Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та просить розірвати шлюб, зареєстрований 10.06.1998 року виконавчим комітетом Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис №05, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 26.01.2016 року до досягнення повноліття кожною дитиною, мотивуючи тим, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено з 2008 року, відповідач в добровільному поряду матеріальної допомоги на дітей не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечував, позов в частині стягнення аліментів визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на сина [PERSON], доньку [PERSON] та доньку [PERSON], проте пояснив, що донька [PERSON] разом з позивачем не проживає, крім того пояснив, що офіційно працевлаштований, має постійний дохід. Вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 10.06.1998 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 12.04.2007 року серії [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №05. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 14.02.2015 року серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 06.10.2012 року серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області; [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 17.04.2007 року, виданим виконкомом Калинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 23.05.2012 року серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області; [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 10.02.2015 року серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження від 14.02.2015 року серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, на день ухвалення рішення досяг повноліття. Оскільки сторони з 2008 року однією сім'єю фактично не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають з матір'ю, що підтверджено довідкою від 02.06.2016 року №2988, наданою Управлінням житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради, та знаходяться на утримання позивача, що відповідачем не заперечувалось. [PERSON] разом з матір'ю не проживає у зв'язку з відсутністю достатньої житлової площі, тимчасово мешкає разом з рідною сестрою позивача, однак знаходиться на утриманні позивача, що в судовому засіданні відповідачем не заперечувалось. Вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не заявлялись. Згідно даних трудової книжки відповідач працює доярем в ТОВ СП «Правда», згідно довідки про доходи від 30.05.2016 року № 138 заробітна плата за квітень 2016 року становила 1257,57 грн., за травень 2016 року - 1793,95 грн. Відповідач інших осіб на утриманні, стягнень за виконавчими документами не має, стан здоров'я задовільний. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 26.01.2016 року, до досягнення [PERSON] повноліття. При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial