Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого в них народилася донька [PERSON]-М.В., [INFO]. Декілька років між ними були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання сімейних стосунків, шлюб розірвано. Під час подружнього проживання, 18.05.2007 року батько відповідача відчужив свій будинок незавершеного будівництва готовністю 73% по вул. Артема, 36 в м.Мукачево, для подальшого їх спільного проживання, однак через відсутність грошових коштів дії щодо ремонтних робіт та добудови будинку не проводилися. Її мати за власною згодою та на їх прохання продала своє житло, отримані кошти від якого дала їй для початку бізнесу та розбудови житла. На неодноразові прохання свого чоловіка вона надала йому вказані кошти для завершення будівництва житла, в звязку з чим 14.06.2011 року в приватного нотаріуса вони склали нотаріально засвідчену заяву, що [PERSON] позичив (взяв в борг) від неї 200\~000 гривень для проведення будівельних робіт - реконструкції житлового будинку за вище вказаною адресою, який після отримання свідоцтва про право власності та його державної реєстрації буде їх спільною сумісною власністю подружжя. Однак, ремонтні роботи тривалий час не виконувалися по різних причинах, а в 2017 році між ними розпочалися суперечки та непорозуміння, відповідач викрав документи та зазначив, що ніяких коштів не брав. З приводу цього вона зверталася з відповідною заявою до поліції, де відповідач повідомив, що жодних документів та грошей він не брав, ніяких заяв-розписок він не писав і нотаріально не завіряв. В звязку з цим позивач просить визнати за нею право власності на ? земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої по вул. Артема, 36 в м.Мукачево. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить також визнати за нею право власності на ? частину незавершеного будівництвом будинковолодіння в м.Мукачево, вул. Артема, 36, яке побудоване з 18.05.2007 року, без врахування майна, що отримано відповідачем до 18.05.2007 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити. Одночасно пояснив, що позивач звернулася до суду після того, як в них з відповідачем сімейне життя не склалося. Земельна ділянка, право власності на яку вона просить визнати є приватизованою, відповідач дійсно отримав від позивача грошові кошти, про що надав нотаріально посвідчену заяву. Як доказ для задоволення їх позовних вимог просив врахувати пояснення свідків, які надані в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS, сформованою автоматизованою системою документообігу суду, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що ст. 57 СК України чітко встановлено вимоги до майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. До майна, яке набуте згідно договору дарування та внаслідок приватизації, не можна застосовувати термін спільно нажите майно подружжя, відповідно воно не підлягає поділу. Крім того вважає, що позивачем неправильно вибрано спосіб захисту своїх прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона є матір'ю позивача. В лютому 1999 року вона придбала своїй дочці квартиру по вул. Окружній в м.Мукачево, де остання і проживала. Згодом дочка почала зустрічатися з відповідачем [PERSON], почали спільно жити з 13.04.2003 року. У вересні цього ж року уклали шлюб та почали спільно проживати. Особисто вона поїхала до Республіки Чехія, а доньку з чоловіком впустила проживати до своєї квартири, при цьому квартиру, в якій раніше проживали, здавали в оренду. В подальшому донька просила її продати квартиру, оскільки їм з чоловіком не вистачало коштів для добудови житлового будинку, на що вона погодилася та продали квартиру по вул. Окружній в м.Мукачево за суму 20 тисяч доларів США, які дочка віддала своєму чоловіку. Відповідач [PERSON] написав розписку про отримання ним грошових коштів, яку вона особисто бачила. Свідок [PERSON]-Н.В. в судовому засіданні показала, що вона є дочкою позивача та відповідача. Знає відповідача з 2003 року, оскільки почали проживати разом з ним в квартирі по вул. Окружна в м.Мукачево. Згодом ту квартиру вони почали здавати в оренду, а самі почали проживати в бабусі. В 2007 році квартиру продали, а гроші від продажу квартири хотіли вкласти в будівництво, про що була написана відповідна розписку, однак вона викрадена. В розписці було зазначено, що відповідач позичив грошові кошти в розмірі 20 тисяч доларів США для незавершеного будівництва, яке буде їх з позивачем спільною власністю. Мама працювала на будівництві також в якості підсобного працівника, оскільки будинок мав бути їх спільною власністю та всі гроші, які вона мала, все вкладала в будівництво. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 30 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції в Закарпатській області було зареєстровано шлюб, про що зроблений запис № 524. Під час шлюбу відповідач [PERSON] набув у власність земельну ділянку, яка знаходиться за адресою м.Мукачево, вул. Артема, 36. Як вбачається державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 538010, вищевказана земельна ділянка передана відповідачу у власність на підставі рішення 20 сесії 5 скликання № 432 Мукачівської міської ради від 11.10.2007 року (а.с. 19-20). Таким чином, право власності на земельну ділянку за адресою м.Мукачево, вул. Артема, 36, набуто відповідачем [PERSON] за час шлюбу внаслідок приватизації. Пунктом 5 частини 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно, належна [PERSON] земельна ділянка, право власності на частину якої просить визнати позивач, є особистою приватною власністю відповідача. Вона не є обєктом права спільної власності подружжя, а тому не підлягає поділу між ними. Крім того, судом встановлено, що 18 травня 2007 року [PERSON] передав [PERSON] у власність належний йому незакінчений будівництвом житловий будинок, готовністю 73%, що знаходиться в м.Мукачево на вул. Артема, 36 Закарпатської області, що підтверджується копією договору дарування. На підставі даного договору, Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 18.05.2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності та видано [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого власником домоволодіння за адресою м.Мукачево, вул. Артема,36, - є [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Тобто, з норми даної статті вбачається що будинок, який належить відповідачу [PERSON] на праві власності, є його особистою приватною власністю, оскільки він набув на нього право власності на підставі договору дарування, тому не може бути визнаний судом таким майном, що є спільною власністю подружжя, і поділу не підлягає. Крім того, п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 31 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Позивачем в судовому засіданні зазначається, що за час перебування в шлюбі в будівництво та реконструкцію будинку в м.Мукачево на вул. Артема, 36 вкладені значні кошти, даний будинок перебудовано. Для будівництва використовувалися кошти, які вона отримала від своєї матері після продажу квартири. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів того, на якій стадії готовності перебуває вказаний будинок, яка його вартість після проведення реконструкції, на яку суму здійснено покращення майна. Питання про визнання даного будинку обєктом права спільної сумісної власності позивач не ставить. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на ? частину будинку № 36 по вул. Артема в м.Мукачево є необґрунтовані та безпідставні, а тому до задоволення не підлягають. Доводи позивача про надання відповідачу коштів в сумі 20\~000 доларів США на будівництво будинку не можуть бути прийнятими до уваги судом при вирішенні даного спору, оскільки ця обставина не змінює правового статусу майна, яке згідно закону є приватною власністю відповідача. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними належними доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed