Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.09.1998 року за договором купівлі-продажу у відповідача [PERSON] за згодою його дружини [PERSON] вона придбала домоволодіння з надвірними будівлями, що розташоване за адресою: с. Новорайськ Бериславського району по вулиці Першотравневій, 11, яке складається з: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 69,7 кв.м., житловою 47,4 кв.м., сарай гараж (літ. «Б»), сараї (літ. «Г», «В», «Д»), туалет (літ. «Е»), огорожа та споруди №1-3. Зазначений договір був зареєстрований товарною бірджою «Ізумруд» за реєстраційним номером 4377 від 29.09.1998 року та у подальшому 29.09.1998 року провели державну реєстрацію у БТІ Бериславського району за №965 у реєстраційній книзі №4 стор.218. Звернувшись до Державної реєстраційної служби для реєстрації вищевказаного будинку, позивачка дізналася, що договір укладений 29.09.1998 року між нею та відповідачем є нікчемним, оскільки сторонами договору не було додержано вимог статті 227 чинного на час укладення договору ЦК УРСР. З моменту придбання домоволодіння і до даного часу, позивачка разом зі своєю родиною зареєстрована за адресою: [INFO]. За весь цей період позивачка з членами своєї родини неодноразово проводили у будинку ремонт, підтримували його у належному стані, сплачували комунальні послуги. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 69,7 кв.м., житловою 47,4 кв.м., сарай гараж літ. «Б», сараї літ. «Г», «В», «Д», туалет літ. «Е», огорожа та споруди №1-3, який розташований за адресою: с. Новорайськ Бериславського району по вулиці Першотравнева, 11. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 69,7 кв.м., житловою 47,4 кв.м., сарай гараж літ. «Б», сараї літ. «Г», «В», «Д», туалет літ. «Е», огорожа та споруди №1-3, який розташований за адресою: с. Новорайськ Бериславського району по вулиці Першотравневій, 11. Відповідачі [PERSON], [PERSON] для розгляду справи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать письмові повідомлення про отримання поштового відправлення, суд не повідомили про причину неявки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача,дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів представник позивача наголошувала на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Судом встановлено, що 29.09.1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу, а саме домоволодіння з надвірними будівлями, що розташоване за адресою: с. Новорайськ Бериславського району по вулиці Першотравнева, 11, яке складається з: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 69,7 кв.м., житловою 47,4 кв.м., сарай гараж (літ. «Б»), сараї (літ. «Г», «В», «Д»), туалет (літ. «Е»), огорожа та споруди №1-3. Зазначений договір у відповідності ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований на тов.. біржі в Журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним номером 4377 від 29.09.1998 року (а.с. 5). На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 29.09.1998 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у БТІ Бериславського району Хкерсонської області за №965 у реєстраційній книзі №4 стор.218 та відповідні відомості про нового власника [PERSON] були внесені в технічний паспорт на будинок. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація в Бюро технічної інвентаризації Бериславського району Херсонської області за [PERSON] права власності на спірне домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 29.09.1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу домоволодіння, сплатила за придбане майно гроші, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на спірне домоволодіння і правомірно володіє ним. Відповідно до ст. 128, ч. 3 ст. 240 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Судом з»ясовано, що спірне домоволодіння передано позивачці та позивачка разом зі своєю родиною з 15.02.1999 року зареєструвалась у спірному домоволодінні, що підтверджується довідкою Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 29.05.2015 року №867 та домовою книгою. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом враховано наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, а саме відмова реєстраційної служби провести про внесення до Єдиного реєстру нерухомого майна відомостей, щодо спірного домоволодіння. Позивачкоюу розумінні ст.16 ЦК України вірно обрано спосіб захисту порушеного права. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved