Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 22.12.2012 року та мають двох неповнолітніх дітей, проте сімейні стосунки припинено через відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на подружнє життя та бажання проживати разом, відновлювати сімейні відносини сторони не мають наміру, шлюб існує формально, примирення не можливо, а тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі в підготовчому засіданні, а також залишити прізвище без зміни. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про визнання позову та просив розглянути справу без його участі. Відповідно ст.200 ч.3-4 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], яке 22.12.2012 року видано відділом ДРАЦС Кіровоградського РУЮ у Кіровоградській області, актовий запис №48 (а.с.4). Сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], яке повторно видано 23.02.2013 року відділом ДРАЦС РС Кіровоградського РУЮ у Кіровоградській області, актовий запис №7, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], яке повторно видано 23.05.2013 року відділом ДРАЦС РС Джанкойського МУЮ в Автономній Республіці Крим, актовий запис №34 (а.с.7-8). На даний час сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, сторони проживають окремо, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, примирення не можливо. На підставі викладеного та враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення позову до суду прийнято із усвідомленням його наслідків, відповідачем визнано позов, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст.ст.141 ч.2 п.1, 142 ч.1 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у сумі 352,40 грн., а також із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 352,40 грн., що відповідає вимогам ст.ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved