Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 27.06.1997 року. Мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Наразі сторони припинили шлюбні відносини. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння між подружжям. В зв'язку з чим просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, дітей залишити проживати з нею. Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. 04.12.2018 від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, а саме щодо покладення даних витрат на сторони порівну. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги, з урахуванням уточнень стосовно відшкодування витрат по оплаті судового збору, визнав повністю. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому засіданні підтримала позицію відповідача. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено можливість суду за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 30.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі. 27.06.1997 року [PERSON] та [PERSON] вступили в шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO] та доньку, [PERSON], [INFO] (а.с.10,11). Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено з матеріалів справи, сторони по справі на даний час фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, не примирилися, тому суд приходить до висновку, що зберегти сім'ю неможливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Виходячи з положень ст. ст.110,112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Як вбачається із матеріалів справи, а саме квитанції № 24008570-1 від 21.09.2018, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду, сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн, який позивач просить при винесенні рішення розділити порівну. Враховуючи викладене, позицію відповідача який позовні вимоги визнав повністю, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 352,40 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved