Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення та відшкодування сплаченої орендної плати за користування земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначила, що 23 травня 2019 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 63 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлові приміщення 1-го поверху №4, 5, 6, 7 (літ. «а»), загальною площею 202,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вказує позивач, у зазначених приміщеннях займався торгівельною діяльністю [PERSON] на підставі укладеного з [PERSON] договором оренди, який втратив чинність. На даний час, відповідачем створюються перешкоди позивачу щодо володіння та користування майном, що полягають у тому, що [PERSON] не допускає її до вказаних житлових приміщень та не погоджується їх звільнити, продовжуючи при цьому свою торгівельну діяльність. Крім того, [PERSON] зазначає, що вона несе матеріальні збитки в вигляді упущеної вигоди, оскільки не отримує орендної плати за користування приміщенням та за власний рахунок в 2019 році сплатила орендну плату за землю в розмірі 11\~701, 89 грн. В 2020 році їй нарахована орендна плата за землю в розмірі 22\~479, 94 грн. У зв`язку з чим, посилаючись на викладене, відповідно до ст.ст. 316, 391 ЦК України, просила: -зобов`язати [PERSON] звільнити нежитлове приміщення, загальною площею 63 кв. м., та нежитлові приміщення 1-го поверху №4,5,6,7, загальною площею 202,7 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати [PERSON] відшкодувати сплачену нею орендну плату за землю за 2019 рік в розмірі 11\~701, 89 грн. та нараховану орендну плату за землю за 2020 рік в розмірі 22\~479, 94 грн., а всього 34\~181, 83 грн. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Відповідач пояснив, що нежитлові приміщення, загальною площею 202,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудовані особисто ним та за його власні кошти. Підтвердив той факт, що на даний час дійсно займає спірні приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] , де здійснює торгівельну діяльність. Відповідач правом подати відзив із запереченнями на позовну заяву не скористався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 23 травня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Крім того, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. 20 серпня 2020 року позивачці видано свідоцтво прав право на спадщину за законом на нежитлові приміщення 1-го поверху №4, 5, 6, 7 (літ. «а»), заг. пл. 202,7 кв. м в літ. «А-1», вбиральня літ. «Б», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Право власності [PERSON] на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчать витяги №167685302 від 23 травня 2019 року та № 221062034 від 20 серпня 2020 року (а. с. 17-18). Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як визнано та підтверджено відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, він дійсно користується нежитловими приміщеннями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] будь-яких угод щодо користування спірними нежитловими приміщеннями не укладалося і він без дозволу власника здійснює підприємницьку діяльність, чим порушує її права як власника нежитлових приміщень. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача стосовно того, що саме він особисто та за власні кошти побудував спірні нежитлові приміщення, оскільки належним та допустимими доказами, відповідно до ст.ст. 77, 79 ЦПК України, вказане не підтвердив. Таким чином, відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, захист права позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження належного останній нерухомого майна має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні майном, а саме - зобов`язання звільнити відповідача нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] відшкодувати орендну плату за землю за 2019 рік в розмірі 11 701, 89 грн. та орендну плату за землю за 2020 рік в розмірі 22 479, 94 грн., а всього 34181, 83 грн., суд зазначає наступне. З Договору оренди землі №1 від 05 лютого 2020 року, укладеного між Барвінківською міською радою Харківської області (орендодавець) та [PERSON] (орендар), вбачається, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з кадастровим номером 6320410100:00:002:0062, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9 -11). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Відповідно до п. 9 зазначеного Договору, орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі в національний валюті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди є підставою для відмови в задоволенні таких вимог. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що дійсно [PERSON] нараховано орендну плату за користування земельною ділянкою, наданою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, з кадастровим номером 6320410100:00:002:0062, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за 2019 - 2020 роки у загальному розмірі 34181, 83 грн., що підтверджено копіями відповідних квитанцій (а.с.24, 25). Разом з тим, нарахована позивачу оренда плата за користування земельною ділянкою не є доходом, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто упущеною вигодою, а є фіксованим платежем, який сплачує саме орендар на виконання своїх зобов`язань за відповідним договором оренди. Наведене дозволяє суду дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за землю. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). У відповідності ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial