Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 02 грудня 2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконкомі Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області у книзі реєстрації шлюбів за актовим записом № 43. Від шлюбу мають трьох дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також доньку [PERSON] , [INFO] . За останній період шлюбу з відповідачем у них виникали постійні конфлікти, сварки і сімейні стосунки були припинені досить тривалий час. Тому вважає, що їхній шлюб розпався, так як немає подружнього життя, спільне господарство не ведуть, сімейного бюджету немає, між ними немає почуття любові та поваги, без чого не може повноцінно існувати жоден шлюб. Протягом останнього часу вона намагалася зберегти їхні сосунки, однак позитивного результатів це не дало. За наведених обставин вважає, що їхній з відповідачем шлюб носить формальний характер, примирення між ними не можливе, а тому просить шлюб укладений між ними розірвати. 20 серпня 2020 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 01 вересня 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у їхній сім`ї дійсно виникла конфліктна ситуація по вині позивачки, однак він не хоче, щоб сім`я розпалася, не хоче психологічно травмував дітей, а навпаки хоче зберегти сім`ю. У них уже декілька років тому був подібний випадок, що позивачка зверталася із заявою про розірвання шлюбу, але згодом вони примирились. За останні два роки вони не вживали алкоголь взагалі і у них не було сварок, вони жили нормальним сімейним життям. А коли позивачка повернулася з Чехії, то почала розпивати спиртні напої, що стало причиною його переходу проживати до іншого будинку. Однак, вважає, що сім`ю можливо зберегти, а тому просив надати термін для примирення терміном на шість місяців. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року подружжю призначено строк для примирення терміном на три місяці, а провадження в справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, згідно поданої заяви просили провести розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що оскільки примирення не відбулося і позивачка підтримує заявлену позовну вимогу в повному обсязі, то просили позов задовольнити та шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] теж не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, за таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи у їх відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 02 грудня 2002 року у виконкомі Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України, за актовим записом № 43 (а.с.23). Від даного шлюбу мають трьох дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та згідно вказаних свідоцтв батьками яких значаться сторони (а.с.9-11). Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 Сімейного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать про те, що сімейне життя у сторін не склалося, між ними втрачено взаєморозуміння, а розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, оскільки разом не проживають вже тривалий час. За наданий термін для примирення сторони не примирились та кожний з них живе своїм життям. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved