Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,2 м2 (у тому числі. Житловою - 22,4 м2 ) спільною сумісною власністю подружжя ; - зі спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] здійснити виділення кожному з подружжя часток розміром по Ѕ частини квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаної квартири; - зі спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] здійснити виділення кожному з подружжя часток розміром по Ѕ частини квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 14 жовтня 2011 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який розірвано на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.03.2021. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину. За час перебування у шлюбі, 05 серпня 2013 року, відповідачем оформлено іпотеку (договір купівлі - продажу квартири 05.08.2013) на придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язання по сплаті здійснювалось відповідно до договору поруки за № 09-80/13-00407-с-а/1 від 06.08.2013 за спільні кошти подружжя. Вказане житло було зареєстровано ні ім`я чоловіка [PERSON] . Оскільки квартира була набута подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, позивач просить визнати її спільним майном подружжя, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину означеного майна. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року задоволено клопотання [PERSON] та здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, визнавши спірну квартиру спільною сумісною власністю та визнати за нею та відповідачем [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 14 жовтня 2011 року по 26 березня 2021 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5), а також копія рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 березня 2021 року. До суду надано копію договору купівлі-продажу квартири від 05 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М. 05 серпня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 4489, відповідно до якого [PERSON] придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира[ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7). Відповідно копії іпотечного договору № 862-90303/0813 укладеного між відповідачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] набув у власність нерухоме майно на підставі вищевказаного договору купівлі - продажу квартири (а.с. 8). Правовідносини щодо поділу майна подружжя врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зазначеними вище документами стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що об`єкт нерухомості, а саме квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у нерухомому майні, є рівними. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та належить до задоволення. Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. ст. 141,142 ЦПК України.

Outcome: approved