Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 14.02.2017 року по 28.02.2019 року з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України в розмірі 27 032,42 грн.; збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини; відкликати без подальшого виконання виконавчий лист по справі № 520/1763/17, яким встановлено стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліментів в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому 07.09.2016 року було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в розмірі ј частини від усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно отриманого розрахунку заборгованості від 28.02.2019 р., наданого державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, заборгованість за аліментами [PERSON] становить 27032,42 грн. Заборгованість утворилася внаслідок несвоєчасної та неповної сплати відповідачем аліментів. Позивачем наведено у позові розрахунок неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів за період з 14.02.2017 р. по 28.02.2019 р. (за формулою: неустойка = сума боргу * 1% * кількість днів прострочення), згідно якого загальна сума неустойки (з урахуванням сплат у липні, серпні та вересні 2017 року) дорівнює 145628,64 грн. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СКУ, просить стягнути неустойку у розмірі 27 032,42 грн. Також посилається на правову позицію, викладену у постанові ВС від 25.04.2018 р. №572/1762/15-ц. Позивач також вважає, що сума аліментів, яка стягується з відповідача на теперішній час є недостатньою, оскільки зросли ціни на продукти харчування, промислові товари, тому стягнутих рішенням суду аліментів не вистачає на утримання дитини. Зазначає, що дитина займається у спортивній секції, іноді хворіє, що потребує додаткових витрат. Крім того, збільшився прожитковий мінімум на дитину і розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму. Просить суду збільшити розмір стягуваних на дитину аліментів, а саме стягнути 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В наданому відзиві від 16.03.2020 року [PERSON] вказав, що вимоги не визнає та просить відмовити в позові, застосувавши до вимог про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів в сумі 27 032,42 грн. строк позовної давності, яка відповідно до ст. 258 ЦК України становить 1 рік. Вимоги позивача про збільшення розміру аліментів також вважає необґрунтованими та вважає, що [PERSON] неправильно вибрано спосіб захисту, оскільки стягнення збільшеного розміру аліментів у вигляді 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відбувається відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому для цього не потрібно звертатися до суду з позовом. Державний виконавець зобов`язаний збільшити розмір стягнення самостійно з 30 % на 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в протилежному випадку його дії можуть бути оскаржені в визначеному чинним законодавством порядку. Крім того, зазначив, що твердження [PERSON] про те, що дитина займається у спортивній секції та іноді хворіє не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки витрати, що пов`язані із розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо, в силу ст. 185 СК України відноситься до додаткових витрат, стягнення яких є іншим предметом спору. Зазначив, що з наданої позивачкою довідки не вбачається, що дитина відвідує спортивну секцію на платній основі. Також вказав, що він з 01.02.2019 року працює в ФОП [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів з посадовим окладом 4 173 грн. та просив врахувати, що сума аліментів в розмірі 1109 грн., яку з нього стягнуто, фактично є більшою ніж ј частка його доходу, а з врахуванням сплати податків в нього залишається сума в розмірі 3421,86 грн. з якої він повинен сплатити аліменти в розмірі 1109 грн., тобто фактично залишається сума в розмірі 2312,86 грн., яка вказує на його незадовільне матеріальне становище. В наданих 21.07.2020 року запереченнях на відзив представник [PERSON] вказав, що до вимог що стосуються стягнення пені врегульованих ст. 196 СК України, позовна давність відповідно до ст. 20 СК України не застосовується. Також вказав, що чинне законодавство не наділяє повноваженням визначення мінімального розміру аліментів державного або приватного виконавця, а тому постає необхідність у внесені змін або до СК України (до ст. 192), або до ЗУ «Про виконавче провадження» щодо наділення повноваженнями державних або приватних виконавців на визначення мінімального розміру аліментів та автоматичного його збільшення у зв`язку зі зміною Закону. Враховуючи ст. 181, ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. Зазначив також, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. На даний час Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р. збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів та не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який до внесення даних змін становив 30 %. Вказав, що в даному випадку йде мова не про тверду суму грошей, а про розмір від суми доходу (1/4), у той час як в позові зазначено вимоги щодо 1/3 від суми доходу. Звернув увагу на те, що рішенням суду присуджено 30 % прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до того ж у позові заявлено частину доходу, а не тверду суму. У своїх доводах посилався на правові висновки, викладені у Постанові ВСу від 01.07.2015 р. у справі №6-94цс15, постанову ВС від 04.09.2019 р. у справі №753/3326/17, постанову ВС від 03.05.2018 р. у справі №581/638/17-ц, постанову ВСУ від 05.02.2014 р. у справі №6-143цс13. Ухвалою суду від 30.01.2020 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник адвокат Дігуляр В.В. до суду не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Зазначив, що всі необхідні докази суду вже надано. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення з урахуванням наданих ним заперечень у відзиві. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2016 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.07.2011 року. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 05.09.2018 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та проводиться стягнення аліментів з [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 28.02.2019 р. заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 28.02.2019 р. становить 27032,42 грн., боржником сплачено аліментів на загальну суму 14000 грн. Відповідно довідки ФОП [PERSON] заробітна плата [PERSON] за лютий 2019 р. склала 4173,00 грн. Стосовно вимог про стягнення неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Водночас, розрахунок пені за прострочення сплати аліментів здійснюється з урахуванням не лише розміру стягуваних щомісячних платежів, а й розміру сплачених аліментів у кожному місяці. Так, згідно правової позиції, викладеної у Постанові ВС від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС м. Одеса Головного ТУЮ в Одеській області Кудряшова П.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №520/1763/17, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 28.02.2019 року складає 27032,42 грн. При цьому, у розрахунку заборгованості зазначено суми аліментів, що підлягають сплаті боржником, за кожен місяць. Водночас, у розрахунку зазначено: «Боржник надав квитанції про сплату аліментів на загальну суму у розмірі 14000 грн. Тому: 712,25+1539,25+506,67+4000+1670,25+1709,25+2074,25+1807+1762,75+1862,25+1890+1984,75+2139+2086+2041+2007,75+2048,25+2018,75+2391+2391+2391=41032,42. Всього: 41032,42 - 14000 = 27,32,42 грн.» В той же час, наведений у позовній заяві розрахунок неустойки містить відомості щодо сплати відповідачем аліментів лише за липень, серпень, вересень 2017 року, що не узгоджується з наданим самим позивачем розрахунком заборгованості по сплаті аліментів державного виконавця, де зазначено, що боржником сплачено 14000 грн. Будь-які інші відомості про дату, розмір сплачених відповідачем аліментів у матеріалах справи відсутній. З наведеного випливає, що позивачем здійснено розрахунок без урахування всіх сплачених відповідачем аліментів та без дотримання формули, викладеної у правовій позиції ВС в постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Суд зазначає, що позивачем не було заявлено клопотання про витребування виконавчого провадження задля перевірки розрахунку заборгованості та не було надано будь-яких доказів сплати відповідачем аліментів. Водночас, позивачем 05.05.2020 р. було подано суду клопотання про перенесення судового розгляду у зв`язку з витребуванням оновленого розрахунку заборгованості по аліментам задля уточнення розміру пені, але оновлений розрахунок та уточнені позовні вимоги позивачем не надано. За наведених обставин розрахунок, наведений у позовній заяві, за відсутності доказів про дату й розміри сплати відповідачем частини аліментів, не є вірним, суд позбавлений можливості здійснити самостійно розрахунок неустойки, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо можливості застосування до позовних вимог в частині стягнення неустойки позовної давності, оскільки статтею 20 СК України передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Стосовно вимог про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач просить суд збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , а саме стягувати з відповідача в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Водночас, позивачем не надано суду доказів того, що у неї чи відповідача відбулися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Долучені до матеріалів справи позивачем копія довідки СПР «КАСКАД С», згідно якої [PERSON] займається в спортивному клубі; копії чеків на придбання ліків та одягу, копії чеків за консультацію лікаря; копію консультаційного висновку можуть бути доказами наявності підстав для стягнення з батька додаткових витрат на дитину, але не є доказами необхідності збільшення розміру аліментів. Посилання позивача на зростання прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до 50% та підвищення цін на продукти харчування та промислові товари не є підставою для збільшення розміру аліментів з огляду на наступне. 08.07.2017 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно якого абзац 2 ч. 2 ст. 182 СКУ викладено у наступній редакції: «Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до чинного бюджетного законодавства, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років постійно збільшується, зокрема: з 1 січня 2020 р. - 2218 грн., з 1 липня 2020 р. - 2318 грн., з 1 грудня 2020 р. - 2395 грн. Таким чином, зростання цін на продукти харчування та інші товари передбачено державою та з цією метою й запроваджено встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не є сталим, а постійно збільшується бюджетним законодавством. Посилання ж позивача на зміну законодавцем мінімального розміру аліментів на дитину з 30% прожиткового мінімуму на 50% також не є підставою для збільшення розміру аліментів з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного суду від 04.03.2020 р. у справі №682/3112/18, згідно якої «зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментам, правильно виходив із мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». За наведених обставин підстав для збільшення розміру аліментів судом не вбачається. У разі стягнення державним виконавцем аліментів без дотримання положень ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» позивач не позбавлена права оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця у встановленому законом порядку. З огляду на наведене, суд зазначає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed