Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 квітня 2017 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, хоча й проживають разом, але вона не бажає цього робити в подальшому, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки вони хоча й проживають разом в одному будинку, але близько року їх подружні відносини не складаються, між ними виникають постійні сварки, свідком яких стає дитина, вона раніше вже зверталась до суду за розірванням шлюбу та потім забрала заяву, маючи надію примиритись, але це не дало позитивного результату, в зв`язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні з вимогами позивачки погодився й не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки незважаючи на спільне проживання подальше підтримання подружніх відносин є неможливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 21 квітня 2017 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №22. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьками. Сторони хоча й проживають разом, але близько одного року подружні стосунки між ними не складуються, подружжя постійно конфліктує, спільних інтересів не має, примиритися не бажає, обоє наполягає на припиненні подружніх відносин, шлюб між ними носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved