Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, Універсал-В, об`єм двигуна 2700, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме: одну другу частку ринкової вартості автомобіля в сумі 292231,50 грн. та судові витрати в сумі 3342,71 грн. На обґрунтування позову зазначено, що з 23 липня 2005 року вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року вона та відповідач припинили спільне проживання через зраду чоловіка. Діти залишилися проживати разом з нею. В теперішній час нею подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі за рахунок заощаджень, за їх спільні кошти, ними було придбано автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Вона нарівні з чоловіком приймала участь у придбанні автомобіля, зі свого особистого рахунку, відкрито в АТ КБ «ПриватБанк» сплачувала за митне оформлення автомобіля в сумі 82000 грн., що підтверджується копією квитанції від 26 грудня 2018 року, в якій платником є [PERSON] . Угоди про добровільний поділ спільного подружнього майна між ними не досягнуто. Вартість автомобіля на час розгляду справи складає 584463 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного «Правобережною товарною біржою». Посилаючись на статті 60, 61, 63, 69, ч.1 ст. 70, ч.2 ст. 7 СК України, частини 1 та 2 ст. 372 ЦК України, вважає, що вона має право на поділ вказаного майна незалежно від розірвання шлюбу. До відкриття провадження у справі, за заявою [PERSON] про забезпечення її позову до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, ухвалою судді від 27 жовтня 2020 року накладено арешт на автомобіль ) автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, Універсал-В, об`єм двигуна 2700, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 70). Ухвалою судді від 09 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про зустрічне забезпечення позову про розподіл спільного майна подружжя в порядку ст. 154 ЦПК України ( а.с. 87-88). Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті (а.с. 131). 15 грудня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, який прийнятий судом (а.с. 91- 97), де зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що спірний автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , був придбаний ним 10 січня 2019 року за 6200 доларів США, що еквівалентно 171616,00 грн. (27,68 грн. за долар США згідно курсу НБУ станом на 10 січня 2019 року), що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів за авто на рахунок у США. Що стосується звіту про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля від 21 вересня 2020 року, то ця оцінка робилася оцінювачем без огляду автомобіля, а тому оцінювач не міг надати об`єктивну ринкову вартість автомобіля без його огляду, бо він, відповідач, не надавав автомобіль для проведення незалежної оцінки ринкової вартості транспортного засобу, бо знаходився за межами Дніпропетровської області на цьому автомобілі. Будь-яких доказів про наявність спільних заощаджень чи доходів, отриманих їх подружжям за час перебування у шлюбі, позивачкою не надано. Вказаний автомобіль був придбаний ним за грошові кошти, що були подаровані йому його матір`ю, бо вони з [PERSON] не мали спільних заощаджень для купівлі автомобіля. Його мати [PERSON] 31 січня 2017 року продала власну квартиру та отримала від покупів кошти в розмірі 42918,00 грн., які подарувала йому для придбання автомобіля. Таким чином, спірний автомобіль не може вважатися спільним майном їх з позивачкою подружжя. Посилаючись на статті 365, 368 ЦК України, статті 60, 61, 63, 69, частини 1 та 2 ст. 70, ст. 71, Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вважає, що спірний автомобіль не належить на праві спільної власності їх з [PERSON] подружжя, бо позивачкою не надано суду доказів того, що джерелом придбання спірного автомобіля в 2019 році були грошові кошти подружжя в сумі 584463 грн., як зазначено у позовній заяві. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивач [PERSON] надала відповідь на відзив ( а.с. 108- 110), де зазначила, що вона вважає, що відповідач пропустив визначений судом строк для подання відзиву на позовну заяву, а тому він фактично є письмовою заявою по суті справи. Також вказує на те, що відповідач намагається приховати дійсну вартість автомобіля, на підтвердження чого нею надаються копії письмових доказів, оригінали яких перебувають у відповідача, а саме: виписку з банку (Bank of America) від 02.10.2018 року про перерахування коштів за автомобіль на суму 7190 доларів США, відомість про внесення коштів в іноземній валюті від 02.10.2018 року на суму 635 доларів США з призначенням платежу: депозит для покупки автомобіля; виписку з банку (Bank of America) від 21.11.2018 року про перерахування коштів за автомобіль на суму 949 доларів США, квитанція від 26.12.2018 року за митне оформлення автомобіля в сумі 8200 грн. Вона заперечує проти того, що вони з [PERSON] не мали спільних заощаджень для купівлі автомобіля, бо вказане не підтверджено належними письмовими доказами. Вони ще у 2016 року прийняли спільне рішення про придбання автомобіля, разом працювали, отримували заробітну плату та заощаджували грошові кошти. Категорично заперечує проти того, що мати відповідача подарувала йому грошові кошти, які отримала від продажу своєї квартири по [ADDRESS] , бо отримані від продажу квартири грошові кошти вона відала своїй дочці [PERSON] для святкування весілля, що відбулося у вересні 2017 року, а автомобіль був придбаний в грудні 2018 року, тобто після спливу майже двох років після відчуження квартири. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідач має в користуванні інший автомобіль марки Шкода, який також придбано під час шлюбу, але цей автомобіль не переоформлений на ім`я відповідача, який користується ним на підставі довіреності. Зауважує, що відповідач не цікавиться життя своїх дітей, які проживають разом з нею, не приймає участі в їх вихованні. Відповідач [PERSON] в судове засідання 22 березня 2021 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, але подав відзив на позовну заяв, тому ухвалення заочного рішення у справі, як це передбачено у ст. 280 ЦПК України, є неможливим. Згідно п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності відповідача, з урахуванням обставин, зазначених ним у відзиві на позовну заяву. Позивачка [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача. Також пояснила, що з 2005 року по 02 грудня 2020 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Рішення суду від 02 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 02 січня 2021 року, їх шлюб було розірвано. До жовтня 2019 року вони мешкали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В 2008 році вони з відповідачем на підставі довіреності придбали автомобіль «Шкода Октавія», строк довіреності закінчився в 2011 році, але автомобіль залишився у відповідача. Потім за спільні кошти в період шлюбу вони купили новий автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Вона працювала керуючою магазином в ТОВ « Віва - Інвест», отримувала хорошу заробітну плату. Також проводила перевірки інших магазинів, займалася репетиторством з математики, надавала консультації, вела бухгалтерську документацію в ТОВ «Кириченко В.В.», що приносило додатковий дохід. У них з відповідачем були спільні грошові заощадження, за які вони придбали з Америки спірний автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, сплативши за нього 7190 доларів США та ще додаткові кошти в сумах 635 доларів США, 949 доларів США, 949 доларів США та 82000 грн. за митне оформлення. Цей автомобіль прибув з Америки з механічними пошкодженнями, і ціна, за яку він був куплений, була меншою, ніж ціна аналогічного автомобіля в Україні у справному стані. Автомобіль був доставлений в Україну на кораблі, а тому за його зберігання в порту вони також платили грошові кошти. Вони за спільні кошти відремонтували цей автомобіль, для чого придбавали необхідні запчастини, рихтували та красили автомобіль, внаслідок чого вартість автомобіля збільшилася. Крім того, допитана, як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, [PERSON] надала показання про те, що згідно незалежної оцінки, в теперішній час ринкова вартість спірного автомобіля становить 584463 грн. Оцінка автомобіля дійсно проводилася без його огляду, бо автомобіля в місті Кам`янське не було. Автомобіль марки «TOYOTA VENZA» знаходиться у відповідача і він користується ним. Мати відповідача не давала йому грошей для придбання спірного автомобіля, а отримані в січні 2017 року від продажу квартири гроші мати відповідача віддала своїй дочці [PERSON] , тобто сестрі відповідача, на весілля, що відбулося у вересні 2017 року. Вони з відповідачем мали добрі заробітки і придбали спірний автомобіль за спільні кошти подружжя. В теперішній час відповідач мешкає з іншою жінкою, до якої він пішов з родини. Вони не зможуть спільно користуватися автомобілем, який знаходиться в користуванні [PERSON] , бо він не дозволить їй ним користуватися. Вислухавши вступне слово позивачки, її показання як свідка, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 459 (а.с. 48). Як стверджувала позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні, вони з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які залишилися проживати разом з нею. До жовтня 2019 року вона та відповідач мешкали разом однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, разом працювали, отримували доходи та заощаджували грошові кошти для придбання спірного автомобіля. В жовтні 2019 року відповідач залишив сім`ю та став проживати з іншою жінкою. 02 грудня 2020 року, за її позовною заявою, рішенням суду, яке набрало законної сили 02 січня 2021 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу, 10 січня 2019 року, сторонами було придбано автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, Універсал-В, об`єм двигуна 2700, номер шасі (кузова) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 48, 49). На підтвердження оплати коштів за придбання спірного автомобіля позивачкою були надані наступні документи: квитанція від 26.12.2018 року оплати за митне оформлення втомобіля на суму 8200 грн., які сплачені з рахунку [PERSON] (а.с. 51); виписка з банку (Bank of America) від 02.10.2018 року про перерахування коштів на суму 7190 доларів США; відомості про внесення коштів в іноземній валюті від 02.10.2018 року на суму 635 доларів США з призначенням платежу - депозит для покупки автомобіля; виписка з банку (Bank of America) від 21.11.2018 року про перерахування коштів за автомобіль на суму 949 доларів США (а.с. 115 - 117). Відповідачем було надано суду платіже доручення в іноземній валюті від 10.02.2018 року про перерахування ним грошових коштів в сумі 7190,00 доларів США до Bank of America (а.с. 102, 103). Всі грошові кошти були перераховані сторонами під час їх перебування в зареєстрованому шлюбі. Відповідач у відзиві на позов не заперечує факт придбання спірного автомобіля під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивакою, а надані ним платіжні доручення підтверджують вказані позивачкою обставини придбання автомобіля. Суд не приймає до уваги зазначені відповідачем у відзиві на позов твердження про те, що автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску був придбаний за кошти його матері, отримані нею від продажу у січні 2017 року належної їй квартири, оскільки вказані обставини не доведені відповідачем. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Надана відповідачем копія договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] (а.с. 98-100), не є доказом, який підтверджує, що грошові кошти, які були отримані [PERSON] , були передані відповідачу [PERSON] на придбання спірного автомобіля, а будь-яких інших доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти [PERSON] , відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Як зазначено у ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , що не заперечувалося сторонами у справі. Позивачка в судовому засіданні надала показання про те що, вона та відповідач не зможуть спільно користуватися автомобілем, бо [PERSON] , в користуванні у якого знаходиться спірний автомобіль, не дозволить їй користуватися ним. Тому вона просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі однієї другої частки ринкової вартості автомобіля. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України). Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] , а позивачка згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 частини його вартості. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16. Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного «Правобережною товарною біржою», ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, Універсал-В, об`єм двигуна 2700, номер шасі (кузова) [NUMBER] , станом на 21 вересня 2020 року становить 584463,00 грн. без НДС (а.с. 54 - 67). Відповідач заперечує проти визначеної експертом вартості автомобіля в розмірі 584463,00 грн., посилаючись на те, що оцінка проводилася без огляду автомобіля, а також на те, що автомобіль був придбаний за меншу грошову суму. Позивачка погоджується тим, що оцінка автомобіля була проведена без огляду спірного транспортного засобу, який перебуває в користуванні відповідача, бо відповідач на автомобілі знаходився за межами міста Кам`янське, що також підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву. Не погоджуючись із визначеною суб`єктом оціночної діяльності вартістю автомобіля, відповідач не заявляв клопотання про проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля, а тому суд на підтвердження вартості спірного автомобіля приймає наданий позивачкою звіт про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складений «Правобережною товарною біржою», згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, становить 584463,00 грн. При вирішенні справи суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що автомобіль був придбаний в США за значно меншу суму коштів ніж його вартість визначена у Звіті про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного «Правобережною товарною біржою». При цьому суд враховує показання позивачки надані нею в якості свідка стосовно того, що автомобіль в США був куплений в пошкодженому стані за ціною значно нижчою на аналогічний автомобіль в Україні, потім автомобіль був відремонтований в Україні, а тому його вартість стала значно вищою. При поділі спільного майна подружжя, судом приймається до уваги не ціна майна, за якою воно було придбане, а його дійсна вартість на час поділу. Таким чином, вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 292231,50 грн., і вказану грошову суму належить стягнути з відповідача на користь позивачки як грошову компенсацію права на належну [PERSON] одну частку автомобіля марки «TOYOTA VENZA» 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,00 грн. та при звернення до суду з цим позовом в сумі, а всього 3342,71 грн.

Outcome: approved