Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з позивачем. Відповідач жодним чином не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям та успіхами, виявляє повну байдужість щодо її майбутнього, єдина фінансова допомога, яку надає відповідач, це аліменти, до сплати яких його зобов`язав суд, тобто він повністю не виконує свої батьківські обов`язки. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на утриманні матері. Відповідач не тільки не бере участі у оздоровленні дитини, а заважає матері займатися оздоровленням самостійно, що вказує на його байдуже ставлення до життя та оздоровлення дитини. Окрім того, дитина не має можливості відвідувати міжнародні конкурси та змагання, оскільки необхідний дозвіл батька на виїзд за кордон, якого батько не дає. Тому, враховуючи інтереси дитини, позивач просить визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, де дитина зареєстрована. Представник позивача [PERSON] надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав заяву в розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що факт проживання дитини з матір`ю не заперечує, але позов не визнає, оскільки позивач не зверталась до нього жодного разу з проханням надання дозволу на виїзд дитини для участі у конкурсі з наданням відповідних підтверджуючих документів. Представник третьої особи - Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області у судове засідання не з`явився, селищний голова надав заяву, в якій просили слухати справу без участі представника та проти заявлених вимог не заперечує. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу, на підтвердження чого надане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , та [PERSON] мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8, 9). Згідно довідки Чкаловської селищної ради від 14.06.2021, малолітня [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2020 належить [PERSON] та її чоловікові [PERSON] по Ѕ частині кожному (а.с. 12, 13). Право власності на квартиру позивачу [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195887604 від 10.01.2020 (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За правилами ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При ухваленні рішення судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що позивач забезпечена житлом - квартирою, у якій дитина зареєстрована, батько не заперечує факт проживання дитини з позивачем. Також суд враховує, що вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 24.03.2021, який долучено представником позивача, [PERSON] визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок суду Харківським апеляційним судом 23.06.2021 залишений без змін. Як вбачається з вказаного вироку, відповідач [PERSON] спричинив умисне легке тілесне ушкодження позивачу [PERSON] . Таким чином, проживання малолітньої дитини разом з позивачем відповідає її інтересам, оскільки мати має можливість забезпечити належні умови проживання. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої [PERSON] слід визначити з матір`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю, судовий збір, сплачений позивачем при пред`явлені позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved