Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позов мотивований тим, що 04.10.1997 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Старший син навчається на 3 курсі денної форми навчання факультету інфокомунікації, радіоелектроніки та наносистем Вінницького національного технічного університету. На сьогоднішній день відповідач проживає окремо від сім'ї і взагалі не приймає участі в матеріальному утриманні, догляді та вихованні дітей. Живе своїм життям та фактично відсторонився від виконання своїх подружніх і сімейних обов'язків. Діти знаходяться біля позивача і повністю перебувають на її утриманні, тобто усі обов'язки щодо утримання та виховання дітей [PERSON] несе самостійно. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання спільних дітей не надає, через що позивач змушений звернутися до суду. [PERSON] офіційно працює машиністом мийних машин у ТОВ «Вінницька птахофабрика» філія «Птахокомплекс», має постійний дохід від виконання робіт, аліменти нікому іншому не сплачує, тому позивач, відповідно до ст. 183 СК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі 1/2 частки всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, відповідно до ст. 199 СК України, просила стягнути 1500 гривень щомісячно на період його навчання до 23 років. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.03.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечила. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду відзив не надіслав. Розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ст.ст. 223, 279, 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позивач в своїй заяві до суду наполягала на задоволенні своїх вимог і просила про постановлення заочного рішення. Дане клопотання позивача суд задовольнив. Оцінивши усі докази надані позивачем у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.7,8). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №291 від 15.02.2018 року, на утриманні [PERSON] перебувають діти: син [PERSON], 1998 року народження, дочка [PERSON], 2007 року народження, та дочка [PERSON], 2002 року народження (а.с11). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дітей, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Суд також враховує, що діти проживають з матір'ю, яка має обмежені можливості їх утримувати, а забезпечення потреб дітей вимагає значних витрат. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 грив ень. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просить про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач відзив та заперечення на позов не надав. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, а саме працює машиністом мийних машин у ТОВ «Вінницька птахофабрика» філія «Птахокомплекс» та стабільно отримує заробітну плату, що підтверджується інформацією наданою директором Філії «Птахокомплекс ТОВ «Вінницька птахофабрика» від 27.02.2018 року №156 (а.с.12,13). Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя нарівні з позивачем. Враховуючи, що відповідач знаходиться у молодому працездатному віці, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/2 частки всіх видів його доходів. Доказів того, що відповідач не має можливості утримувати дітей та те, що у нього на утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, що має значення для визначення розміру аліментів, суду подано не було. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання дітей щомісячно аліменти у тому розмірі про який просить позивач і саме такий розмір аліментів не суперечитиме інтересам його власних дітей. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що в даний час [PERSON], 1998 року народження, являється студентом 3 курсу денного відділення Вінницького національного технічного університету, факультет інфокомунікацій, радіоелектроніки та наносистем. Термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2018, що підтверджується довідкою №883 від 09.02.2018 року (а.с.9). Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання других з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи вищевикладене, визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], суд, виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина виходячи із засад справедливості, приходить до висновку, що аліменти в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2018 року на період його навчання будуть достатніми, обґрунтованими та законними. За приписом частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved