Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2005 року. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду від 22 серпня 2013 року. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] [INFO] , яка проживає з нею та знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Вказала, що з моменту розлучення [PERSON] проживає окремо та не приймає участі у вихованні дочки та не допомагає їй матеріально. Дочку вона утримає за власні кошти та кошти її теперішнього чоловіка [PERSON] , з яким перебуває в шлюбі з 12.06.2014 року. Також зазначає, що відповідач є молодим, працездатним, постійно перебуває на заробітках і має високі прибутки, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] 8.09.2021 року подав відзив на позов, в якому частково заперечив проти заявленого позову в частині зазначення його батьком двох дітей, одна з яких не являється його дитиною та щодо відмови з його боку утримання дочки [PERSON] , оскільки таку допомогу він постійно, періодично надавав. У відзиві також заявив, що готовий з своєї сторони щомісячно забезпечувати матеріально свою доньку у розмірі половини (50%) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1255 гривень. Зауважив, що позивачкою в позові невірно зазначено про відсутність на його утриманні інших дітей, оскільки він проживає у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і має на утриманні доньку [PERSON] [INFO] , на підтвердження цього додав копію свідоцтва про її народження. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просила його задоволити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні, викладені позивачкою в позові обставини та позовні вимоги визнали частково. Відповідач визнав, що має змогу та готовий сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачкою дочки у розмірі 1255 гривень. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2005 року. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленого у цивільній справі № 307/1853/13-ц за [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу 22 серпня 2013 року (а.с. 6). Від шлюбу мають дочку - [PERSON] [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 7). Відповідно до довідки Тячівської міської ради Закарпатської області від 22.07.2021 року та акту обстеження матеріально-побутових умов від 22.07.2021 року, дитина перебуває на утриманні і вихованні у позивачки (а.с. 9-10). Ця обставина відповідачем не заперечувалася. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з неповнолітньою дитиною. Належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дітей зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь позивачки, з якою проживає дитина. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривня, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці та наявність на його утриманні малолітньої дитини народженої у новому шлюбі, а також часткове визнання ним позову. Разом з цим, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, судом не враховуються не доведені сторонами обставини, на які вони посилалися в обґрунтування своїх доводів, в частині відступлення один, одному спільно набутого у шлюбі рухомого майна, оскільки такі не підтверджені жодними доказами . Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, до процесуальних прав відповідача належить право часткового визнання ним позову на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 1, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача, щомісячно, аліменти на утримання дитини дочки - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 липня 2021 року, і до її повноліття. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial