Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до ПАТ «Фірма верхнього одягу «Фея» про стягнення середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні у розмірі 72858,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що з 1998 року по 2014 рік вона працювала на ПАТ «Фея» на посаді начальника експериментального цеху. Наказом № 66-к від 15.09.2014 року вона була звільнена за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпП України). 15.09.2014 року з нею було проведено розрахунок при звільнені. На її картковий рахунок надійшла сума у розмірі 13763,26 гривен. На момент її звільнення не була виплачена сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду Соціального страхування. Ці кошти надійшли на її картковий рахунок 03.10.2014 року в сумі 3989,32 гривень і 03.11.2014 року в сумі 1731,96 гривень. Кошти, які перераховані 03.10.2014 по лікарняному АГК № 895057, виплачені відповідачем не в повному обсязі, недоплата становила 33,64 гривень. Ця обставина встановлена апеляційним судом Донецької області в рішенні від 28.10.2015 року. Даним рішенням Апеляційний суд Донецької області зобов'язав ПАТ «ФіВО «Фея» виплатити їй ці кошти, не виплачені при звільненні. Вважає, що відповідачем не були своєчасно виплачені суми належних їй при звільненні, тому підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 15.09.2014 року по 02.12.2015 року у розмірі 72858,60 гривень, виходячи з розміру середньоденного заробітку, що складає 238,10 гривен х 306 робочих днів. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Крім того суду пояснила, що допомога пов'язана з тимчасовою непрацездатністю та надана у формі матеріального забезпечення розглядається як заробітна плата, тому вона повинна була виплачена їй в день звільнення. Вважає, що є вина підприємства у невиплаті їй усіх сум при звільнені, та підприємство не надало суду ніяких документів, підтверджуючих факт невинуватості у затримці цих виплат, тому просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник ПАТ «ФіВО «Фея» Романюк А.В. позовні вимоги [PERSON] не визнав та суду пояснив, що у день її звільнення з нею було проведено повний розрахунок, у тому числі з переплатою на 564,46 гривень. Після її звільнення підприємством не вживалися заходи задля повернення позивачем надміру виплачених при звільненні сум. Однак 04.12.2014 року [PERSON], яка на той час вже не перебувала у трудових відносинах із ПАТ «ФіВО «Фея», було добровільно здійснено платіж у розмірі 564, 46 гривень на користь колишнього роботодавця. При цьому, сума надміру утриманого військового збору у розмірі 33,67 гривень із платежу на користь ПАТ «ФіВО «Фея» позивачем не вираховувалась, хоча військовий збір було запроваджено з 03.08.2014 року і як вбачається з наданого позивачем судового рішення, позивач знала про належність їй грошових коштів надміру утриманого військового збору у розмірі 33,67 гривень.. Також вважає, що допомога по тимчасовій непрацездатності не входить до Фондів основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, або інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а належить до допомоги та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач звернувся зі стягненням середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені. Однак у день звільнення з позивачем проведено розрахунок у повному обсязі та з переплатою. Резолютивною частиною рішення Апеляційного суду Донецької області, на яке посилається позивач, задоволено позов не про стягнення заробітної плати, а про стягнення суми матеріального забезпечення у сумі 33,64 гривень. До висновку про належність спірної суми саме до матеріального забезпечення, а не до заробітної плати, приходить апеляційний суд і у мотивувальній частині В рішенні суду вказано, що виплати за 10 днів лікарняного з коштів Фонду в розмірі 2242,80 гривень сплачено позивачеві 03 жовтня 2014 року в розмірі 2242,80 гривень після перерахування коштів з Фонду. Суд не встановлював при розгляді справи невиплату заробітної плати, а встановлював правовідносини з приводу утримання суми матеріальної допомоги у розмірі 33,64 гривень, що мало місце після звільнення позивача. Також звертає увагу суду, на те що спірну суму матеріального забезпечення було перераховано 25.11.2015 року, розмір середнього заробітку нараховано невірно, при визначені розмірі у відшкодування необхідно врахувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи. Просив суду відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачку [PERSON] було звільнено з ПАТ «ФіВО «ФЕЯ» згідно наказу № 66-к від 15 вересня 2014 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.13). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 жовтня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2015 року скасовано. Позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Фірма верхнього одягу «ФЕЯ» про стягнення суми матеріального забезпечення задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Фірма верхнього одягу «ФЕЯ» на користь [PERSON] 33 (тридцять три) гривні 64 копійки та в дохід держави судовий збір в розмірі 511 (п'ятсот одинадцять) гривень 56 копійок. Даним рішенням встановлено, що згідно листа непрацездатності АГК № 895057, [PERSON] перебувала на лікарняному з 16 червня 2014 року по 08 липня 2014 року . Згідно листа ПАТ «ФіВО «ФЕЯ» № 403 від 28 листопада 2014 року, [PERSON] було сплачено по лікарняному листу від 19 червня 2014 року АГК № 895057 за три дні підприємством суму 672,84 грн. та було виплачено в заробітну плату за липень. Виплати за 10 днів лікарняного з коштів Фонду соціального страхування було сплачено 03 жовтня 2014 року в розмірі 2242,80 грн., після перерахування коштів з Фонду . Також у вищевказаному рішенні вказано, що колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що нарахування сум матеріального забезпечення по вказаному лікарняному листку було здійснено відповідачем в липні 2014 року, та здійснена останнім виплата за три дні за рахунок коштів підприємства саме у період виплати заробітної плати за липень 2014 року. Виходячи з того, що ПАТ «ФіВО «ФЕЯ» безпідставно стягнула з суми матеріального забезпечення по лікарняному листку за період з 24 червня 2014 року по 08 липня 2014 року в розмірі 2242 грн.80 коп. військовий збір, який складає 33 грн.64 коп.(2242,80 грн. х 1,5%), остання підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. А тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню (а.с.23-25). Дані обставини в сенсі ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Про те, що ПАТ «ФіВО «ФЕЯ» стягнула саме з суми матеріального забезпечення по лікарняному листку за період з 24 червня 2014 року по 08 липня 2014 року в розмірі 2242,80 гривень військовий збір, який складає 33 гривень 64 копійки підтверджено у судовому засіданні представником відповідача. На виконання даного рішення, відповідно до платіжного доручення № 561 від 25 листопада 2015 року ПАТ «ФіВО «Фея» перерахувала 33 гривень 64 копійки на рахунок ВДВС Маріупольського МУЮ ( а.с.31). Позивач [PERSON] отримала 33,64 гривень 02.12.2015 року, про що свідчить звіт по транзакціям (а.с.9). У ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. У листі від 16 березня 2015 року за № 144 відповідачем зазначено, підприємство за всіма лікарняними листами [PERSON] направило до ФСС заявку-розрахунок для надання матеріального забезпечення після 04 серпня 2014 року, після отримання підприємством від [PERSON] листів непрацездатності (а.с.50). Дані обставини спростовують ствердження позивачки [PERSON] про те, що нарахування матеріальної допомоги провадилося після її звільнення, оскільки розмір матеріального забезпечення не вказано в розрахункових листах, тому їй не було сплачено усі належні суми при її розрахунку, внаслідок чого їй повинно бути сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку, та не приймаються судом при вирішені спору по суті. Також дані ствердження позивачки спростовується вищевказаним рішенням Апеляційного суду Донецької області в якому зазначено, що висновок суду про нарахування суми матеріального забезпечення, яка підлягала виплаті за рахунок коштів ФСС в жовтні 2014 року, спростовується також персоніфікованими даними Пенсійного фонду України, а саме індивідуальними відомостями [PERSON] (форма ОК-5), з якої вбачається, що ніяких нарахувань в жовтні-листопаді 2014 року не здійснювалось (а.с.23-25). Згідно з п. 9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 грудня 2010 року № 26, після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 6 цього Закону, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Таким чином, обов'язок роботодавця по сплаті належних особі сум, пов'язаних з тимчасовою втратою працездатності, виникає лише після перерахування даних сум на рахунок підприємства з відповідного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. З матеріалів справи вбачається, що згідно листа ПАТ «ФіВО «ФЕЯ» № 403 від 28 листопада 2014 року, [PERSON] було сплачено по лікарняному листу від 19 червня 2014 року АГК № 895057 за три дні підприємством суму 672,84 грн. та було виплачено в заробітну плату за липень. Виплати за 10 днів лікарняного з коштів Фонду соціального страхування було сплачено [PERSON] 03 жовтня 2014 року в розмірі 2242,80 гривень, після перерахування коштів з Фонду та було відраховані підприємством військовий збір у розмірі 33,64 гривень (а.с.47). Дані обставини також встановлені вищевказаним рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 жовтня 2015 року. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З урахуванням вищенаведених норм права приходить до висновку, що допомога по тимчасовій непрацездатності, починаючи з шостого дня непрацездатності виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а підприємство лише забезпечує їх виплату працівникам. Отже, застрахована особа при звільненні повинна отримати всі суми, що належать їй від підприємства. Оскільки суми матеріального забезпечення застрахована особа отримує від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тому в даному випадку порушення вимог ст. 116 КЗпП України відсутнє. Оскільки відповідач стягнув військовий збір у сумі 33,64 гривень, який в подальшому було повернуто позивачці, з суми матеріального забезпечення по листку тимчасової непрацездатності за період з 24 червня 2014 року по 08 липня 2014 року в розмірі 2242,80 гривень, тобто з суми, яка не належала підприємству, тому суд також приходить до висновку про відсутність порушення вимог ст. 116 КЗпП України з боку відповідача, а відповідно відсутня відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ст. 117 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволені позову [PERSON] в повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного суд не приймає до уваги посилання позивачки, що сума у розмірі 33,64 гривень є складовою заробітної плати, оскільки дані ствердження є безпідставними, не мають правового підґрунтя та спростовуються вищенаведеними нормами права.

Outcome: dismissed