Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 04.02.2012 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 42. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутнє взаєморозуміння через зловживання чоловіком алкоголю та його спосіб життя. Все це погано впливає на моральний стан дитини. На сьогодні шлюб існує лише формально, подружнє життя припинено, спільного господарства сторони не ведуть з 09.02.2018. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання дитини наразі немає. Позивач подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та розглядати справу за її відсутності, а також після розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище «[PERSON]». Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив справу розглядати у його відсутність, про що також зазначив у письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сім'я існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 04.02.2012 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що при одруженні позивач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 8). При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]», суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачеві шлюбне прізвище - «[PERSON]». Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн, інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved