Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] про вселення її в житлову квартиру, розташовану за адресою: Харківська обл., Вовчанський р-н. [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказала, що вона на підставі договору купівлі-продажу з 08.08.2006 р. є власником квартири №1 в житловому будинку №8 по вул. Герцена м. Вовчанськ Харківської області. Після придбання цієї квартири в ній з її дозволу проживали: син [PERSON], який помер 30.05.2014 р., його дружина [PERSON], а також його діти-син [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON]. За життя сина вона бажаючи створити сприятливі умови проживання його сімї сама проживала у найманому житлі. На даний час вона є пенсіонеркою, яка не має свого власного постійного місця проживання. Неодноразово намагалась вселитися в свій будинок, але відповідачі змінили замки і не впускали її навіть на подвір'я, через що вона була повністю позбавлена можливості зайти до двору. Зверталась з письмовою вимогою до відповідачів про вселення в будинок, який належить їй на праві приватної власності, але відповіді не отримала і тому змушена була звернутися із позовом про її вселення в спірну квартиру. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги підтримала і просила також стягнути на її користь понесені судові витрати в загальній сумі 2243 грн. 60 коп.. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], та відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог про вселення позивачки не заперечували, а проти задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення судових витрат заперечували. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; Право приватної власності є непорушним. В статті 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2006 року(а.с.5) та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.6) позивачка [PERSON] є власником житлового приміщення, яке розташоване за адресою:Харківська обл., [ADDRESS]. Як вбачається із копії домової книги в спірній квартирі зареєстровані і фактично проживають відповідачі [PERSON] та її діти [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON].(а.с.7-10). Той факт, що позивачка зверталася із вимогою до відповідачів про звільнення житла, підтверджується також копію її письмової вимоги(а.с.15-16). Свідок [PERSON] підтвердив, що він двічі бачив як позивачка [PERSON] намагалася увійти на подвіря спірного житла, але через наявність закритого замка на вхідних воротах не змогла це зробити. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну. Частиною 4 статті 311 ЦК України визначено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права у спосіб, передбачений ЦК України. Статтею ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним; Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні; Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно вимог ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином судом встановлено, що відповідачі, які не є власниками цієї квартири, перешкоджають позивачу, яка є власником квартири, проживати у ній і тому позивач вимушена проживати у іншому житлі за наймом. Створення позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням, яке належить їй на праві власності, порушує її права як власника житла, в зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про вселення у спірне житлове приміщення, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з верховенства права власності, яке є непорушним, на підставі встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд вважає необхідним усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування житловим будинком, якій належить позивачу, і поновити її порушене право на користування будинком, шляхом вселення до нього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.\~\~ За встановлених обставин, з урахуванням визнання відповідачами вимоги щодо вселення позивача, відповідно до ч.4\~ст. 174 ЦПК України\~підлягає задоволенню вимога про вселення [PERSON] у належну їй на праві власності квартиру. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме, витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.( а.с.1) та витрати по оплаті праці адвоката в сумі 2000 грн., а всього 2243 грн. 60 коп..

Outcome: approved