Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, вказуючи, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 2005 року. Під час спільного проживання подружжям був придбаний автомобіль марки SKODA SUPERB CLASSIC, 2006 р.в., державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], який оформили на [PERSON]. У 2011 році сторони припинили подружні стосунки, стали проживати окремо. Рішенням суду від 21.11.2011 шлюб між позивачкою та відповідачем - розірвано, після чого вона звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про розподіл спільного майна подружжя, та визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобілю. В ході розгляду тієї справи з'ясувалося, що спірний автомобіль відчужений відповідачем без її згоди, та зареєстрований за новим власником. У зв'язку з цим позов [PERSON] за її заявою, судом залишений без розгляду. В межах розгляду даної справи позивачка просить стягнути на її користь грошову компенсацію 2/3 частин вартості автомобілю марки SKODA SUPERB CLASSIC,придбаного нею та відповідачем за час шлюбу, яким відповідач розпорядився без її згоди, після припинення шлюбних відносин. Позивачка зазначає в позові, що оскільки відповідач по відношенню до неї вчинив непорядно, розпорядився спільним майном без її згоди, тому суд може відступити від засади рівності часток подружжя при розподілі майна, стягнути на її користь грошову компенсацію належної їй частки у рухомому майні, яка буде дорівнюватися 2/3 частин рухомого майна, а у грошовому еквіваленті складати - 73494 гривні, тому саме таку суму просить присудити до стягнення з [PERSON] на її користь. В судовому засіданні представник позивачки позов своєї довірительки підтримав та пояснив суду, що спірний транспортний засіб придбаний сторонами у шлюбі, за спільні кошти подружжя. Після припинення шлюбних відносин, до прийняття судом рішення про розірвання шлюбу, відповідач привласнив це рухоме майно і розпорядився ним без згоди його довірительки. З зазначених підстав сторона позивачки вважає, що за правилами ч.2 ст.70 СК України, з відповідача слід стягнути грошову компенсацію за 2/3 частки автомашини у розмірі 73494 гривні, відступивши від правил рівності часток подружжя. В судовому засіданні представники відповідача позов не визнавали, пояснивши суду, що автомобіль марки «Scoda», був придбаний на грошові кошти, які [PERSON] отримав в борг від своєї матері [PERSON] у розмірі 16000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 03.06.2010 року. У жовтні 2011 року [PERSON] продав вищевказаний автомобіль [PERSON] за 14 000 доларів США та повернув [PERSON] всю суму боргу. Враховуючи, той факт, що [PERSON] брав кошти в інтересах сім'ї, для придбання автомобілю, то договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], створює обов'язки і для [PERSON], яка також мала повернути кошти у розмірі 16000 доларів США. Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача вважає, що в даному випадку після припинення шлюбних відносин поділу підлягає не сумісно нажите майно, а борги подружжя. Втім незважаючи на зазначені обставини та законодавчі норми, відповідач самостійно повернув усю суму боргу за договором позики, не пред'являючи будь-яких матеріальних претензій з цього приводу до [PERSON] З зазначених вище підстав просили відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справі встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. З 10 червня 2005 року по 21.11.2011 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час шлюбу подружжя придбали автомобіль марки SKODA SUPERB CLASSIC, 2006 р.в., державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Зазначена обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю з'ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60,69 СК, ч.3 ст.368 ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно з законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що автомобіль дійсно був придбаний ними під час шлюбу, але кошти на його придбання були запозичені у його матері [PERSON] Як на підставу та єдиний доказ цих заперечень посилалася на розписку від 03.06.2010 року, яка підтверджує, укладення саме 03.06.2010 року договору позики між відповідачем та [PERSON]. В судовому засіданні встановлено та оспорюється сторонами, що у жовтні 2011 року, після припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем, [PERSON] продав вищевказаний автомобіль [PERSON]. В судовому засіданні представники відповідача підтверджували, що гроші на придбання автомобілю він запозичив у своєї матері. При цьому вони надали копії та оригінал розписки від 03.06.2010 року. Згідно ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК). Відповідно до вимог ст.16 ЦПК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. З наданих стороною відповідача розписки, що підтверджує отримання коштів не вбачається, що з їх змістом була ознайомлена позивачка. Доказів того, що позивачці було відомо про існування боргових зобов'язань у відповідача, що вона була ознайомлена з умовами отамання коштів, зі сторони відповідача не надано. З цих підстав суд вважає, що вищевказані кошти є особистими зобов'язаннями відповідача. В судовому засіданні також вставлено, що на момент розірвання шлюбу, сторони не досягли згоди щодо поділу спільного майна подружжя. У жовтні 2011 року відповідач продав спірний автомобіль без згоди позивачки, вказавши у своїх запереченнях, що автомобіль проданий за 14000 доларів США. Відповідно до ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільного сумісного права власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Стороною позивача заявлялися вимоги про стягнення на користь позивачки грошової вартості 2/3 частин автомобілю, з врахуванням положень ч.2 ст.70 СК України, про те, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні представник позивачки не зазначив жодної обставини, що має істотне значення і надають суду право для застосування правил ч.2 ст. 70 СК України, тому суд не вбачає підстав, для застосування вказаної правової норми. Згідно до висновку № 845 від 25 березня 2014 року, судової автотоварознавчої експертизи проведеної Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, середня ринкова вартість автомобілю марки SKODA SUPERB CLASSIC, 2006 р.в. станом на 01.11.2011 року визначена рівною 110242 гривні 14 копійок. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин, сторони не досягли згоди стосовно того, чи являється спірний автомобіль об'єктом права спільного майна подружжя, ні щодо вартості автомашини. Відповідач особисто заволодів автомашиною та продав її, чим унеможливив визначення її вартості на момент припинення шлюбних стосунків, тому суд вважає за можливе визначити вартість машини у відповідності до висновку № 845 судової авто товарознавчої експертизи, складеним Одеським науково - дослідним інститутом судових експертиз 25 березня 2014 року. Оскільки машина є річчю неподільною, і відповідач привласнив її і розпорядився нею, то з відповідача на корить позивачки, у відповідності до ч.2 ст.71 СК України слід стягнути грошову компенсацію її частки автомашини у сумі - 55121,07 гривень. Згідно зі статтею 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що при пред'явленні позову позивачкою був сплачений судовий збір у сумі - 229,40 гривень, тому з врахування суми присудженої до стягнення з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого позивачкою судового збору.

Outcome: partial