Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3109, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2 500 гривень щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання у твердій грошовій сумі 2 500 гривень щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні заявив про часткове визнання позову та повідомив суд про неможливість з його сторони на даний час сплачувати аліменти у заявленому розмірі, пояснивши, що розмір його заробітної плати за останні чотири місяці всього склав 7\~840 гривень. Згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2\~500 гривень щомісячно, на утримання дружини сплачувати аліменти не згодний. Вважав, що позивач має можливість працевлаштуватися, оскільки дитина влаштована до дитячого садочка. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши сторони, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. За змістом ст.56 СК України дружина та чоловік мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 2 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3109 (а.с.8). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7), яка проживає з позивачем. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, мешкають за різними адресами, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір чи спір про місце проживання дитини у сторін на час розгляду справи відсутній. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. Що стосується стягнення аліментів на малолітню дитину, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. \~ Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік передбачає, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2017 1 355 гривень, з 1 травня 1 426 гривень, з 1 грудня 1 492 гривні. У судовому засіданні встановлено, що позивач на даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач працює у ФОП [PERSON] на посаді кухаря, середній розмір заробітної плати на місяць становить 1\~960 гривень. Стан його здоровя задовільний, стягнень за виконавчими документами та непрацездатних осіб на утриманні не має. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, а також враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з останнього аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 2 500 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз вищезазначених норм сімейного законодавства, а також майнового стану відповідача, дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з останнього аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.79, 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частина 2 ст.367 ЦПК України визначає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 гривень, на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 320 гривень.

Outcome: partial