Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання. В обґрунтування позову зазначено, що при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.03.2013 року, яка набрала законної сили 31.03.2013 року, затверджено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000 грн. в строк до 30.04.2013 року, та грошові кошти в розмірі 450000 грн. частинами кожні 3 місяці, але не пізніше ніж до 28.02.2014 року. Затверджена судом Мирова угода це договір за своєю правовою природою. Але [PERSON] не виконав своїх зобов'язань в повному обсязі, сплатив [PERSON] лише 61000 грн., чим порушив її майнові права. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.03.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за порушення грошового зобов'язання по мировій угоді 3% річних 8659,73 грн. та інфляційні втрати 79136,33 грн. за період з 01.03.2014 року по 01.11.2014 року. Також Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.07.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за порушення грошового зобов'язання по мировій угоді 3% річних 21938 грн. та інфляційні втрати 200184 грн. за період з 01.11.2014 року по 01.07.2016 року, а також судові витрати на судовий збір 5921,68 грн. Незважаючи на наведене, на час звернення до суду [PERSON] також не виконав зобов'язань по сплаті грошових коштів [PERSON], які виникли не підставі судових рішень. Тому позивач вважала, що з [PERSON] необхідно стягнути на її користь за невиконання грошового зобов'язання в розмірі 88674 грн. та 661122 грн., встановленого судовими рішеннями, 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 32104,99 грн. Позивач та її представник не з'явилися в судове засідання. Подали письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не з'явився в судове засідання, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи належним чином з дотриманням положень ст.74 ЦПК України. Заперечень проти позову не подав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Суд встановив, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.03.2013 року, яка набрала законної сили 31.03.2013 року, затверджено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] в порядку компенсації при розподілі спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в розмірі 50000 грн. в строк до 30.04.2013 року, та грошові кошти в розмірі 450000 грн. частинами кожні 3 місяці, але не пізніше ніж до 28.02.2014 року. В добровільному порядку відповідач [PERSON] не виконав в повному обсязі мирову угоду, сплатив на користь [PERSON] лише 61000 грн. Таким чином станом на момент розгляду справи заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по мировій угоді становить 439000 грн. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.03.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання по мировій угоді 3% річних в сумі 8659,73 грн. та інфляційні втрати в сумі 79136,33 грн. за період з 01.03.2014 року по 01.11.2014 року. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.07.2016 року зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання по мировій угоді в розмірі 439000 грн. 3% річних в сумі 21938 грн. та інфляційні втрати в сумі 200184 грн. за період листопад 2014 року по червень 2016 року включно, а також стягнуто судові витрати в розмірі 5921,68 грн. за подачу позову. В ст.1 ЦК України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. В ст.3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. (ст.510 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України). Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. (ст. 527 ЦК України). Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. (ст.611 ЦК України). В ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновків Постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21.09.2015 року мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання. З огляду на наведене, за прострочення грошового зобов'язання - невиконання [PERSON] грошового зобов'язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.03.2013 року, а саме про зобов'язання [PERSON] сплатити на користь [PERSON] при розподілі спільної сумісної власності подружжя грошових коштів 439000 грн. з врахуванням проведених виплат, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 5087,59 грн. та інфляційні втрати в розмірі 26815,39 грн. за період з 01.07.2016 року по день звернення до суду з позовом 18.11.2016 року з врахуванням раніше стягнутого судовими рішеннями. Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеної в Аналізі практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, дано роз'яснення, що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. №\~10-74/0/4-13). Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. (http://www.scourt.gov.ua/clients/vsu/vsu.nsf/%28documents%29/1AEF5190D74B0A7CC2257D2D00434561). З огляду на наведене, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення Крюківського районного районного суду м. Кременчука від 31.05.2015 року та рішення Крюківського районного районного суду м. Кременчука від 15.07.2016 року зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2016 року, оскільки зазначені правовідносини сторін не є зобов'язальними, а тому ст.625 ЦК України до них не може застосовуватися. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на наведене, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 99,37%, тому пропорційно до задоволених позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати на судовий збір в розмірі 547,73%.

Outcome: partial