Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що позивачка з 22 листопада 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . За період спільного проживання вшлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння та суперечки спільне проживання між сторонами погіршилося та призвело до припинення шлюбних відносин. З 2019 року сторони по справі проживють окремо, не ведуть спільного господарства. На даний час шлюб носить формальний характер, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву, у судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Ухвалою Сокальського районного суду Львіської області від 12 січня 2021 року визначено підсудність справи Рогатинському районному суду Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не прибула, направила на адресу суду письмову заяву про підтримання позову в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити, слухати справу без її участі. Враховуючи, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, які надані лише позивачем, судом встановлено такі факти та відповідні ім правовідносини. 22 листопада 2013 року [PERSON] в [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис за №1765. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] прізвище не змінювала, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 09 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом вказаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Таким чином, застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Вивчивши обгрунтування позову позивачки, яка просила не надавати строк для примирення, оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, а також те, що між сторонами два роки відсутні будь-які шлюбні відносини, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам позивачки. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, позивачка заперечує щодо примирення, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища позивачка не подала. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved