Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.Свій позов позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до відомостей КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» власником житлового будинку № 222, розташованого по вул. Сонячній (раніше вул. Червоногвардійська) в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області є [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] за побутовою угодою придбали вказаний будинок, а після їх смерті в будинку проживав син померлих - [PERSON], який перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] матірю позивача. Після смерті [PERSON] 24 лютого 2004 року [PERSON] виїхала з вказаного будинку, а позивач продовжує проживати в ньому до сих пір. Позивач зазначає, що починаючи з 2004 року вона проживає у вказаному житловому будинку, проводить ремонти будинку, сплачує комунальні послуги, відкрито та безперервно володіє та користується будинком понад 10 років, в звязку з чим вважає, що набула права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та просила суд визнати за нею право власності на будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що з 2004 року вона постійно проживає в будинку за адресою: вул. Сонячна, 222 в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, володіє та користується будівлею як власною. Представник відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, в судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засідання повідомила, що являється матірю позивача [PERSON], вона дійсно проживала за адресою: [INFO] (Червоногвардійська) 222, безперервно з 2004 року. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є сусідкою [PERSON], у звязку з чим їй відомо, що [PERSON] з 2004 року проживає за адресою: [INFO] (Червоногвардійська) 222. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст.\~60, ч. 3 ст.\~10 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В ході розгляду справи було встановлено, що власником житлового будинку № 222, розташованого по вул. Сонячній (раніше вул. Червоногвардійська) в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20 грудня 1976 року. Відповідно до акту-довідки депутата Михайлівської селищної ради від 24 серпня 2016 року, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] на протязі останніх десяти років. Згідно довідки ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Михайлівського РЕМ від 29 серпня 2016 року № 0235062, на особовому рахунку за адресою: вул. Червоногвардійська, буд.222, смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області зареєстрований споживач [PERSON]. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу набуття нею права власності за набувальною давністю посилалась на те, що вона добросовісно заволоділа чужим майном будинком № 222 по вул. Сонячній (раніше вул. Червоногвардійська) в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, відкрито та безперервно користується будинком з 2004 року, підтверджуючи зазначену обставину наявністю у неї документів на будинок (домової книги, технічного паспорту) та про оплату нею комунальних послуг, які долучені до позовної заяви. Однак, посилання позивача на наявність у неї вказаних документів не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття [PERSON] права власності. Так, позивачем зазначається про укладення побутової угоди купівлі-продажу житлового будинку між власником [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого. Позивачем не доведено добросовісності заволодіння саме нею будинком, що належить іншій особі. Крім того, позивачем не доведено відсутність інших осіб, які претендують на це майно. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, які передачені положеннями ст. 344 ЦК України, в звязку з чим позовні вимоги не можуть бути задоволені з наведених підстав. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed