Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовомдо [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], і з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила розглядати справу за її відсутності і проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні не заперечувала (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав, з розміром аліментів погодився, просив розглядати справу без його участі, проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні не заперечував (а.с. 25). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню як такі, що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] проживали сумісно і мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 346903 (а.с. 5), яка згідно довідки Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області № Г-796/02-23 від 26.10.2016р. проживає та знаходиться на утриманні позивача (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно довідки про доходи № 286 від 04.11.2016р., виданої КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня імені [PERSON]», [PERSON] працює на посаді медсестра палатна та з травня по жовтень 2016 року їй нарахована заробітна палата у розмірі 15687,17 грн. (а.с. 27). При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, відомостей щодо перебування інших осіб на його утриманні не надано. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не є пенсіонером чи інвалідом, відсутність інформації про наявність у нього інших осіб, які знаходяться на його утриманні, матеріальне становище позивача і дитини, та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2016 року - 1167 грн., з 1 травня - 1228 грн., з 1 грудня - 1313 грн., однак прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не прийнятним, і тому можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 800 грн. щомісячно. [PERSON] та адвокат [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги, що підтверджується витягом з даного договору (а.с. 21). Із квитанції №11 від 22.10.2016р. та розрахунку витрат на правову допомогу вбачається, що [PERSON] сплатила за надану їй правову допомогу 300 грн. (а.с. 21-23). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача сплачені позивачем витрати на правовому допомогу та судовий збір, розмір якого встановлений Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного і

Outcome: approved