Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на її користь: суму основного боргу в розмірі 54544, 57 грн, 2500 доларів США, 1000 Євро; проценти за користування грошовими коштами в сумі 3501,01 грн, пеню за час затримки 250 доларів США, 100 Євро. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка послалася на те, що 20 серпня 2019 року між нею та відповідачкою було укладено у письмовій формі договір позики грошей в сумі 54 544,57 грн. Відповідно до п. 1 договору, [PERSON] позичила в неї гроші в сумі 54544,57, грн терміном до 01 листопада 2019 року і зобов`язалася повернути їх з урахуванням щомісячних відсотків за користування грошима в розмірі 33% річних. Факт отримання відповідачкою грошей підтверджується розпискою про отримання грошей. Таким чином, з поверненням суми боргу в розмірі 54544,57 грн [PERSON] зобов`язана сплатити 3501,01 грн відсотків за користування грошима, а всього в сумі 58045,58 грн. Свої обов`язки щодо повернення суми позики та процентів за користування грошима [PERSON] не виконала до теперішнього часу. Крім того, в цей же день, 20 серпня 2019 року між нею та відповідачкою було укладено у письмовій формі договір позики грошей у валюті в сумі 2500 доларів США та 1000 євро. Факт отримання відповідачкою грошей підтверджується розпискою про отримання грошей. Відповідно до п. 1 договору, [PERSON] позичила гроші в сумі 2500 доларів США та 1000 євро на строк до 01 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 7 договору у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нараховується відсотки в розмірі 10% за кожний місяці користування від простроченої суми. На теперішній час, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала, позичені грошові кошти не повернула. Таким чином, з поверненням суми боргу в розмірі 2500 доларів США та 1000 євро, [PERSON] зобов`язана сплатити 250 доларів США пені та 100 євро пені за користування грошима після закінчення строку повернення грошей, а всього 2750 доларів США та 1100 євро. Отже, відповідно до вказаних договорів позики, відповідачка [PERSON] отримала грошові кошти та в порушення умов договорів до теперішнього часу не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим зобов`язання повернути суму основного боргу, а також нараховані відсотки та пеню. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договорами позики, справу призначено до розгляду по суті без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті. Ухвалами судді від 10 грудня 2019 року, 17 лютого 2020 року розгляд справи було відкладено. Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 20 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , укладено Договір позики № 1 (а.с.5-7), згідно із яким [PERSON] передала у власність [PERSON] , а остання прийняла у власність грошові кошти в сумі 54544,47 грн та зобов`язалася їх повернути [PERSON] в повному обсязі 01 листопада 2019 року, а також сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі 33% річних. 20 серпня 2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] за договором позики від 20.08.2019 грошові кошти в сумі 54544,47 грн, про що свідчить розписка [PERSON] (а.с.7-8). 20 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] паспорт [NUMBER] , виданий Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , був укладений Договір позики (а.с.9-11), згідно із яким [PERSON] передала у власність [PERSON] , а остання прийняла у власність грошові кошти в сумі 2500,00 доларів США, 1000,00 Євро та зобов`язалася їх повернути [PERSON] в повному обсязі 01 жовтня 2019 року. 20 серпня 2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] за договором позики від 20.08.2019 грошові кошти в сумі 2500,00 доларів США, 1000,00 Євро, про що свідчить розписка [PERSON] (а.с.11-12). Відповідно до п. 7 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нараховуються відсотки в розмірі 10% за кожний місяця користування від простроченої суми. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Виходячи зі змісту вище вказаних договорів позики та розписок (а.с. 5-12), суд приходить до висновку, що між позивачкою та відповідачкою відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України були укладені договори позики, що свідчить про виникнення у відповідачки зобов`язання з повернення боргу [PERSON] . В силу вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності зі ст. 13 ЦПК України за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачки, відповідачкою не надано та про наявність таких доказів не зазначено. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки суми боргу за договором позики № 1 від 20.08.2019 у розмірі 54544,57 грн. Проценти за користування кредитними коштами за договором позики № 1 від 20.08.2019 за період з 20.08.2019 по 01.11.2019, виходячи з процентної ставки 33% на рік дорівнюють: 54544,57 грн х 0,090% (33,00%/365 днів) х 74 дні =3632,66 грн Отже, вирішуючи справу виключно в межах заявлених позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки проценти за користування кредитними коштами за договором позики № 1 від 20.08.2019 у заявленому позивачкою розмірі 3501,01 грн. Суд також вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки суми боргу за договором позики від 20.08.2019 у розмірі 2500,00 Доларів США, 1000,00 Євро. Разом з тим, позовні вимоги позивачки щодо стягнення пені за договором позики від 20.08.2019 задоволенню не підлягають з огляду на таке. Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» накладений мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями. Так статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань, зокрема за договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Місцем проживання відповідачки на весь період виникнення правовідносин за договором позики з позивачем є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 та від 02.12.2015 входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені необґрунтованими, позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню. Отже позов необхідно задовольнити частково. Відповідно ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір у загальному розмірі 1473,06 грн (позов задоволено на загальну суму 147 305,58 грн (54544,57 грн +3501,01 грн + 2500 доларів США за курсом на час звернення позивачки до суду 24,72 грн, +1000,00 Євро за курсом на час звернення позивачки до суду 27,46 грн)).

Outcome: partial