Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Донецьк та проживання з нею однією сім'єю понад п'ять років до моменту смерті. Послалася на те, що наприкінці 2009 року до неї звернувся її вітчим, [PERSON], який також вже помер, з проханням допомогти йому здійснювати догляд за його рідною сестрою, [PERSON], оскільки після смерті своїх дітей вона залишилась самітня. Мати та вітчим проживали окремо в невеличкому будинку у с. Красновка Волноваського району та за станом здоров'я не могли самостійно дбати за літньою сестрою вітчима. В будинку її чоловіка, в якому вони проживали своєю сім'єю та матір'ю чоловіка було достатньо місця для проживання сестри вітчима, тому вирішили, що [PERSON] буде мешкати з ними. Починаючи з січня 2010 року [PERSON] проживала в їхньому будинку за адресою [ADDRESS], але місце реєстрації не змінювала. У зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьк та припиненням виплати пенсій, [PERSON] зареєструвалась за їхньою адресою як переміщена особа, але іноді відвідувала свою квартиру у м. Донецьку разом з ними. 12 березня 2016 року [PERSON] виїхала у м. Донецьк оглянути свою квартиру. Перебуваючи вдома, її стан здоров'я погіршився, вона була направлена у кардіологічне відділення міської клінічної лікарні №1 м. Донецьк з діагнозом: ішемічна хвороба серця, дифузний і очаговий кардіосклероз, церебральний атеросклероз с артеріальною гіпертензією, де [INFO] року померла. Заявниця здійснювала поховання, оскільки була єдиною близькою людиною для неї. Лікарське свідоцтво про смерть №882 від 14.06 2016р. було видане «Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР». В свідоцтві зазначено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року у м. Донецьк. Причиною смерті стало набряк легенів, атеросклеротична хвороба серця. 17.06.2016 року вона звернулася із заявою щодо проведення державної реєстрації смерті до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, але їй було відмовлено та надано письмові роз'яснення. Встановлення факту смерті та проживання однією сім'єю їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та прийняття спадщини. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у заяві. Представник заявника [PERSON] також підтримала вимоги заявниці, просила їх задовольнити, оскільки заявниця проживала з померлою однією сім'єю, здійснювала догляд за нею та її майном, займалась її похованням. У неї знаходяться усі правоустановчі документи на майно померлої. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить рішення прийняти на розсуд суду. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], померла у м. Донецьк [INFO] року у зв'язку з набряком легенів, атеросклеротичної хвороби серця, про що 14 червня 2016 року «Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР» видано лікарське свідоцтво про смерть №882. 17.06.2016 року заявник зверталась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області щодо реєстрації у встановленому законом порядку реєстрації смерті, але отримала відповідь за № 03.2-25/25/2510 від 17.06.2016 року про неможливість реєстрації у зв'язку з відсутністю медичного свідоцтва про смерть встановленої законодавством України форми (а.с.7). Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 року затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасом не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить м. Донецьк, на території якого померла [PERSON]. Відповідно, документи про смерть видані на тимчасово окупованій території, до складу яких входить медичне свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті є недійсними та не створюють правових наслідків. Одночасно, статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією та законами України. Крім того, згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п.21 пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриттю спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент, відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки проживала з нею однією сім'єю протягом п'яти років до дня смерті, що підтверджується актом про фактичне проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.11,12), довідкою Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 30.11.2015 року за № [NUMBER] згідно якої , [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та проживала за адресою [ADDRESS] (а.с.3). Заявниця здійснювала поховання, оскільки була єдиною близькою людиною для неї, що підтвердилось показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також суду пояснили що [PERSON] проживала разом з заявницею та її сім'єю більше п'ять років до часу відкриття спадщини, вона її доглядала, а після смерті поховала. Після смерті останньої залишилась спадщина у вигляді квартири, розташованої у [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 08.12.1994 року. За таких обставин, суд вважає, що встановлення вищезазначених фактів для заявниці тягне за собою можливі юридичні наслідки і її доводи у судовому засіданні підтверджуються належними та допустимими доказами. На підставі ст. 257-1 ЦПК України рішення в частині встановлення факту смерті [PERSON] підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved