Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/3 частини та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід в розмірі 2000 грн. , мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2019 року по цивільній справі № 712/4015/19 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 березня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. З початку 2019 року та до сьогоднішнього дня відповідач проживає окремо у зв`язку з постійними конфліктами та сварками, які виникають з ініціативи відповідача, участі у вихованні та належному утриманні дитини не приймає, не цікавиться та не займається її фізичним та духовним розвитком. Позивачу відомо, що після закінчення служби в Державній прикордонній службі України відповідача звільнено в запас та він отримує пенсійне забезпечення по вислузі років. Останній має гарний стан здоров`я та змогу надавати матеріальну допомогу своїй дитині, але [PERSON] працювати не бажає та зловживає спиртними напоями. Грошових коштів, які на даний час стягуються з відповідача, згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.05.2019, недостатньо для утримання малолітньої дитини у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід на підставі нижченаведеного. У листопаді 2019 року їхній спільній дитині було встановлено діагноз: психічні захворювання та розумова відсталість, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, видану КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Южненської міської ради» від 21.04.2021. 15 листопада 2019 року у зв`язку із захворюванням їхній доньці - [PERSON] була призначена інвалідність та УПСЗН м. Южне видано Посвідчення серії [NUMBER] у якому законним представником дитини-інваліда вказано - [PERSON] . З грудня 2019 року їхня донька проходить індивідуальну програму реабілітації в Центрі комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю в м. Южне. Згідно Довідки від 16.09.2021 виданої лікарем-психіатром КНП «Южненської міської лікарні» Южненської міської ради [PERSON] рекомендовано психолого- педагогічна, логопедична корекція, прийом неотропної, седативної терапії (ноофен, нотта). Позивач працювала в ТОВ «Копійка-центр» до 25 серпня 2021 року, але через те, що дитина потребує постійного догляду, а також те що виконання зазначених програм та рекомендацій вимагають приділення значного часу дитині, звільнилася з даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . На проживання та лікування їхньої дитини потрібні не маленькі кошти, та ті аліменти які сплачує Відповідач не вистачає для належного утримання дитини. Батько дитини не допомагає, з дитиною не спілкується та взагалі не проявляє ніякої ініціативи щодо допомоги нам. Тому, так як позивач не має змоги працювати у зв`язку з інвалідністю їхньої дитини та забезпечувати належне утримання дитини, оскільки вона потребує постійного амбулаторного лікування та медичного догляду, лікування та враховуючи що Відповідач має гарний стан здоров`я та може надавати матеріальну допомогу, вважаю що є можливість змінити (збільшити) розмір аліментів які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] з 1/4 частини на 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку) [PERSON] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.10.2021відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Згідно рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.05.2019 по цивільній справі № 712/4015/19 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] , щомісячно, починаючи з 21.03.2019 в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-18). 15 листопада 2019 року у зв`язку із захворюванням їхній доньці - [PERSON] була призначена інвалідність та видано Посвідчення серії [NUMBER] у якому законним представником дитини-інваліда вказано - [PERSON] (а.с.13). У листопаді 2019 року їхній спільній дитині було встановлено діагноз: психічні захворювання та розумова відсталість, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, видану КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Южненської міської ради» від 21.04.2021 (а.с.12). Згідно Довідки від 16.09.2021 виданої лікарем-психіатром КНП «Южненської міської лікарні» Южненської міської ради [PERSON] рекомендовано психолого- педагогічна, логопедична корекція, прийом неотропної, седативної терапії (ноофен, нотта) (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При цьому, згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У пункті 23 цієї ж постанови роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач посилалась на те, що з моменту винесення судового рішення їх з відповідачем дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, тому аліментів, які сплачує відповідач зовсім не вистачає. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру, аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною- інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. При цьому, позивачем не надано доказів того, що дитина за станом свого здоров`я не може обходитися без постійного стороннього догляду, а також матеріали справи не містять будь-яких належних та достатніх доказів того, що відповідач, враховуючи також збільшений розмір аліментів на дитину, може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Більше того, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] отримує пенсійне забезпечення, працювати не бажає та зловживає спиртними напоями. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial