Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв'язку з тим, що домовленості щодо утримання дитини не досягнуто, позивачка вимушена звернутися в суд з даною позовною заявою про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі ? всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач надавав їй матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 50-100 грн., але цих коштів не вистачає, тому вона змушена звертатися за допомогою до старших повнолітніх синів та до своїх батьків. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що він надає матеріальну допомогу у міру своїх можливостей, запропонував позивачці надавати матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 250 грн. до кінця 2014 року, але вона відмовилася. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1989 року (а.с. 2). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого відповідач вказаний батьком (а.с. 3). Дитина проживає разом з позивачкою (а.с.4), яка працює молодшою медсестрою неповний робочий день. Відповідач проживає за тією ж адресою, але від належного утримання дитини ухиляється, матеріальна допомога у розмірі 50-100 гривень, яку він нерегулярно надає позивачці, є вочевидь недостатньою для задоволення потреб дитини. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є працездатним та працевлаштованим (а.с.8), інших утриманців не має, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині, а також доказів належного виконання обов'язку щодо утримання неповнолітнього сина відповідачам не надано. Оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька, при цьому суд вважає за необхідне визначити частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved