Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.07.2008 року. Мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] На цей час шлюб між ними фактично розпався, оскільки з відповідачем тривалий час - майже два роки, проживають окремо один від одного, їх нічого не об'єднує, окрім спільної дитини. Спільне господарство не ведуть, відносин, що притаманні подружжю, не підтримують. Таке становище речей, призвело до того, що вона втратила до відповідача будь-який інтерес та позитивні почуття, в тому числі почуття любові та взаємоповаги, що виключає можливість подальшого існування шлюбу, а подальше існування шлюбу між ними не буде відповідати її особистим інтересам. На цей час вона мешкає разом з дитиною, подружні та інші стосунки між нею та відповідачем припинені, не підтримуються та поновлювати їх в майбутньому не бажає. Спір щодо поділу спільного майна на цей час відсутній. Спір щодо місця проживання дитини, яка проживає разом з нею, на цей час відсутній, питання про утримання дитини буде вирішуватись в майбутньому на добровільних засадах. Примирення та збереження шлюбу є неможливим та недоцільним, з обставин, які перелічені вище. Розрахунок суми судових витрат складаєтеся з оплати нею судового збору в розмірі 704.80 грн. та витрат на професійну, правничу допомогу адвоката у складанні позовної заяви в сумі 300 грн. Таким чином, сума судових витрат становить 1004,80 гривень. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судове засідання сторони не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, згідно з якими позивач позов підтримала та просить задовольнити, відповідач позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2008 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.07.2008 року, дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.3). Факт наявності у сторін малолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], згідно якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до п. 126 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року, що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25.07.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], шлюбно-сімейні стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство на протязі двох років, спору про поділ майна немає, питання щодо місця проживання малолітньої дитини вирішено, питання її утримання буде вирішено між сторонами шляхом домовленостей, відповідач позов визнав, що не суперечить обставинам справи та закону, що дає суду підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і буде суперечити інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище [PERSON], згідно її заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. З аналізу п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Враховуючи, що позивачем при подачі позовної заяви, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, в порушення вимог встановлених ст.137 ЦПК України, не надано договір про надання правничої допомоги та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, що є обов'язковою вимогою закону, а квитанція про сплату позивачкою адвокату 300,00 грн. за складання позовної заяви, без надання вищезазначених документів та доказів, не може слугувати достатньою підставою для задоволення вимог позивача у цій частині, тому у цій частині заявлених вимог слід відмовити. На підставі ст. ст.104, 110, 112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України і

Outcome: approved