Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №161 по проспекту Миколи Вавілова, 9/26, у м. Полтаві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона [PERSON] є власником квартири №161, що знаходиться за адресою: м.Полтава, по проспекту Вавілова, буд. 9/26, на підставі договору дарування від 02.08.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за № 3890 та зареєстрованому в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно від 04.08.2004 року за реєстраційним номером 6785008, номер запису 16585, в книзі 121. До набуття права власності позивача на дану квартиру, відповідач [PERSON], [INFO] володіла даною квартирою на підставі договору купівлі продажу від 07.08.2003 р. та була зареєстрована в ній разом із дочкою [PERSON] до укладення договору дарування та реєстрацією права власності позивачкою. Однак після відчуження квартири відповідачі не знялися з реєстраційного обліку. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви в якій позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов, а слухання справи проводити без їх участі. Відповідачі у судове засідання неодноразово не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними поштових повідомлень та оголошеннями на сайті суду, про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачами до суду не подано. Відповідно до вимог\~ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~11.04.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за № 3890 та зареєстрованому в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно від 04.08.2004 року за реєстраційним номером 6785008, номер запису 16585, в книзі 121. Згідно довідки виданої комунальним підприємством «Житлово експлуатаційна організація №2» від 24.05.2018 року Полтавської міської ради, власником квартири є [PERSON], місце проживання зареєстровано з 30.08.2013 року. Також, в даній довідці підтверджено реєстрацію відповідачів [PERSON] та [PERSON] з 23.12.2003 року. Позивачем було надано пояснення сусідів [PERSON], 31.10.1965р.н. та [PERSON], 22.11.1988р.н., проживаючих за адресою [INFO] у квартирах №165 та №172 в яких ті зазначили, що відповідачі не проживають в квартирі позивачки вже 7 років, речей не мають та з власникомквартири не спілкуються. Відділенням поліції № 2 Полтавського відділу поліції у відповідь на запит № Ш-53/2018 від 17.05.2018 року [PERSON], було проведено бесіди з мешканцями підїзду з метою встановлення факту проживання відповідачів. В ході було встановлено, що гр. [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають. Позивач [PERSON] має бажання оформити житлову субсидію. З цим питанням позивачка звернулася за оформленням житлової субсидії для оплати комунальних послуг до управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Полтаві ради на вказану квартиру, однак в повідомленні про призначеннясубсидії до особової справи № 814527 від 23.01.2018 було призначено допомогу у розмірі 0 грн. 0 коп. (нуль гривень нуль копійок) Положенням про порядок призначенняжитловихсубсидій, затв. пост. КМУ від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції пост.КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329) передбачено, що субсидії призначаються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) та розміру їх доходів. Відповідно до положень\~ст. 150 ЖК України, якіузгоджуютьсязізмістом\~ст. 383 ЦК України, громадяни, якімають у приватнійвласностібудинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистогопроживання і проживаннячленівїхсімей і мають право розпоряджатисяцієювласністю на свійрозсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладатиінші не заборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправн опозбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікаціюКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2\~ст.405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В свою чергу відповідачі, які добровільно не проживають за адресою: [INFO], втратили право на користуванняжитлом, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. Реєстрація відповідачів в квартирі позивача порушує її права як власника житла на вільне користуваннясвоєю приватною власністю. Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Вищевказана постанова є обовязковою для суду з огляду на положення ч. 1\~ст. 417 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки там зазначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання, згідно\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Виходячи зі змісту\~ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщенняабо права користуванняжитловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, покази свідків, а також те, що відповідачі добровільно не проживають за цією адресою без поважних причин, що створює перешкоди в користуванні квартирою його власнику [PERSON], та обмежує її у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved