Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позові зазначила, що з 2005 по 2012 роки вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу 26.12.2007 року вони придбали жилий будинок [ADDRESS]. У зв'зку з відсутністю домовленості з відповідачем щодо поділу майна, просила визнати будинок [ADDRESS] об'ктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ними право власності по 1/2 частині за кожним. Відповідач визнав позов, пояснивши,що дійсно під час шлюбу з позивачкою придбали спірний будинок. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задооволенню. Судом встановлено, що з 2005 по 2012 роки сторони переюбували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі 26.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу придбали жилий будинок [ADDRESS], право власності на який зареєстровано на ім'я відповідача (а.с. 7). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ч. 1 ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved