Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що з 24.05.1992 року вони перебували в шлюбі та рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.04.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу в них народилося двоє синів - [PERSON], 1992 року народження та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що їхній неповнолітній син проживав з батьком, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24.02.2015 року позов [PERSON] до неї про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі задоволено частково, а саме стягнуто з неї на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів її доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, щомісячно, починаючи з 26.01.2015 року та продовжуючи до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08.04.2015 року рішення Ковельського міськрайонного суду залишено без змін. Вказане рішення було прийняте на підставі доводів позивача про те, що їх син, [PERSON], фактично проживає з ним і перебуває на його утриманні. Дана обставина нею не заперечувалась. Одразу після прийняття вказаного рішення, їх син, [PERSON], змінив місце проживання і на момент її звернення до суду з даним позовом фактично проживає з нею, а також перебуває на її повному утриманні. Таким чином, з викладеного вище слідує, що відпали обставини, які стали підставою для ухвалення Ковельським міськрайонним судом рішення від 24.02.2015 року про стягнення з неї на користь відповідача у справі аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] Оскільки останній проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, вважає подальше стягнення з неї аліментів на користь відповідача у справі недоцільним та неправомірним. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, вказаних вище та просили їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення на позов в якому просить провести розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позову, так як відповідачка не намагалася допомагати йому в утриманні і вихованні сина, відвідувала його вкрай рідко, навчанням, успіхами, особистим життям цікавилася мало. На даний час неповнолітній син тимчасово проживає з матір'ю, так як в будинку проводиться ремонт і реконструкція під двоквартирний згідно з умовами мирової угоди про розподіл майна подружжя, він не подавав виконавчий лист до ДВС для примусового виконання, тобто на даний час стягнення аліментів не проводиться і не проводилося. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до задоволення. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з лютого 2015 року неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю, якого вона виховує та повністю утримує. Зазначену обставину підтвердив і повнолітній син сторін [PERSON] як свідок, показавши, що його брат [PERSON] добровільно залишив своє місце проживання у батька та переїхав проживати до матері з якою проживають однією сім'єю. Неповнолітній [PERSON] також підтвердив в судовому засіданні цю обставину, вказавши, що проживає з матір'ю, яка його утримує та повертатись до батька не бажає. Об'єктивно показання свідків та пояснення позивачки підтверджено і актами обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] та відповідною довідкою Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради від 17.04.2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку про перебування неповнолітньої дитини на утриманні матері, тобто позивачки по справі, [PERSON]. З аналізу ст.192 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, підтверджено належними доказами та показаннями свідків, що платник аліментів повністю матеріально утримує дитину та проживає разом з нею.

Outcome: approved