Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла її рідна бабуся - [PERSON] , а її мати, яка була рідною дочкою [PERSON] , - [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,2117 га, кадастровий №1424283500:02:000:0188, розташованої за адресою: [ADDRESS], яку вона, на випадок своєї смерті, заповідала їй - [PERSON] . [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини на її користь. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті бабусі, що підтверджується матеріалами спадкової справи, однак нотаріус відмовив їй у видачі Свідоцтва про прийняття спадщини за Заповітом у зв`язку з відсутністю документів , що підтверджують факт родинних відносин, також у зв`язку з наявністю помилок у Заповіті. Так, прізвище її померлої бабусі в Свідоцтві про смерть та у її Паспорті було зазначено як « [PERSON] », а в Свідоцтві про народження її дітей - « [PERSON] ». В Свідоцтві про шлюб її матері також зазначено прізвище « [PERSON] ». Вказана невідповідність в написанні прізвищ померлої « [PERSON] »- « [PERSON] » стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Слов`янського районного округу Донецької області Зубковою А.О. Просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,2117 га, кадастровий №1424283500:02:000:0188, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за Заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бондаренко Д.В., який діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія ДН №133006 від 26 жовтня 2020 року до судового засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 10 листопада 2020 року до суду надали Заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі, та задовольнити позовні вимоги (а.с. 88, 89). Представник відповідача - Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився. 04 листопада 2020 року від міського Голови Гадяцького О.І. до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області. Рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України (а.с. 99). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Так, позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , дану вимогу обґрунтовує тим, що встановлення цього факту їй необхідно для прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] , прізвище якої не збігається з прізвищем у Свідоцтві про народження її матері. Так, Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2020 року, було витребувано від Лубенського міськрайонного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копії Актового запису про народження [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та Актовий запис про шлюб [PERSON] . Так, з наданої Лубенським міськрайонним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копії Актового запису про шлюб №4, складеного у вересні 1950 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] (а.с. 95). Разом з тим, 17 березня 2017 року Лубенським міськрайонним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), на підставі Повідомлення Слов`янського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, до Актового запис про шлюб №4 були внесені зміни та виправлені прізвища « [PERSON] та [PERSON] » на « [PERSON] та [PERSON] » (а.с. 95). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], є однією особою, що підтверджується відомостями, що містяться в Актовому записі про шлюб №4, складеного у вересні 1951 року. З наданої Лубенським міськрайонним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копії Актового запису про народження №20, складеного у 02 листопада 1951 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 96). Так, зі Свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 13 липня 1974 року Миколаївською селищною радою м. Слов`янська Донецької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 16). Зі Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 22 липня 2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слов`янському району реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний Актовий запис №29 (а.с. 14). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на праві власності належить земельна ділянка, площею 5,210 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ДН №195262, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0188 (а.с. 23). Також даний факт підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1407256142020 від 16 березня 2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] , на праві власності належить земельна ділянка, площею 5,2117 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської міської ради (колишня Малинівської сільської ради) Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0188 (а.с. 20-21). 28 жовтня 2016 року, [PERSON] , [INFO] , склала Заповіт, в якому зазначила, що заповідає належну їй земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право власності на землю, серія ДН №195626, [PERSON] , [INFO] (а.с.19). [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла у [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 29 липня 2019 року, виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 5,2117 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської міської ради (колишня Малинівської сільської ради) Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0188. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області 15 січня 2020 року за заявою [PERSON] , [INFO] (а.с.48). Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на земельну ділянку, яку її бабця [PERSON] їй заповідала, оскільки при складанні Заповіту, було допущено помилку в імені по батькові спадкоємця та замість правильного « [PERSON] » помилково записано « [PERSON] », а також об`єкт спадкування має неточності, а саме в заповіті вказано 5,210 га, а згідно з наданими документами земельна ділянка складає 5,2117 га. Крім того, вона не може підтвердити факт того, що вона, [PERSON] , є рідною онукою померлої [PERSON] , оскільки у Свідоцтві про народження її матері, а також її рідного дядька, її бабуся - [PERSON] , яка була їх матір`ю, зазначена як « [PERSON] ». У зв`язку з цим, 28 квітня 2020 року Приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Зубковою А.О. було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на земельну ділянку, площею 5,2117 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської міської ради (колишня Малинівської сільської ради) Слов`янського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1424283500:02:000:0188, оскільки неможливо встановити факт родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем та вчинення такої дії суперечить законодавству України (а.с.83-84). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті бабці - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за Заповітом у передбачений законом шестимісячний строк, однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved