Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом відповідно до якого просила суд ухвалити рішення яким позбавити права користування [PERSON] будинком №56 по вул.М.Говорова в м.Кременчуці, визнавши його втратившим право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №56 по вул.М.Говорова в м.Кременчуці. В належному їй будинку крім неї зареєстровані як члени сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також на підставі договору найму №104 від 28.04.2010 року в даному будинку зареєстрований відповідач. Останній з квітня 2010 року в будинку не проживає та його речей там немає. Зазначені обставини підтверджуються доданим до позову актом про непроживання, складеним ТОВ «Добробит» 09.09.2015 р., однак добровільно зніматися з реєстраційного обліку він не бажає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Додатково просила врахувати, що договір найму на час подачі позову вже припинив свою дію. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином був повідомлений. Представник відповідача управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не зявився, але завчасно надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, стосовно позовних вимог покладається на розсуд суду. На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Суд, вислухавши думку представника позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, дослідивши матеріали справи вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши наявні письмові матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок\~з господарськими будівлями та спорудами №56 по вул.М.Говорова в м.Кременчуці, що підтверджується свідоцтвом про право власності №21, виданого [PERSON] житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради 22.02.1990 року. Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 04.06.2009 року позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка за вищезазначеною адресою. Згідно довідки ТОВ «Добробит» №1661/36 від 09.09.2015 р. та записів домової книги, крім позивача, в будинку зареєстровані як члени сімї наступні особи: з 02.08.1985 року [PERSON], з 14.06.2005 р. [PERSON], з 18.07.2012 р. [PERSON] Крім того, на підставі договору найму житлового приміщення №104 від 28.04.2010 р. з 30.04.2010 р. в будинку зареєстрований [PERSON]. Виходячи зі змісту даного договору строк дії договору найму не визначений. Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Ст.821 ЦК України визначає, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на пять років. Враховуючи дату укладення договору найму №104 строк його дії закінчився 28.04.2015 р. включно. Згідно зі ст.41, 47 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з 29.04.2015 року відповідач без належних правових підстав зареєстрований у вищезазначеному будинку. Згідно ч.1 ст.7 Закону України № 1382 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично з квітня 2010 р. по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Дані факти підтверджуються актом про не проживання від 09.09.2015 р., складеного працівниками ТОВ «Добробит» на підставі свідчень [PERSON] та [PERSON] і показами свідків [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки в частині позбавлення права користування відповідача шляхом визнання його втративши право користування житловим приміщенням правомірні. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконати процесуальні обов`язки. Оскільки позивачем під час судового розгляду не конкретизовано та обґрунтовано свої вимоги до відповідача [PERSON] державної міграційної служби України в Полтавській області суд з урахуванням ст.60 ЦПК України вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог відносно цього відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги позивача задовольняються повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved