Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення розміру частки у майні колгоспного двору, про виділ частки в натурі із спільного майна, про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON], як голові колгоспного двору, згідно свідоцтва про право власності на будинок, належить будинковолодіння [ADDRESS]. Членами колгоспного двору, починаючи з 01.01.1986 року по 01.01.1991 року були: [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька. Син позивача, [PERSON] народився [INFO], в той час, коли колгоспні двори припинили своє існування. Майно колгоспного двору складалось з будинку «А», прибудови «а», ганку з козирком, літньої кухні «Б», сараю «В», погребу «п/В», сараю «Г», погребу «п/Г», убиральні «Д», воріт з хвірткою №1, огорожі №2, огорожі №3, 1/2 криниці №4, вигрібної ями №5. Будинок, в свою чергу, складається з наступних приміщень: веранди І, площею 7.3 кв.м.; кімнати І-2, площею 20,8 кв. м; кімнати І-3, площею 17,3 кв.м.; кімнати І-4, площею 14,7 кв.м.; кухні І-5, площею 11,7 кв.м. та санвузлу І-6, площею 4,9 кв.м. Згідно діючого на той час законодавства, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток всіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тобто, розмір частки кожного із сторін по справі становить по 1\\3. Позивач вважає, що кожен із членів колгоспного двору станом на 01.01.1991 року набув рівне право на частку в майні колгоспного двору, зокрема, в будинковолодінні [ADDRESS], за виключенням воріт з хвірткою №1, вартістю 3177 грн., огорожі №2, вартістю 4024 грн. та вигрібної ями, вартістю 2796 грн., оскільки вони були побудовані після квітня 1991 року за особисті кошти позивача. Таким чином, вартість майна колгоспного двору складає: 121942 - 9997 грн.=111945 грн. В грошовому виразі частка одного члена колгоспного двору в майні колгоспного двору становить: 111945/3=37315 грн. В останні роки між сторонами, а точніше, між позивачем та сином, якому виповнилося 24 роки, її батьками, почали виникати сварки з приводу користування та розпорядження майном, що є їх спільною власністю. Так, не дивлячись на свідоцтво про право власності на будинок, батько позивача приватизував 100% земельної ділянки на своє ім'я та бажає подарити її синові позивача. Враховуючи вік та стан здоров'я батьків, позивач практично одна здійснює постійний догляд за будинком, здійснює всі необхідні платежі за комунальні послуги; за власні кошти добудувала ворота з хвірткою, огорожу, вигрібну яму, вартістю 9997 грн. Відповідачі по справі являються рідними батьками позивачу, а саме тому вони весь час проживають і будуть проживати разом у їх спільному будинку, щоб вона могла надати їм своєчасно певну допомогу або здійснювати за ними догляд. З огляду на встановлені ДБН, розділити будинок на 3 ізольовані квартири неможливо, оскільки площа окремої ізольованої квартири має складати не менше 30 кв.м. Щоб уникнути поділу спільного будинку в натурі та здійснення певних перепланувань, добудов та прибудов, які виникають у випадку розподілу будинку в натурі, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить встановити, що розмір частки кожного із сторін, членів колгоспного двору в майні колгоспного двору, становить 1/3; визнати за нею право власності на 100% будинковолодіння та стягнути з неї на користь відповідачів грошову компенсацію за належну кожному з них частку в майні, що є спільною сумісною власністю. За наведених обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позов визнають та не заперечують проти його задоволення, згодні отримати від позивача компенсацію за їх частку в майні колгоспного двору, по 40000 грн. кожен. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння [NUMBER] від 10.12.1989 року, будинок [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспних дворів, головою якого являється [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з виписок погосподарської книги за 1986 - 1990 р.р., 1991 - 1995 р.р., 1996 - 2000 р.р., 2001 - 2005 р.р.2006 р.р. - 2010 р.р.2011 - 2015 р.р., починаючи з 01.01.1986 року по 01.01.1991 року членами даного колгоспного двору були: [PERSON] - дружина та [PERSON] - донька (а.с. 17 - 23). Згідно ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ч. 2 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), виходячи з рівності частко всіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Постанови пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію Закону, тобто, з 15.04.1991 року, а до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.191 року не втратили право на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Враховуючи вказані норми Закону, кожен із сторін по справі станом на 01.01.1991 року набув рівне право на частку в майні колгоспного двору, зокрема, в будинковолодінні, що знаходиться в [ADDRESS]. Вирішуючи даний спір судом також встановлено факт отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] від позивача [PERSON] по 40000 грн. кожному грошової компенсації за їх частку у спільному майні колгоспного двору - будинку [ADDRESS] Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За даних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved