частини житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями № 41-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кіровограді, посвідчений 19 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] визнано не дійсним. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.09.2017 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.04.2017 року залишено без змін. 20.11.2017 року позивач звернулась з заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями № -1 -Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кіровограді. Відповідно до рішення про відмову у державні реєстрації прав та обтяжень № 38317048 від 24.11.2017 року позивачці відмовлено у державні реєстрації права власності на : частини житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями № -І-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кропивницькому. Мотивом відмови зазначена те, що у рішенні суду відсутня інформація про визнання права власності 1/2 частки житлового будинку, та визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Відповідно до п. 12 договору дарування зазаначено, що обдарованому відомо, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який йому дарується, спільною, сумісною власністю дарувальника з [PERSON]. Так як житловий будинок № 41-Б з відповідними господарсько-побутовими будівлями по вул. Богдана Хмельницького в м. Кіровограді позивач з чоловіком побудували, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, залежить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від о. що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального легування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте у шлюбі. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно вважається таким, що належить подружжю. Таким чином, житловий будинок побудований подружжям під час шлюбу, то він являється спільною сумісною власністю подружжя. Також, відповідно до вимог ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог п. 19 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді :прав про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що е у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного роту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та ті цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за йми зобов'язальними правовідносинами, тощо. Таким чином позивач має право на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями № 41-Б по вул. Богдана Хмельницького в м. Кропивницькому. Судові витрати залишає по фактично понесеним витратам позивачем за її заявою. На підставі ст.ст.60,69,70СК України,ч.3 ст.368 ЦК України, постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~9\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб\~,розірвання\~шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»

Outcome: approved