Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]про скасування усиновлення, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19.12.2012 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.04.2013 року оголошено [PERSON] усиновлювачем малолітньої [PERSON], [INFO]. Зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області внести зміни до актового запису про народження [PERSON], записавши батьком дитини [PERSON], змінивши прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» та змінивши по батькові дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивач вказує, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 26.12.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та перестав виконувати свої обов'язки щодо дитини, цікавитись дитиною, турбуватись про її духовний та фізичний розвиток, виховувати та матеріально забезпечувати. Крім того, відповідач став вживати наркотичні та психотропні препарати, та перебуває з 2015 року на диспансерному обліку у Волинському обласному наркологічному диспансері. На підставі викладеного просить скасувати усиновлення [PERSON] малолітньої [PERSON], [INFO], яке відбулось на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 24.04.2013 року залишивши прізвище дитини «[PERSON]», по батькові «[PERSON]». В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON]позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник третьої особи Бондарук Т.Ю. не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2013 року було оголошено [PERSON], [INFO], уродженця м. Курільськ Сахалінської області Росії, усиновлювачем малолітньої [PERSON], [INFO], уродженки м. Луцьк.Зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO] (актовий запис №2453 від 14 жовтня 2008 року), а саме: записати батьком дитини [PERSON], [INFO], уродженця м. Курільськ Сахалінської області Росії; змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]»; змінити по батькові дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 12). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 19 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1349 розірвано (а.с. 10). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради про доцільність скасування усиновлення [PERSON] № 10 від 01.06.2018 року вбачається, що враховуючи інтереси дитини вони вважають за доцільне скасувати дане усиновлення. 10.11.2017 року відповідач подав нотаріально завірену заяву, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до довідки Волинського обласного наркологічного диспансеру від 14.02.2018 року №631/1-18 [PERSON] перебуває на диспансерному обліку (а.с. 24). У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести - відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. В силу особистих якостей усиновлювача і усиновленої та обставин, що не залежали від позивача, між ним та усиновленою відсутня взаємна злагода, не сталося формування стабільних, гармонійних, незмінних відносин, що необхідні для нормального спілкування батька і доньки, в результаті чого вони не відчувають себе членами сім'ї, не користуються авторитетом один в одного, не спілкуються. Такі стосунки між сторонами роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків та використання ним батьківських прав щодо усиновленої. Проводячи оцінку поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, надаючи їм оцінку в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що між дитиною та усиновлювачем дитини був втрачений позитивний психоемоційний зв'язок, без якого неможливий нормальний та гармонійний розвиток дитини та створення люблячого сімейного оточення для дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не бажає брати участь у вихованні та розвитку [PERSON], стосунки між відповідачем та усиновленою дитиною припинились, стало неможливим їх спільне проживання та виконання усиновлювачем батьківських обов'язків, а відтак таке усиновлення суперечитиме інтересам дитини у майбутньому та не забезпечить їй належного сімейного виховання, а тому суд дійшов висновку про скасування усиновлення. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду, як зазначено в ч.4 ст.238 СК України. Статтею 241 СК України передбачено, що після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Outcome: approved