Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася\~ до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади міста Харкова та електронного урядування Департаменту реєстрації Харківської міської ради, яку в подальшому уточнено, та в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вул. Конотопська, буд. 9 та зняти її з реєстрації. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є власником 55/100 частин домоволодіння, що розташоване у м. Харкові, по вул. Конотопська, буд. 9. Інша частина домоволодіння 45/100 виділена в натурі та належить стороннім особам. Відповідач по справі - [PERSON], є донькою позивача. На теперішній час відповідач, хоча мешкає в іншому місці, зареєстрована у домоволодінні позивача. Позивач є людиною похилого віку, пенсіонерка і в силу мізерних доходів не в змозі оплачувати комунальні витрати на утримання своєї оселі. А отримати допомогу від держави у вигляді субсидії позивач не може у звязку з тим, що за її адресою зареєстрована відповідач. Численні звертання до відповідача добровільно перереєструватися за місцем реального проживання не дали ніякого результату. Сплачувати свою частку комунальних послуг відповідач відмовляється, мотивуючи тим, що вона не мешкає в домоволодінні позивача, а перереєструватися за місцем свого проживання відповідач відмовилася без пояснень. Коли позивач стала наполягати відповідач припинила спілкуватися з позивачем і не відповідає на телефонні дзвінки. Відповідач за вказаною адресою не мешкає останні 27 років. У звязку з викладеним [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 13.09.2018 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 35-36). 26.09.2018 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання (а.с. 41-42). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги разом з уточненнями підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Представник третьої особи, який повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що згідно\~ з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське БТІ» від 10.11.2011 за № 31991518 позивачеві\~на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 9) належить на праві приватної власності 55/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Конотопська, буд. 9 (а.с. 10). З довідки про реєстрацію місця проживання та інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що за вказаною адресою разом з позивачем зареєстрована також відповідач по справі [PERSON] (а.с. 39, 69). Актом сусідів № 127, завіреним майстром дільниці № 18 приватного сектора Новобаварського району м. Харкова 24.07.2018, встановлено, що [PERSON] фактично не проживає за вищевказаною адресою у період з 1991 року та по теперішній час (а.с. 20). Як вбачається з наданих позивачем копій квитанцій, всі витрати по сплаті комунальних послуг несе саме [PERSON] (а.с. 21-30). Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно\~ ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Дослідженими у судовому засіданні письмовими\~ доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин, факт його\~ реєстрації у вказаному приміщенні\~ носить формальний характер. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що відповідач, яка є донькою позивача, близько тридцяти років не проживає за адресою: [INFO]. В будинку свідок бувала, речей відповідача там не бачила і зазначила, що фактично в будинку проживає лише відповідач. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивача, оскільки існують перешкоди в розпорядженні житловим фондом та його ефективним використанням. Крім того,\~позивач вимушена оплачувати комунальні послуги і за відповідача.\~ Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування\~ жилим приміщенням, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Конотопська, буд. 9, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині зняття \~відповідача з реєстрації за адресою спірного житлового будинку, суд зазначає, що дані вимоги \~є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі \~судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна \~правова позиція зазначена в листі \~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації \~відповідача. \~ Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, - на відповідача. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 2 статті 133 ЦПК України). Позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Проте, суд, враховуючи зазначені вимоги чинного законодавства, відмовляє у задоволенні стягнення з [PERSON] В на користь позивача суми судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Виходячи з ч. 3 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, на підставі договору № 335-С про надання юридичних послуг, складання позову, представництво у суді - вартість наданих послуг складає 5000,00 грн, про що зазначено у квитанції № б/н від 07.08.2018, виданій представником господарюючого суб'єкта [PERSON] (а.с. 32). Однак, суду не надано ні вказаного договору № 335-С про надання юридичних послуг, ані квитанції про сплату [PERSON] вартості наданих їй послуг на суму 5000,00 грн. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений останньою, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved