Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2006 року. Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Поряд з тим, зазначила, що протягом останнього півріччя, відносини між сторонами погіршилися. Відповідач систематично виїзджав на короткочасні заробітки, проте, після повернення, його поведінка стала агресивною по відношенню до неї, майже щоденно став вживати спиртні напої та вчиняти щодо неї психологічне насильство. Через алкогольну залежність відповідача, погані товариські компанії, не бажання працевлаштуватись та утримувати сім`ю, у них почали виникати сварки та скандали. Така поведінка відповідача є для неї нестерпною, неприпустимою та такою, що унеможливлює їхнє подальше спільне сімейне життя. У них нанівець зійшли спільні інтереси, вони стали занадто чужими людьми і більше як півроку не живуть як чоловік і жінка, вони не мають бажання бути разом, кожен живе своїм життям. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач [PERSON] 03 вересня 2020 року отримав ухвалу суду, однак, станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву суду не надіслав. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 2006 року Дзвиняцькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27 квітня 2006 року у Дзвиняцькій сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 2. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі подружні відносини не підтримують, кожен із них живе своїм життям. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved