Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради Запорізької області, [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Запорізької області, виконавчий комітет [PERSON] міської ради, в якому просила визнати частково недійсним рішення [PERSON] міської ради Запорізької області № 23 від 12 лютого 2004 року, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачами. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, яке Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року залишено без змін, позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року частково задоволена скарга відповідача [PERSON] та скасовані рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У звязку з відсутністю підстав для перегляду судового рішення, Ухвалою Верховного Суду України від 12 вересня 2017 року у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Запорізької області, [PERSON], [PERSON], треті особи: Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Запорізької області, виконавчий комітет [PERSON] міської ради, про визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності, за заявою [PERSON] про перегляд Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, відмовлено. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Позивачем через канцелярію суду надана позовна заява зі змінами, доповненнями та уточненими позовних вимог, відповідно до яких позивач просить визнати поважними причини пропуску позовної давності та захистити порушене право; визнати недійним рішення [PERSON] міської ради Запорізької області № 23 від 12 лютого 2004 року у частині п.1 Додатку до нього про передачу у власність земельної ділянки під порядковими номерами 4, 5, 6, де зазначені співвласники [PERSON] із площею земельної ділянки 364 кв.м, [PERSON] із площею земельної ділянки 243 кв.м, [PERSON] із площею земельної ділянки 364 кв.м; визнати недійсним Державний акта на право власності серії ЗП №079932, виданий на імя [PERSON]; визнати недійсним та скасувати Договір дарування від 23.09.2004, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо безоплатної передачі трьох восьмих частин земельної ділянки, загальною площею 0,0971 га, місце розташування земельної ділянки: місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 37; скасувати\~державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] в частині набуття ними по 3/8 частини земельної ділянки кожним, що були внесені до Державного реєстру на підставі рішень державного реєстратора №13657398 від 10.06.2014 та №26746813 від 04.12.2015. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 квітня 2004 року позивачу видано Державний акт на право власності\~серії ЗП № 079932 на земельну ділянку, загальною площею 0,0971 га, з кадастровим номером 2311000000:01:013:0132, що розташована за адресою: вулиця Інтернаціональна, 37 у місті Токмак Запорізької області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, із списком співвласників, окрім позивача, відповідачами [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували кожний по 3/8 присадибної земельної ділянки. У січні 2015 року під час апеляційного розгляду на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28.08.2014 за апеляційною скаргою [PERSON] по цивільній справі про поділ в натурі частки зі спільної часткової власності, позивач вперше дізналася про існування додатку до рішення 25 сесії 24 скликання [PERSON] міської ради №23 від 12.02.2004, яке є списком громадян, яким земельні ділянки передаються у власність та з визначенням площі кожній особі з цього додатку, яке є похідним для видачі правовстановлюючого документа на право власності на присадибну земельну ділянку. Зокрема у цьому додатку під порядковими номерами 4, 5, 6 були зазначені співвласники присадибної земельної ділянки, із визначеною площею, так під № 4 зазначена [PERSON], із площею земельної ділянки 364 кв.м., під № 5 зазначена [PERSON], із площею земельної ділянки 243 кв.м., під № 6 зазначена [PERSON], із площею земельної ділянки 364 кв.м., загальна площа земельної ділянки, яка належала співвласникам дорівнює 971 кв.м. (364 кв.м. + 364 кв.м. +243 кв.м. = 971 кв.м.) або 0,0971 га, як у Державному акті на право власності серії ЗП № 079932. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 06.06.2014 з розташуванням за адресою: вулиця Інтернаціональна, 37 місто Токмак Запорізької області, за результатами польових топографо-геодезичних робіт встановлена точна площа земельної ділянки - 0,0905 га або 905 кв.м. Дані зазначені у вказаному вище Державному акті та похідні дані, що містилися в додатку до рішення [PERSON] міської ради від 12.02.2004 №23 суперечать даним, зазначеним в технічній документації. Про факт невідповідності фактичному розміру земельної ділянки вперше стало відомо лише в червні 2014 року, коли була виготовлена технічна документація з результатами геодезично-кадастрової зйомки земельної ділянки. При здійсненні комплексу робіт при узгодженні меж в натурі міська рада не врахувала та не забезпечила захисту прав та інтересів позивача, у звязку з чим були порушені її права, фактично було незаконно та протиправно зменшено розмір належної їй при приватизації та отриманні у приватну власність частини присадибної земельної ділянки, якою тривалий час користувалася по фактичному користуванню, встановленому між попередніми власниками, частку у більшому розмірі одного з них вона придбала на підставі цивільно-правової угоди, а тому оспорюваний Державний акт на права власності на земельну ділянку просить визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] в частині набуття ними по 3/8 частини земельної ділянки кожним. Також позивачем заявлено додаткову позовну вимогу щодо визнання недійсним та скасування договору дарування від 23.09.2004, укладеного між померлою [PERSON] та [PERSON] щодо безоплатної передачі трьох восьмих частин земельної ділянки, оскільки [PERSON] було відомо про судове рішення щодо розміру приналежній їй земельній ділянці, яка не мала розмір 3/8, а відтак [PERSON] не мала законних підстав укладати договір дарування на розмір земельної ділянки, який їй не належав. Стосовно строку позовної давності, просить поновити з огляду на те, що він пропущений з поважної причини. Так п.4 ч.1 ст.268 ЦК, який виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства №4176-VI від 20.11.2011, до спірних правовідносин раніше не застосовувався строк позовної давності. Закон набрав чинності 15.01.2012. Пунктом 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень цього закону визначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. В судове засідання позивач не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що при здійсненні приватизації земельної ділянки не враховано рішення народного суду м.Токмак від 14 серпня 1984 року, справа №2-479, де зокрема вирішувалося питання про розмір земельних ділянок, які належали співвласникам на праві користування за адресою м.Токмак, вул.Інтернаціональна, 37. [PERSON] з моменту придбання 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м.Токмак, вул.Інтернаціональна, 37, і до сьогоднішнього дня фактично користується земельною ділянкою розміром 565 м.кв., яка перебувала і в користуванні попереднього власника. Будинок має три відокремлені виходи, які огороджено. В свою чергу, рішення [PERSON] міської ради\~№23 від 12.02.2004, порушує права позивача, оскільки згідно з додатком до вказаного рішення\~[PERSON] передається земельна ділянка площею 243 кв.м. В подальшому спірне рішення [PERSON] міської ради стало приводом для звернення [PERSON] в 2014 році до суду з позовом про виділ в натурі у приватну власність 3/8 частки земельної ділянки зі спільної часткової власності, в окреме її користування, та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 339 кв.м., оскільки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи розмір земельної ділянки розташованої за адресою: м.Токмак, вул. Інтернаціональна, 37, становить 905 кв.м., а 3/8 складає 339 кв.м. Також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності з поважної причини, зазначеної в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги визнав, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні відповідач, [PERSON] пояснив, що він придбав у [PERSON] 3/8 частки житлового будинку, розташованого за адресою: м.Токмак, вул.Інтернаціональна, 37, та земельну ділянку для обслуговування вказаної частини житлового будинку. Він з моменту придбання даної частини будинку фактично користується земельною ділянкою розміром 193 м.кв. Будинок має три відокремлені виходи, які огороджено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, надала заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. [PERSON] в своїх письмових запереченнях просила в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. 06 квітня 2004 року позивачу [PERSON] видано Державний акт на право власності серії ЗП № 079932 на земельну ділянку\~, загальною площею 0,0971 га, із списком співвласників, окрім позивача, відповідачами [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували кожний по 3/8 присадибної земельної ділянки. В Державному акті чітко визначені частки співвласників та є очевидним розмір земельних ділянок. В звязку з цим відповідач [PERSON] вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами причини поважності пропуску строку позовної давності. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування договору дарування від 23.09.2004, укладеного між [PERSON] та померлою [PERSON] щодо безоплатної передачі трьох восьмих частин земельної ділянки, відповідач зазначила наступне. В 2004 році, а саме 13 років тому, [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] 3/8 земельної ділянки. На той час відповідач [PERSON] та позивач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, тому позивачу було відомо про договір дарування від 23.09.2004 та про те, що [PERSON] подарувала її чоловікові відповідачу [PERSON] саме 3/8 земельної ділянки. Позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності, тому у позові слід відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] пояснив, що при отриманні позивачем [PERSON] 06 квітня 2004 року Державного акту на право власності серії ЗП № 079932 на земельну ділянку, загальною площею 0,0971 га, із списком співвласників із зазначенням їх часток, було відомо розмір земельних ділянок кожного. Також позивачу було достовірно відомо, ще 13 років тому, що [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] 3/8 земельної ділянки, так як на той час відповідач [PERSON] та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач своєчасно, в трирічний термін, не подала до суду зазначений позов, в судовому засіданні позивачем не доведено поважності причин пропуску строку позовної давності. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до листа [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 11.10.2017, позивач [PERSON] сплачує земельний податок за земельну ділянку площею 0,0131, а не 565 кв.м. Також зазначив, що посилання представника позивача [PERSON] на те, що [PERSON] не обізнана людина в математиці та зовсім не розуміється на дробах, тому раніше не могла порахувати розмір частки земельної ділянки, не відповідає дійсності. Позивачка надала до суду в якості доказу свій атестат про середню освіту, який підтверджує наявність у позивача середньої освіти та знань для вирахування ? частки, бо вивчення цих арифметичних дій входить до програми початкових класів. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилися, надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких просить про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В письмовому запереченні зазначено, що відповідно до заяви позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 25.12.2003 [PERSON] міська рада у місячний строк прийняла рішення №23 від 12.02.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам [PERSON]». Відповідно до пунктів 4, 5, 6 Додатку до цього рішення [PERSON] та [PERSON] передано у власність по 364 кв.м. земельної ділянки, кадастровий номер 2311000000:01:013:0132 за адресо: місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 37, а [PERSON] передано у власність 243 кв.м. цієї земельної ділянки. Відповідно до п.2 рішення №23 від 12.02.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам [PERSON]» встановлено, що площа та граничні розміри земельних ділянок уточнювати при оформленні Державних актів на право власності на земельні ділянки. Таким чином, рішення прийнято у спосіб, порядок та на підставах, передбачених законодавством. Також представник позивача просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі та місті Токмак Запорізької області в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала клопотання, в якому просить справу розглянути без участі представника виконавчого комітету [PERSON] міської ради, застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи завідувач [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 30 липня 1991 року 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд по\~вулиці Інтернаціональній, 37 у місті Токмак Запорізької області, що розташований на земельній ділянці загальним розміром 925 кв.м. На зазначеній земельній ділянці знаходиться один глинобитний будинок, обкладений цеглою, літ. А-1, жилою площею 51,53 кв. м, та господарські, побутові будівлі і споруди, сіни а-1, сіни-1, сарай Б-1, сарай В, сарай Г, вбиральня Е, вбиральня И, паркан. 1/4 частини домоволодіння зареєстрована Пологівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за позивачем і записана у реєстрову книгу \~№40, 01 серпня 1991 року за реєстровим №3574, про що на договорі міститься відповідна відмітка. Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлений на замовлення позивача [PERSON], станом на 06 червня 2014 року 1/4 частини домоволодіння, яка належить [PERSON], по вулиці Інтернаціональній, 37 у місті Токмак Запорізької області розміщена на земельній ділянці площею\~565 м. кв. Даний технічний паспорт містить дописки, зроблені невідомою особою та не завірені належним чином, тому суд не може вважати даний документ належним доказом по справі. Згідно з договором купівлі-продажу від 23 жовтня 1984 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання придбала 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, в місті Токмаку Запорізької області по вулиці Інтернаціональній, 37, розташованого на земельній ділянці 925 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовані один одноповерховий жилий будинок глинобитний, обкладений цеглою, жилою площею 51,33 кв.м., зазначений в плані літерою А-І, та наступні господарчі та побутові споруди: сіни а-І, сарай Б-І, сарай В І, сарай Г-І, паркан № 1, уборна №2. 3/8 частини жилого будинку належить [PERSON] на підставі рішення народного суду м. Токмак від 14 серпня 1984 року, справа № 2-479, зареєстрованого в Мелітопольському бюро технічної інвентаризації 07.09.1984 року, під № 3574. В користування покупця перейшла: кімната І-І площею 12,11 кв.м., кухня І-2 площею 6,87 кв.м., сарай І-3 площею 10,72 кв.м., сіни І площею 8,87 кв.м., забор № 1. Вказані в даному договорі 3/8 частини будинку зареєстровано Мелітопольським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] під реєстровим № 3574 12 листопада 1984 року, про що на договорі міститься відповідна відмітка. Згідно з договором дарування частини будинку від 08 вересня 2004 року (який укладено після прийняття [PERSON] міською радою рішення №23 від 12.02.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам [PERSON]» та виділення часток у спільній власності), укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований), за цим договором Дарувальник безоплатно передав у власність обдарованому 3/8 частини жилого будинку №37 по вулиці Інтернаціональній в місті Токмак Запорізької області. Зазначений будинок, частка якого відчужена, розташований на земельній ділянці, загальна площа якої становить 0,0971 га. Дана частина будинку належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Токмацького міського суду від 14 серпня 1984 року /справа 2-479/, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно з рішенням народного суду м.Токмак від 14 серпня 1984 року, справа № 2-479, визнано, що на праві особистої власності в будинку №37 по вул.Інтернаціональній в м.Токмак належить [PERSON] 3/8 частини, а саме: кімната 1-6 S площею 16,97 кв.м., 1-5 S площею 6,93 кв.м., сарай І-4 площею 10,12 кв.м., літню кухню «В-1», сарай «Г», и туалет «Д». Для зручного користування виділеними частинами зобовязано, [PERSON] в сінях переставити двері зі східної сторони, а [PERSON] влаштувати другий вихід з кімнати 1-6 з східної сторони з влаштуванням веранди розміром 2,60х3,50м і встановити двері в сарай 1-4 замість вікна. Визнано, що саме на праві користування належить земельна ділянка по вулиці Інтернаціональній, 37 в місті Токмак [PERSON] площею 180 кв.м., окрашений на схемі плані в голубий колір, а [PERSON] площею 180 кв.м. окрашений на схемі плані в сиреньовий колір. Тобто на момент виникнення у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] права власності на частини житлового будинку, земельна ділянка перебувала у продавців на правах користування, а згодом на підставі рішення №23 від 12.02.2014 передана у власність позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з чітко визначеними частками у спільній власності, про що свідчить Державний акт на право власності серії ЗП № №079932 на земельну ділянки. І вже [PERSON], яка померла 13 жовтня 2015 року, на підставі договору дарування передала у власність [PERSON] 3/8 частини будинку із визначеною часткою земельної ділянки. За даними відділу Держземагенства у [PERSON] районі Запорізької області від 13 серпня 2014 року № 01-01-04/2977 відомості по вищевказаній земельній ділянці у Державному земельному кадастрі були відсутні і лише після звернення [PERSON] для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі\~ (на місцевості) виявилося, що площа земельної ділянки складає 0,0905 га. Тому до документації із землеустрою були внесені відомості до Державного земельного кадастру, проведено державну реєстрацію земельної ділянки. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок №37 по вулиці Інтернаціональній у місті Токмак Запорізької області [PERSON] має у цьому будинку 1/4 частки, на яку припадає 227 кв. м, [PERSON] \~ 3/8 частки, на яку припадає 339 кв.м, [PERSON] 3/8 частки, на яку припадає 339 кв.м. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивний (сам факт порушення права) так і суб'єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення ) моменти. Для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6 - 267 цс 15 та постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152 цс 14,\~яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний Державний акт на право власності серії ЗП № 079932 на земельну ділянку\~ виданий на імя [PERSON] 06 квітня 2004 року. У ньому зазначена загальна площа земельної ділянки 0,971 га. Крім того, визначені частки співвласників, зокрема [PERSON] \~1/4 частини, [PERSON] 3/8 частини,\~[PERSON] 3/8 частини. Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку позовної давності майже через 11 років після видачі оспорюваного Державного акту, позивач посилалася на те, що про додаток до рішення\~[PERSON] міської ради від 12 лютого 2004 року №23, у якому зазначені співвласники [PERSON] із площею земельної ділянки 364 кв. м, [PERSON] 364 кв. м і вона ([PERSON]І.) 243 кв.м, їй стало відомо у січні 2015 року\~під час розгляду в апеляційному провадженні цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі частки зі спільної часткової власності. Проте зазначеним вище Державним актом конкретно визначені частки співвласників та очевидним є їхні розмірі. Посилання представника позивача на те, що позивач не обізнана людина в математиці та зовсім не розуміється на дробах, тому раніше не могла порахувати розмір частки земельної ділянки, оцінюється судом критично. Позивачка надала до суду в якості доказу свій атестат про середню освіту, який підтверджує наявність у позивача середньої освіти та знань для вирахування ? частки, бо вивчення цих арифметичних дій входить до програми початкових класів. Що стосується застосування до спірних відносин п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, який виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» №4176-VI від 20.11.2011, а саме, що до спірних правовідносин раніше не застосовувався строк позовної давності, суд зазначає наступне. Закон набрав чинності 15.01.2012. Пунктом 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень цього закону визначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Тобто вже з 16.01.2012 почався перебіг строку позовної давності. Однак позивач протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом не звернулася за захистом свої порушених прав. Хоча, як підтверджено матеріалами справи, а саме рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 28.08.2014, позивач була присутня на судовому засіданні при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виділ в натурі частки зі спільної часткової власності земельної ділянки за адресою Запорізька область, місто Токмак, вулиця Інтернаціональна, 37. Однак у строк, визначений законом, не скористалася своїм правом на звернення до суду. Крім того, суд вважає, що строк позовної давності сплив і до вимоги про визнання недійсним договору дарування від 23.09.2004, так як позивачем не додано жодного доказу на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~\~у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З огляду на викладене суд вважає, що позивач не довід поважності пропуску строку позовної давності. Відтак і підстав для задоволення позову не має. Що стосується судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подана заява про повернення судового збору, стягненого з неї на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими\~статтею 88\~ЦПК. У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі\~статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи. Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в\~частині першій\~статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у\~пункті 2\~частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами\~статті 88\~ЦПК. Відповідно до п.8 ч.1 ст.345 ЦПК України (в редакції на момент ухвалення Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року) у резолютивної частини ухвали суду зазначається розподіл судових витрат). Однак він не був визначений. З системного аналізу правових норм, суд приходить до висновку щодо необхідності вирішення розподілу сум судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року та ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року з відповідачів [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто судовий збір у розмірі 974,40 гривень у рівних частинах, по 324,80 гривень з кожного. При поданні апеляційної скарги на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, відповідачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 607,00 гривень, що підтверджується квитанцією №П541/4372286/1 від 29.06.2016. При поданні касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року, відповідачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1756 гривень, що підтверджується квитанціями №0.0.633709801.1 від 15.10.2016 у розмірі 696,00 гривень та № 0.0.648585617.1 від 10.11.2016 у розмірі 1060 гривень. Тоді, як відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року розмір судового збору за подання касаційної скарги становив 1753, 92 коп. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні в листопаді 2015 року позовної заяви згідно з квитанціями від 26.10.2015 та 10.11.2015 сплачено судовий збір за дві позовні вимоги, тоді як рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року задоволено три позовні вимоги, одна із них була доповнена під час розгляду справи. У 2015 році ставка судового збору за подання позовної вимоги немайнового характеру складала 487,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved