Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 14 серпня 2009 року, посилаючись на наступне. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні. Протягом останніх двох років сумісного проживання вони не знаходять спільної мови, мають різні погляди на життя. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, і як наслідок склалися особисто неприязні відносини. Сімейно-шлюбні відносини та ведення сумісного господарства припинені, поновлювати їх подружжя не бажає. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю не виникає. Згоду на утримання дітей досягнуто. Вказуючи на вищевказані обставини просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви, в яких позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін та на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є громадянами України, про що свідчить фотокопія їх паспортів (а.с.4-7). Вони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 14 серпня 2009 року, Самійлівською сільською радою Близнюківського району Харківської області, актовий запис 05. До матеріалів справи додано оригінал свідоцтва про шлюб (а.с.3). Подружжя має дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], про що свідчать фотокопії свідоцтв про їх народження(а.с.8-9). Із довідки Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] проживає разом із дітьми [PERSON] та [PERSON], вони знаходяться на її утриманні(а.с.10) Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем «[PERSON]», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. А тому,

Outcome: approved