Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 лютого 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 7. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, протягом шести місяців проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, син проживає з нею. Переконана, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить позов задовольнити, терміну на примирення не надавати. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав, просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги, з наступних підстав: Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ИД №094033, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області 21 лютого 2013 року, актовий запис №7, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Пелешок». Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 185162 від 24 січня 2014 року. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і відповідач не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Пелешок », в своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved