Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною віку повноліття, а також на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Позивач проживає окремо від відповідача. Відповідач матеріальної допомоги позивачу та їх спільній дитині не надає, в зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, судову повістку отримано 09 вересня 2017 року (а.с.15). Причини неявки відповідача суду невідомі, заперечень проти позову не надіслав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з'явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.17). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 04 (а.с.06). Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.05). Батьком даної дитини в свідоцтві про її народження записаний відповідач [PERSON] Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні і це підтверджується довідкою про склад сім'ї за вихід. № 2360 від 30.08.2017 року, виданою виконавчим комітетом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.09). Позивач, посилаючись на те, що відповідач не піклується про матеріальне забезпечення дитини на відповідному рівні, не надає матеріальної допомоги, тому просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд при вирішенні спору щодо визначення розміру стягуваних аліментів також керується принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевірив їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи вимоги ст.ст.180-183 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на дитину задовольнити, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 05 вересня 2017 року і до досягнення дитиною віку повноліття. Крім того відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як убачається з матеріалів справи, позивач проживає разом з малолітньою донькою, яка перебуває на її утриманні. Син сторін на час розгляду справи ще не досяг трьох років. Відтак, позивач має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України та ч.1 ст.191 СК України аліменти на дружину та на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини та дружини, суд враховує той факт, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших дітей, яким-би він сплачував аліменти не має, також він не надав суду будь-яких доказів, що на його утриманні перебувають інші особи чи стосовно свого скрутного майнового стану. Аліменти на дитину слід стягувати до досягнення дитиною повноліття, а на матір - до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. При таких обставинах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто по 14 липня 2018 року включно. У разі зміни обстановки відповідач і позивач мають право звертатись до суду з позовом про перегляд розміру аліментів. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави. Згідно з п.1 ст.367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved