Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 01.03.2016 року дійсним, та визнання за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову пояснила, що 01.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі продажу вище вказаної квартири, за який позивачка розраховувалася в сумі 50000,00 грн., і прийняла майно, а відповідач, в свою чергу передав вказане майно у власність позивача за вказану плату, та зобовязався нотаріально посвідчити укладений договір у відповідності до чинного законодавства. Однак, до теперішнього часу вимоги закону не виконані, відповідач від нотаріального посвідчення договору відмовляється посилаючись на обмаль часу та грошей. Враховуючи, що сторонами була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання зі сторони позивача, та зі сторони відповідача, позивач просить суд визнати за нею право власності на придбане майно. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, та розглянути справу без її присутності (а.с. 16). Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с. 17). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази які знаходяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Як встановлено по справі, відповідачу належить ? частина квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] 1/4 частина квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1997 року, а 1/4 частина на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24.11.2014 року (а.с. 6, 8). В матеріалах справи наявні довіреності інших співвласників вище вказаної квартири -[PERSON] від 10.05.2016 року, [PERSON] від 11.05.2016 року, якими вони уповноважили відповідача на продаж своїх часток (а.с. 10,11). Відповідач в своїй заяві не заперечував проти того, що 01.03.2016 року був здійснений правочин купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого він (продавець) передав позивачці нерухоме майно, а [PERSON] (покупець, ) сплатила за нього 50000,00 грн. Таким чином, кожен з них виконав свої обовязки відповідно до ст.655 ЦК України. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи, що між сторонами по справі була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору позивачу була передана у власність квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], а відповідачу сплачена вартість цього майна в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 5), суд вважає правочин купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved