Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з часу реєстрації шлюбу 19 липня 2008 року вони з відповідачем проживали спільно до травня 2016 року, після чого їх сімя розпалася в звязку з тим, що між ними втрачена взаємоповага і вона вимушена була йти проживати на найману квартиру. В позові також вона зазначає, що відповідач створив нову сімю, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Син [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач постійної допомоги не надає, має мінливий, нерегулярний заробіток, тому вона просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання сина на її користь в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісяця до досягнення сином повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити, на примирення не погоджується. Вона вказувала, що дитина проживає після припинення шлюбних відносин з нею і періодично ходить в гості до бабусі (матері відповідача). Також вона пояснила, що відповідач добровільно несистематично надавав допомогу на утримання дитини ( в травні 200 грн., в липні 500 грн., в кінці серпня 1000 грн.), а в даний час не допомагає. Крім того, вона зазначила, що [PERSON] працевлаштований таксистом, має дохід і тому вона вважає, що він здатний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Позов в частині розірвання шлюбу, він вказував, що визнає, і при цьому підтвердив, що з позивачкою вони не проживають з травня 2016 року, і приблизно в цей період він почав проживати з іншою жінкою без реєстрації шлюбу, а син залишився проживати з [PERSON]. З приводу стягнення аліментів, він пояснив, що він дійсно неофіційно, без запису у трудову книжку, займається перевезенням пасажирів. Вказував, що в середньому має дохід 2000-2500-3000 грн. в місяць та він не в змозі сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., бо це занадто великі кошти для нього. Також він пояснив, що його мама надає допомогу онуку, в тому числі продуктами харчування і він періодично приходить до неї в гості на декілька днів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 19 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 345, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане відділом РАЦС по м. Умані Уманського МРУЮ 19 липня 2008 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом РАЦС по м. Умані 21 січня 2009 року, в якому батьками записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 56. Сторони не проживають однією сімєю та не ведуть спільного господарства з травня 2016 року по даний час, на примирення не погоджуються, син проживає з матірю [PERSON] та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи, що сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, на примирення не погоджуються, збереження сімї є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки шлюб існує формально. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вказано в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Таким чином, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, обовязок батьків забезпечувати достатнє утримання дитини, належні умови для її розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька дитини, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною відповідача повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини, повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved