Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину, а саме 1/2вартості навчання їх спільного сина [PERSON] в ДП «Київський хореографічний коледж» за період з 01.09.2015 року по 31.12.2016 року в сумі 12500 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], який з 01.09.2015 року навчається ДП «Київський хореографічний коледж» на платній основі. Відповідач сплачує аліменти на період навчання сина, проте в звязку з розвитком здібностей дитини він як батько повинен приймати участь у додаткових витратах на дитину, а тому просить стягнути з нього половину сплачених нею коштів занавчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. \~\~ \~\~\~ Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково в частині оплати вартості навчання в сумі 6000 гривень, в іншій частині позовних вимог просить відмовити, посилаючись на письмове заперечення з доданими документами (а.с.45-48). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.1998 року по 07.04.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 18.03.2016 року (а.с.5) та копією рішення Тетіївського районного суду від 07.04.2016 року про розірвання шлюбу (а.с7). Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.6), який з 01.09.2015 року навчається ДП «Київський хореографічний коледж» за спеціальністю «хореографія» на платній основі, що підтверджується копіями договорів на освітні послуги та додаткових угод до них (а.с. 8-11). За період навчання з 01.09.2015 року по 31.12.2016 року позивачем загалом було сплачено за навчання сина 25000 гривень (довідка ДП «Київський хореографічний коледж» про вартість навчання № 19/17 від 06.10.2017р. а.с.12, та копії квитанцій а.с.13-15). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог\~ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] має талант до хореографії, активно розвиває його, в звязку з чим вступив до навчального закладу за відповідною спеціальністю. Витрати на навчання несе мати дитини [PERSON] За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину суми понесених позивачем витрат на навчання сина, що підтверджується відповідними квитанціями. Проте, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що сторони з 21.11.1998 року по 07.04.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі і всі їх кошти відповідно до ст. 61 СК України були спільною сумісною власністю подружжя. А тому кошти, сплачені за навчання сина в період до 07.04.2016 року вважаються такими, що сплачені сторонами разом, і половина цих коштів стягненню з відповідача не підлягає. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути\~ судовий\~ збір, поскільки позивачка згідно законодавства звільнена від його сплати.

Outcome: partial