Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій зазначає, що 18 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 08. На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 18 квітня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 08. Від шлюбу сторони мають малолітню дитини - доньку [PERSON], [INFO]. На протязі сумісного життя між сторонами на ґрунті психологічної несумісності характерів виникали постійні сварки, внаслідок чого відносини між сторонами погіршились та звелись нанівець. На початку грудня 2017 року сім'я перестала існувати. Спільне господарство сторони на даний час не ведуть. У зв'язку з викладеними обставинами [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб із відповідачем. Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та розглянути справу в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та просив шлюб розірвати в підготовчому судовому засіданні, про що надав письмову заяву (а.с.32). Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON]. та [PERSON] 18 квітня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області зареєстрували шлюб про що 18 квітня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 08 (а.с.05). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.07). Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами на даний час припинені, шлюб існує лише формально. Позивач підтримала позовні вимоги, відповідач позов визнав повністю, сторони наполягають на розірванні шлюбу. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач в судовому засіданні визнав позов повністю, тому за результатами підготовчого провадження у суду є всі підстави ухвалити рішення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження їх сім'ї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, згідно із ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище - «[PERSON]».

Outcome: approved