Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], в якій просить зняти арешт з транспортного засобу ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] та звільнити її від обовязку відповідального зберігача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31 січня 2006 року суддею Харківського районного суду Харківської області Чайченко Е.В. проголошено вирок у справі №1-178/2006, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, призначено покарання у вигляді 3-х років обмеження волі з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого [PERSON] від подальшого відбування покарання звільнено, встановлено йому випробувальний термін на протязі двох років, з позбавленням його права керувати всіма видами транспортних засобів строком на два роки. На підставі ст. 1 п. «б» Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року засудженого [PERSON] від подальшого відбування покарання звільнено. Стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] завдану шкоду у розмірі 19568,75 гривень. В процесі розгляду кримінальної справи Харківський районний суд Харківської області встановив формальне відчуження [PERSON] свого автомобіля [NUMBER] на користь свого сина [PERSON] У звязку з цим, для забезпечення цивільного позову потерпілої суд прийняв постанову від 13 травня 2005 року, якою наклав арешт на автомобіль [PERSON] ВАЗ-2101, реєстраційний номер [NUMBER]. Відділом державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області складено АКТ опису й арешту майна серія АА №775764 від 04 жовтня 2006 року та передано автомобіль на відповідальне зберігання потерпілій [PERSON] Арештований автомобіль [NUMBER] знаходиться на відповідальному зберіганні [PERSON] з 04 жовтня 2006 року та по теперішній час. У звязку з цим, потерпіла відповідно до договору оренди гаражу від 04 жовтня 2006 року несе додаткові витрати по зберіганню автомобіля. Питання щодо зняття арешту з автомобіля [NUMBER], який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої [PERSON], судом не вирішувалося. 27 серпня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання. Завдану шкоду потерпілій [PERSON] не відшкодовано. Питання щодо скасування арешту з автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] державним виконавцем не вирішено, як не вирішено і питання зняття обовязку відповідального зберігача з [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що транспортний засіб автомобіль [NUMBER], 1972 року випуску, сірого кольору, № шасі 21010402686, належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія ХАА 479983, виданого МРЕВ м. Харкова, 31 грудня 2004 року /а.с. 45/. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2005 року по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України накладено арешт на вищезазначений автомобіль /а.с. 10/. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2006 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання та призначено йому іспитовий строк терміном два роки, з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки. На підставі ст. 1 п. «б» ЗУ «Про амністію» від 31 травня 2005 року засудженого [PERSON] від подальшого відбування покарання звільнено. Стягнуто з [PERSON] судові витрати та стягнуто з останнього на користь потерпілої [PERSON] гроші в розмірі 9568,75 грн. в рахунок відшкодування завданих їй матеріальних збитків та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування, завданої їй моральної шкоди, а всього 19568,75 грн. /а.с. 4-8/. З матеріалів справи вбачається, що відкрито виконавче провадження №205 індекс ДВ-12 справа б/н від 13 червня 2005 року, відповідно до якого боржником є [PERSON], а стягувачем є [PERSON], стосовно накладення арешту на автомобіль ВАЗ-2101 /а.с. 11/. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 січня 2006 року державним виконавцем державної виконавчої служби у Харківському районі та м. Люботин Харківської області [PERSON] на підставі постанови Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2005 року про накладення арешту на автомобіль ВАЗ-2101, реєстраційний №АХ8495АВ, який належить [PERSON] накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] /а.с. 12/. З акту опису й арешту майна від 04 жовтня 2006 року вбачається, що державним виконавцем державної виконавчої служби у Харківському районі та м. Люботин Харківської області [PERSON] при примусовому виконанні постанови Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2005 року б/н про накладення арешту на автомобіль ВАЗ-2101, реєстраційний №АХ8495АВ, у присутності понятих [PERSON] та [PERSON] проведено опис майна, що належить боржнику, а саме описано і накладено арешт на таке майно: автомобіль [NUMBER]. Описане майно прийнято на відповідальне зберігання [PERSON] /а.с. 13-16/. За положеннями ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦК України особа може відмовитися від свого майнового права. Судом встановлено, що арешт на транспортний засіб був накладений в інтересах позивача [PERSON] З позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона відмовляється залишити за собою вищезазначений транспортний засіб боржника, який не був реалізований відділом державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області під час виконання рішення. Позивач, зазначає, що у звязку з покладеним на неї обовязком відповідального зберігача арештованого майна, арештований автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], знаходиться на її відповідальному зберіганні з 04 жовтня 2006 року по теперішній час, через, що їй приходиться нести додаткові витрати по зберіганню даного автомобіля, чим порушуються її права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом вказаних процесуальних норм, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Порушення прав чи інтересів будь-яких осіб внаслідок звільнення транспортного засобу з-під арешту, судом не встановлено. Суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки звільнення транспортного засобу з-під арешту за рішенням суду є єдиним способом захисту майнових прав позивача. При цьому суд звільняє позивача від обовязку відповідального зберігача. На підставі викладеного і

Outcome: approved