Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що згідно свідоцтва на право власності на житло, на праві приватної спільної сумісної власності їй з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . За зазначеною\~адресою зареєстрований\~колишній чоловік\~дочки позивача [PERSON] , який є відповідачем по даній справі. З грудня 2016 році [PERSON] покинув житлове приміщення за вказаною адресою, тобто змінив місце проживання, з цього часу не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Оскільки на теперішній час [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, тим самим перешкоджає [PERSON] належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись приватним житловим приміщенням, а тому остання звернулася до суду з позовом та просила його задовольнити. У добровільному порядку, знятись з місця реєстрації проживання, відповідач не бажає. Позивач в позові зазначає, що таке становище суттєво порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом. Позивач [PERSON] про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, судову повістку отримала особисто (а.с.64), на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.68). Відповідач [PERSON] \~двічі в\~судові засідання\~не з`явився\~з невідомих\~суду причин,\~належним чином\~був повідомлений\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~згідно до\~п.2\~ч.7\~ст.128\~ЦПК України\~(а.с.60,73).\~Крім того,\~виклик відповідача\~до суду\~було здійснено\~через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.55-56). На адресу суду відзиву на позовну заяву відповідач не надав, клопотань та заяв від [PERSON] не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, судову повістку отримала особисто (а.с.63), на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.70). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] про розгляд даної справи також була повідомлена належним чином, судову повістку отримала особисто (а.с.62), на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.69). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь -якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року проведено заочний розгляд даної справи, згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України,\~на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.17 ст.28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача. Згідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло, на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що\~також підтверджується технічним\~паспортом на\~квартиру (а.с.13, 16). Згідно з свідоцтвом про смерть, виданим 27.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). [PERSON] 12 лютого 2008 року зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області з [PERSON] , [INFO] , уродженець села Ольхівці, Тячівський район, Закарпатська область, і після реєстрації шлюбу має прізвище « [PERSON] ». Після державної реєстрації розірвання шлюбу, між [PERSON] і [PERSON] , остання залишила прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане 15.12.2017 року Великобурлуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, серія [NUMBER] (а.с.11). [PERSON] , зареєструвавши 05.02.2013 року шлюб з [PERSON] , має прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 02.02.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області, серія [NUMBER] (а.с.12). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 26 липня 2019 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані: дочка [PERSON] , зять\~ [PERSON] ,\~онука [PERSON] \~та правнук [PERSON] . Отже, відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі позивача, як член сім`ї (а.с.15). Відповідно до акта обстеження від 26 липня 2019 року, при обстеженні квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] засвідчено, що за вказаною адресою [PERSON] з грудня 2016 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.14). Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено\~статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи встановлено, що відповідач був прописаний за вищевказаною адресою, як зять позивача. Відповідач не є власником квартири, не проживає в ній понад 1 рік, що вбачається з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає, що реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує право останньої, як власника квартири. При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час не проживає у зазначеній квартирі. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Відповідно до вимог\~ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення власником квартири перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням. Таким чином, [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутній у даному житловому приміщення понад один рік, чим перешкоджає власнику у здійснені права користування та розпоряджання квартирою. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування\~\~житловим\~\~приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до\~Закону України «Про свободу пересування\~\~та\~\~вільний вибір місця проживання в Україні»\~і зазначення про це\~у рішенні суду є зайвим. Відповідно до\~Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування\~\~житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.

Outcome: approved