Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить визнати припиненою поруку (правовідношення) за договором поруки №014/0074/74/7074/1 від 22.02.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]. Свої вимоги позивачка обгрунтовуює тим, що 22.02.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було підписано Кредитний договір №014/0074/74/70742 про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 164630 дол. США, у тому числі додаткова комісія 1%, на строк 156 місяців по 22.02.2020 рік (включно), з погашенням кредиту згідно Графіку погашення кредиту (додаток №2 до Договору) в розмірі 1/156 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п. 1.1. договору. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,25 % річних. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 22.02.2007 року був укладений Договір поруки №014/0074/74/70042/1, в якому зазначено: строк припинення поруки не встановлено ( п. 4.1. Договору); пеня за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісії встановлена у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (п. 3.4. Договору), що на дату пред'явлення позову складає 7,75%х2/365=0,04247% за кожний день прострочення; пеню поручитель виплачує кредитору з дня виникнення зобов'язання поручителя; строк виконання зобов'язання поручителя, встановлений моментом пред'явлення вимоги (п.2.2 Договору); відсутні умови зміни процентної ставки без письмової згоди та підписання додаткових угод позичальника та поручителя. У Договорі кредиту №014/0074/74/70742 від 22.02.2007 року вказано, що пеня за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій встановлена у розмірі 0,5% за кожний день прострочення (п.10.1 Договору). Згідно з Вимогою від 23 липня 2009 року №15-74/20-321/1, наданою Поручителю у травні 2011 року строк повного погашення кредиту настав 23 серпня 2009 року. Тобто, вимога про настання строку погашення кредиту разом зі сплатою нарахованих процентів та пені отримана поручителем через 4 роки від дня укладання Договору поруки та півтора рокит від дня повного погашення кредиту. Крім того позивачка зазначила, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в супереч Договору поруки №014/0074/74/70742/1 від 22.02.2007 року збільшив обсяг відповідальності поручителя на 42050,5 дол. США, та як заборгованість за відсотками 21438,75 дол. США замість 8116,31 дол. США, та пеня 29353,75 дол. США, замість 625,69 дол. США. Виходячи з того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченню припиняється, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може, та не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку передбаченого ст. 559 ЦК України, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи, [PERSON], у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що 22 лютого 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0074/74/70742 між Відкритим акціонерним товариством «Раффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма правами і обов'язками є Публічне акціонер товариство «Райффайзен Банк Аваль») (далі за текстом - Банк) та [PERSON] (далі за текстом - Поручитель) та [PERSON] було укладено Договір поруки №014/0074/74/70742/1. Пунктом 5.5. Кредитного №014/0074/74/70742 від 22.02.2007 року передбачено, що позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені цим Договором, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору та/або договір застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Згідно змісту п. 1.2. Договору поруки №014/0074/74/70742/1 від 22 лютого 2007 поручитель свідчить, що з умовами кредитного договору ознайомлений та згоден. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed