Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області, про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказала, що на підставі договору-купівлі-продажу від 09.11.2001 року, посвідченого нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, їй належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою, в січні 2014 року з домоволодіння виїхав до іншого міста, в будинку не проживає, будь-якої участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту не бере. Посилаючись на вказані обставини просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу у її відсутність, ухвалити заочне рішення по справі, наслідки ухвалення заочного рішення позивачу відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи: Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області, в судове засіданні не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Враховуючи умови, встановлені ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 09.11.2001 року, посвідченого 09.11.2001 року державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Поляковою Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2440, належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Разом з позивачему будинку є зареєстрованими і проживають члени її родини: чоловік - [PERSON], сини: [PERSON] та [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON] та онука [PERSON]. Крім перелічених осіб, у цьому домоволодінні є також зареєстрованим відповідач [PERSON] (а.с. 12). Комісією у складі депутата Русько-Тишківської сільської ради та сусідів позивача виготовлено акти від 06 лютого 2014 року та 17 квітня 2015 року, відповідно до яких, відповідач [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 03.11.2013 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку за вищевказаною адресою не проживає, будь-якої участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту не бере. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] відсутній на спірній житловій площі без поважних причин понад одного року, а тому втратив на неї право. Будь-які відомості про те, що відповідачу перешкоджали користуватись спірною житловою площею, у справі відсутні. З огляду на це суд приходить до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved