Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок, в якому просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку б/н по [ADDRESS] укладений 12.07.2020 між нею та [PERSON] - виконаним та дійсним та визнати за нею право власності на даний житловий будинок. Свій позов мотивує тим, що 12.07.2020 вона придбала у відповідача житловий будинок б [ADDRESS] . Того ж дня вона передала [PERSON] обумовлену суму, тобто суму вартості будинку в розмірі 80000 грн., про що відповідач написав розписку.Вказує, що згідно Звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено можливіст його надійної та безпечної експлуатації. Згідно облікової картки обєкга погосподарського обліку Унятицької сільської ради в користувані [PERSON] є земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,09 га. Вважає, що між нею та [PERSON] 12.07.2020 було укладено договір купівлі - продажу, однак, через відсутність правовстановлюючих документів неможливо переоформити спірний будинок в нотаріальному порядку. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 01.02.2021. 29.01.2021 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 16.02.2021. Ухвалою суду від 16.02.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду на 05.04.2021. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що 12.07.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 80000 грн. за продаж житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду). При необхідності зобовязався надати [PERSON] всю документацію, що стосується будинку та земельної ділянки (а/с 4). 12.08.2020 позивач звернулася до відповідача з вимогою щодо документального переоформлення на її імя придбаного будинку, однак, відповіді до цього часу [PERSON] не отримала (а/с 5). З облікової картки обєкга погосподарського обліку Унятицької сільської ради вбачається, що в користувані [PERSON] є земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,09 га (а/с 19) . Позивачем також долучено до матеріалів справи Звіт про проведення технічного обстеження та від 14.11.2020 (а/с 10-14) та Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений ФОП [PERSON] (а/с 15-18) та однак, в таких відсутні відомості щодо належності житлового будинку б [ADDRESS] [PERSON] . За змістом ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положеннями ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В ч.1ст. 215 ЦК України законодавець закріпив, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). В п.8 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину дійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Тобто, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Позивач посилається на те, що укладений між нею та відповідачем договір є спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є підставою для визнання його дійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суду не надано будь-яких доказів належності спірного будинку відповідачу і наявність у нього правовстановлюючих документів на нього та відповідно право на вчинення правочину щодо його відчуження. Відповідно договір між сторонами не міг бути і не був нотаріально посвідчений, що є обов`язковою вимогою дотримання форми даного правочину. Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Оскільки, такі вимоги при оформленні договору не було дотримано, то такий договір не є укладеним. Таким чином, договір укладений між позивачем та відповідачем 12.07.2020 суд вважає таким, що не породив для його сторін жодних юридичних прав та обов`язків, і приходить до висновку, що визнати дійсним правочину, який не вчинено, не є можливим. Згідно ст. 225 ЦК України, право продажу майна належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст.145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього це майно. Отже, зважаючи, що продавець за договором купівлі-продажу від 12.07.2020 належним чином не оформив своє право власності, а тому у нього були відсутні юридичні підстави для його відчуження. Таким чином, суд дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed