Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований зареєстрований 13.08.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 856. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство позивач з відповідачем не ведуть. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання дітей наразі немає. Позивач подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та розглядати справу за її відсутності, а також після розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище «[PERSON]». Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив справу розглядати у його відсутність, про що також зазначив у письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сім'я існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Зі свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 018124, виданого 13.08.2005 міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, вбачається, що при одруженні позивач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 5). При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач проситьзалишити їй шлюбне прізвище , суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище позивача - «[PERSON]». Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн, інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved