Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

\~[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просила суд винести рішення, яким визнати недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: Полтавська область м.Кременчук вул.І.Франка, 21 від 27.01.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№176 та визнати недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: Полтавська область м.Кременчук вул.І.Франко, 21 від 19.02.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№393. \~В подальшому позивачка доповнила позовні вимоги та остаточно просила суд винести рішення, яким визнати недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: Полтавська область м.Кременчук вул.І.Франка, 21 від 27.01.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№176, визнати недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: Полтавська область м.Кременчук вул.І.Франко, 21 від 19.02.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№393 та витребувати у [PERSON] із незаконного володіння житловий будинок №21 по вул.І.Франка в м.Кременчуці Полтавської області, який відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.04.2015 року рахується під літ. «Жж» як незавершене будівництво. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є донькою [PERSON], який був власником житлового будинку №21 по [PERSON] в місті Кременчуці Полтавської області. 1/3 частини житлового будинку, 21 по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці належали [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 липня 1993 року, яке було видане державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON]. Інші 2/3 частини житлового будинку № 21 по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці належали [PERSON] на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року. Як вбачається з даного рішення за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини будинку з господарськими будівлями № 21, розташованого по вулиці Івана Франка в м. Кременчуці Полтавської області, а саме: житловий будинок літ. « А,а», який складається з кімнати 15,6 кв.м. та кімнати 5 кв.м, сіней 4,1 кв.м. та кухні 12,5 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 20,6 кв.м, вбиральні літ. « Е», погребу літ. « В», колодязя літ. «К», огорожі №1, розташовані на земельній ділянці розміром 440 кв.м., в порядку набувальної давності. Ухвалою Апеляційного Полтавської області від 11 лютого 2016 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року скасовано на підставі поданої 20 травня 2015 року апеляційної скарги громадянина [PERSON] Станом на сьогоднішній день ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року нею оскаржується в суді касаційної інстанції. Навіть незважаючи на скасування ухвалою Апеляційного суду Полтавської області 11 лютого 2016 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року [PERSON] залишається власником 1/3 частий житлового будинку № 21 по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці Полтавської, оскільки свідоцтво про право на спадщину від 26 липня 1993 року ніким не оспорювалось та не скасоване. Жодних дій щодо відчуження 1/3 частини житлового будинку №21 по вул.. Івана Франка в місті Кременчуці [PERSON] не здійснював. У березні 2014 року звернувшись від імені батька [PERSON] до Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції з заявою про здійснення державної реєстрації права власності на вказаний будинок за [PERSON] їй, стало відомо у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про зареєстроване право власності на житловий будинок № 21 по вул. Івана Франка в місті Кременчуці Полтавської області. Як вбачається з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 15775385 від 31 грудня 2013 року, власником житлового будинку №21 по вулиці Івана Франка в Кременчуці Полтавської області на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області № 524/9300/13-ц від 21 листопада 2013 року є [PERSON]. Дійсно, з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2013 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок літ. «Ж,ж» по вулиці І. Франка, 21 в м. Кременчуці Полтавської області, розташоване на земельній площею 440 кв.м. за набувальною давністю. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2011 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. 30 вересня 2014 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов зокрема житловий будинок №21 по вул.. І. Франка в м. Кременчуці. За життя [PERSON], а саме 24 жовтня 2013 року залишив заповіт, посвідчений секретарем Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №207, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON], [INFO]. В установлений шестимісячний строк вона звернулася до державного нотаріуса Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи постанову тим, що згідно рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 04 вересня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частки спадкового будинку. Згідно ж довідки, наданої КП « Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 08.11.2013 року за № 61/1779, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться м. Кременчук Полтавської області по вул.. І.Франка, буд. 21 зареєстровано за [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Кременчуцькою держнотконторою 26.07.1993 року за реєстровим № 4671. В свідоцтві про право на спадщину вказано, що житловий будинок в цілому складається з житлового будинку літ. « Аа» житловою площею 20.6 кв.м., вбиральні літ. « Е», погреба літ. « В», колодязя літ. « К», огорожі №1,2. Але згідно технічного паспорту, виданого КП « Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації 21.04.2015 року, цих будівель немає, житловий будинок літ. «Жж» лічиться як незвершене будівництво. Оскільки право власності на 2/3 частки житлового будинку не зареєстровано в установленим законом порядку, а дані правовстановлюючого документу на 1/3 частки житлового будинку не співпадають з технічним паспортом, що унеможливлює ідентифікувати спадкове майно, то відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчинення нотаріальної дії. Дійсно, після ухвалення Крюківським районний судом міста Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року померлий [PERSON], не дочекавшись здійснення державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наприкінці листопада 2013 року ліквідувавши спірний житловий будинок з господарським будівлями шляхом їх знесення, розпочав самочинне будівництво, яке станом на сьогоднішній день є незвершеним, що підтверджується Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21 квітня 2015 року ( інвентаризаційна справа № 2287). 15 липня 2015 року вона звернулася до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з позовом до Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області, третя особа: Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинок у порядку спадкування. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2015 року провадження у справі за її позовом до Крюківської районної ради м.Кременчука про визнання права власності на будинок у порядку спадкування було зупинено до вирішення цивільної справи за її позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі - продажу недійсним. Після звернення до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом про визнання права власності на будинок у порядку спадкування їй стало відомо, що відповідно до інформаційної довідки №41842162 від 06 серпня 2015 року спірний житловий будинок перебуває у власності невідомої їй особи - [PERSON]. ? частина будинку належить даній особі на підставі договору купівлі- продажу від 27 січня 2015 року, посвідченого приватний нотаріусом [PERSON], інша ? частина належить тій же особі на підставі договору купівлі- продажу від 19 лютого 2015 року, який також був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Як вбачається з оспорюваних договорів купівлі - продажу [PERSON] усвідомлюючи та знаючи , що він не є власником житлового будинку №21 по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці Полтавської області, з посиланням на рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 21.11.2013 року здійснив відчуження вказаного будинку шляхом його продажу громадянці [PERSON]. Крім того, в оспорюваних договорах купівлі- продажу зазначено, що житловий будинок № 21 розташований по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці в цілому складається житлового будинку літ. «Ж.ж» загальною площею 121,4 кв.м, житловою площею 43, 7 кв.м. та розташований на земельній ділянці комунальної власності. Вказане також підтверджується Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 13 листопада 2013 року, виготовленого імя [PERSON] Однак, вказані відомості про житловий будинок №21 який розташований по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці містять суперечливий характер, оскільки відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21 квітня 2015 року (інвентаризаційна справа 2287) спірний житловий будинок рахується під літ. «Жж як незвершене будівництво. Звертає увагу на те, що на момент укладення оспорювальних договорів житловий будинок №21, який розташований по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці в експлуатацію введений не був, та перебував й перебуває на стадії будівництва. Вважає, що Договори купівлі - продажу укладені між [PERSON], який не був на момент укладення договорів купівлі - продажу власником спірного домоволодіння, та [PERSON] щодо передачі житлового будинку № 21 по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці Полтавської області, порушує її права. Враховуючи те, що на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, [PERSON] не мав права, як власник, розпоряджатись відчужуваним за цим договором будинком, і такий висновок підтверджений рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року щодо скасування рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2013 року в частині визнання права власності за [PERSON] на спірний будинок за набувальною давністю, тому, відповідно до ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України, оспорювані договори купівлі - продажу договір укладені між [PERSON] та [PERSON], вважає недійсними. Незважаючи на відсутність Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеного у справі за № 6-164цс12, вважає, що в неї, як спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Крім того, як зазначено в вказаній вище правовій позиції, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає з моменту державної реєстрації цього майна ( ч.2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації, має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі. Враховуючи, що між нею та відповідачем [PERSON], нинішнім володільцем житлового будинку №21 по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці, існують речово-правові відносини щодо цього права на спірний будинок, а значить і способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово-правовий витребування майна. Враховуючи вищевикладене, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та пояснила, що за вказаною адресою був побудований старий будинок, в якому жила бабуся та який знесли десь у 1968 році. На його місці десь в 1972 1973 роках побудували інший будинок. Приблизно в 2011 2013 роках цей будинок також знесли та на його місці її батько почав будувати новий будинок, однак його не добудував, стояли тільки стіни. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити, в звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю та пояснила, що перед придбанням спірного будинку вона його оглядала. Оскільки вони забезпечені іншим житлом, то вирішили у будинку переробити дах. Знали дах, балки перекриття та завезли плити для перекриття. Будинок на даний час не добудований. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з» явився, в звязку з перебуванням у Петровський виправній колонії УДПС України в Кіровоградській області, від проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовився, від дачі письмових пояснень з приводу даного позову відмовився. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] та третьої особи. Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 26 липня 1993 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4617, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Кременчуці по вул.. Івана Франка,21 та в цілому складається з житлового будинку «Аа», загальною житловою площею 20,6 кв.м., вбиральні «Е», погреба «В», колодязя «К», огорожі №1,2, розташованого на земельній ділянці державного фонду розміром 440 кв.м.. Згідно довідки КП «Кременчуцьке МБТІ» від 14.05.2015 року, станом на 28.12.2012 року житловий будинок №21 по вул.І.Франка в м.Кременчуці на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.1993 року належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( по 1/3 частині). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини будинку з господарськими будівлями №21, розташованого по вулиці Івана Франка в місті Кременчуці Полтавської області, а саме: житловий будинок літ. «А,а», який складається з кімнати 15,6 кв.м. та кімнати 5 кв.м., сіней 4,1 кв.м. та кухні 12,5 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., вбиральні літ. «Е», погребу літ. «В», колодязя літ. «К», огорожі №1,2, розташовані на земельній ділянці розміром 440 кв.м., в порядку набувальної давності. Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області [PERSON] №11905583 від 25 березня 2014 року, відмовлено у державній реєстрації права власності форма власності: приватна, спільна часткова 2/3 частини на житловий будинок, з господарськими будівлями, що розташований в Полтавській області м. Кременчук, вулиця Івана Франка, 21, за субєктом: [PERSON], у звязку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про зареєстроване право власності на житловий будинок №21, що розташований по вул.. І. Франка в м. Кременчуці. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2016 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року за апеляційною скаргою [PERSON] скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини будинку з господарськими будівлями і спорудами №21, що розташований по вул.. І. Франка в м. Кременчуці за набувальною давністю відмовлено. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2013 року визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок літ. «Ж,ж» по вул.. Івана Франка, 21 в м. Кременчуці Полтавської області, розташоване на земельній ділянці площею 440 кв.м. за набувальною давністю. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15775385, сформованого 31.12.2013 року, за [PERSON] 31.12.2013 року, на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2013 року, зареєстровано право власності на житловий будинок №21 по вулиці Івана Франка в м. Кременчуці, загальною площею 121,4 кв.м.. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2014 року за апеляційною скаргою [PERSON], рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, [PERSON] в червні 2014 року звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовною заявою до [PERSON], Державної реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у якому просив суд скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень №9711274 від 31.12.2013 року державної реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ Полтавської області про реєстрацію прав власності за [PERSON] на житловий будинок №21 по вул.І.Франка в м.Кременчуці Полтавської області. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.09.2014 року, в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Державної реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень, заборонено [PERSON] вчиняти будь які дії по відчуженню майна, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул.. Івана Франка, 21. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Державної реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень закрито, з підстав непідвідомчості спору. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.02.2015 року заходи забезпечення позову, що вжиті відповідно до ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.09.2014 року у вигляді заборони вчиняти будь які дії по відчуженню майна, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул.. І.Франка, 21 - скасовано. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ №277451 від 30.09.2014 року, виданого виконавчим комітетом Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] помер 29.09.2014 року. Згідно заповіту від 24.10.2013 року, посвідченого секретарем Білецківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №207, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Постановою державного нотаріуса Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] від 03.06.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Кременчуці по вул.. Франка, 21, який належав померлому 29.09.2014 року [PERSON], в звязку з тим, що право власності на 2/3 частки житлового будинку не зареєстровано в установленому законом порядку, а дані правовстановлюючого документу на 1/3 частки житлового будинку не співпадають з технічним паспортом, що унеможливлює ідентифікувати спадкове майно. Відповідно до договору купівлі продажу від 27.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №176, [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 13.12.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №2244, передав, а [PERSON] прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку, який розташований в Полтавській області м. Кременчук, вул.. І. Франка, 21, що в цілому складається з житлового будинку літ. Ж,ж, загальною площею 121,4 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м. та розташований на земельній ділянці комунальної власності, який належав [PERSON] на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2013 року та зареєстроване в державному реєстрі речових прав за №260907753104. Відповідно до договору купівлі продажу від 19.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №393, [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 13.12.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №2244, передав, а [PERSON] прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку, який розташований в Полтавській області м. Кременчук, вул.. І. Франка, 21, що в цілому складається з житлового будинку літ. Ж,ж, загальною площею 121,4 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м. та розташований на земельній ділянці комунальної власності, який належить [PERSON] на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2013 року та зареєстроване в державному реєстрі речових прав за №260907753104. Згідно повідомлення Управління Держземагенства у м. Кременчуці Полтьавської області від 30.01.2014 року за вих..№01-25/111, згідно земельно кадастрової документації станом на 01.01.2013 року відомості щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку по вул..І. Франка, 21 відсутні. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Добробит» 19.01.2015 року за вих..№73/36 [PERSON] за адресою вул.. І. Франка, 21 в м. Кременчуці не зареєстрований, хоча і є власником даного будинку, який складається з 2 кімнат житловою площею 43,70 кв.м. Згідно ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані із його недійсністю, а згідно ст..236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Згідно ч.3 ст..216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. ЦК України передбачено засади захисту права власності, зокрема ст..387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст..388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчуджувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, що встановлений ст..ст.215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов»язальний спосіб захисту. У зобов»язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст..388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв»язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст..392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред»явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Оскільки як встановлено судом, позивачка та померлий [PERSON] не були сторонами договорів купівлі продажу, які укладались між [PERSON] та [PERSON], позивачкою фактично подано позов з метою відновлення права на нерухоме майно, а порушене право, в даному випадку, не може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану, внаслідок визнання цих договорів недійсними, то суд приходить до висновку, що з наведених підстав, в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними договорів купівлі продажу, необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог про витребування у [PERSON] із незаконного володіння житлового будинку №21 по вул.І.Франка в м.Кременчуці Полтавської області, який відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.04.2015 року рахується під літ. «Жж» як незавершене будівництво, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст..388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] та у встановлений законом строк [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Тобто до [PERSON] перейшли всі права та обов'язки, що належали [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право витребувати майно із чужого незаконного володіння, за наявності такого майна. Між тим, як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 26 липня 1993 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4617, у власності [PERSON] перебувала 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Кременчуці по вул.. Івана Франка,21 та в цілому складається з житлового будинку «Аа», загальною житловою площею 20,6 кв.м., вбиральні «Е», погреба «В», колодязя «К», огорожі №1,2, розташованого на земельній ділянці державного фонду розміром 440 кв.м.. Як вбачається з інвентаризаційної справи №2287 на будинок, 21 по вул.. І. Франка в м. Кременчуці, на момент прийняття [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] та видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину, на земельній ділянці за вказаною адресою знаходився житловий будинок літ. «А,а», який складався з кімнати 15,6 кв.м. та кімнати 5 кв.м., сіней 4,1 кв.м. та кухні 12,5 кв.м., загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., вбиральні літ. «Е», погребу літ. «В», колодязя літ. «К», огорожі №1,2. В судовому засіданні позивачка пояснила, що за вказаною адресою був побудований старий будинок, в якому жила бабуся та який знесли десь у 1968 році. На його місці, десь в 1972 1973 роках, побудували інший будинок. Приблизно в 2011 2013 роках цей будинок також знесли та на його місці її батько почав будувати новий будинок, однак його не добудував, стояли тільки стіни. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після придбання спірного будинку нею були проведені роботи по реконструкції будинку, зокрема зняті балки перекриття, завезено бетонні плити перекриття. Як вбачається з інвентаризаційної справи №2287 на будинок, 21 по вул.. І. Франка в м. Кременчуці, зокрема із схематичного плану земельної ділянки, що складений 21.04.2015 року, на земельній ділянці, за вказаною адресою, знаходиться самочинно збудований житловий будинок та прибудова літ. «Жж» загальною площею 121, 4 кв.м., житловою площею 43, 7 кв.м. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Сторонами суду не надано жодного належного доказу, що б свідчив про те, що будівництво житлового будинку та прибудови літ. «Ж,ж» загальною площею 121, 4 кв.м., житловою площею 43, 7 кв.м. було здійснено згідно із законом та не надано доказів, на підставі яких можливо б було встановити, ким саме, у який період часу, було здійснено вказане будівництво. Відповідно до ст..376 ЦК України ооба, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Тобто судом встановлено, що нерухоме майно, яке на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 26 липня 1993 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4617, перебувало власності [PERSON], було фактично знищене за життя останнього та на земельній ділянці комунальної власності, самочинно побудовано житловий будинок літ. «Жж» загальною площею 121, 4 кв.м., житловою площею 43, 7 кв.м., право власності на який, у встановленому законом порядку, [PERSON] за життя не набув. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині витребування у відповідача [PERSON] вказаного у позові майна є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно також відмовити.

Outcome: dismissed