Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить 37/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. У цьому жилому приміщенні зареєстрований її син [PERSON], відповідач у справі. З 2012 року відповідач у спірному будинку не проживає, будь-яких речей та іншого особистого майна, яке б йому належало, в будинку немає. Оскільки відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад один рік, просила визнати його таким, що втратив право користування ним. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов з підстав, викладених у позові, наполягає на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно. Про час і місце розгляду справи був оповіщений у встановленому порядку. Судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилалися йому поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною позивачкою. Поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення № 71: «За закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у такому разі вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. За згодою представника позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 2-142/10 від 16.03.2010 року, належить 37/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідач зареєстрований у спірному будинку, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 93 від 19.08.2014 року (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішуючи позов на користь позивачки, суд бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], з яких випливає, що відповідач понад 2 років в спірному будинку не проживає. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивачки. З позивачкою проживав її син [PERSON], який понад 2 років поїхав кудись на заробітки і з цього часу у спірному будинку не проживає. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1970 року вона є сусідкою позивачки, знає її сина [PERSON], який понад двох років у спірному будинку не проживає. Перелічені докази об'єктивні, послідовні, допустимі, логічно поєднуються одне з одним, вказують на непроживання [PERSON] в спірному будинку без поважних причин та дають суду всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved