Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітнього за межі України без згоди та супроводу батька. У позові вказано, що з відповідачем по справі, [PERSON], вона проживала без реєстрації шлюбу з січня 2002 року за адресою: [ADDRESS]. 02 лютого 2005 року у них народився син [PERSON]. В жовтні 2006 року вона з відповідачем розійшлася та стала мешкати разом з сином у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Син знаходиться у неї на повному утриманні. Відповідач після розлучення через деякий час виїхав на заробітки до м. Одеси, припинив будь-які стосунки з сином. Протягом останніх восьми років відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина та жодного з покладених законом на батьків обовязків не виконує, не бере педагогічної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину вдома. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає та вже утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 49545,54 грн. Для забезпечення життєдіяльності сина всім необхідним для його розвитку, позивачка знайшла роботу за межами України, в м. Москва Російської Федерації. Однак необхідність заробляти кошти позбавляє її можливості постійно спілкуватися з сином, що залишається мешкати у її матері. Неодноразове загострення військово-політичної ситуації в Україні і проведення антитерористичної операції з бойовими діями на території регіону не дозволяють їй, в разі необхідності, вивезти дитину за кордон. Вона не має можливості отримати дозвіл на виїзд за межі України від батька дитини, оскільки їй не відомо його місце знаходження. У звязку з викладеним позивач звернулася з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] просила суд надати дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною 16-ти річного віку. Суду пояснила, що з батьком дитини не підтримує жодних відносин, не знає його місце знаходження і не має можливості його знайти. Відповідач не мешкає разом з ними майже вісім років і не приймає участі у вихованні свого сина. Невизначеність місця перебування відповідача не дає їй можливості отримати нотаріально засвідчений дозвіл батька дитини на виїзд сина за межі України, в м. Москву Російської Федерації, де вона знайшла роботу і має родичів, а також для навчання сина за кордоном та сумісного відпочинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради [PERSON] не заперечував проти позовних вимог. Суду пояснив, що зважаючи на ситуацію, яка склалась в регіоні, не заперечував проти задоволення позову, оскільки мати діє в інтересах дитини з метою забезпечення безпеки життя та здоровя дитини. Представник третьої особи Сєвєродонецького МВ УМВС України в Луганській області в особі ВГІРФО в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 р., за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні було встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 280191, виданого 09 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, 02 лютого 2005 року народився [PERSON], батьком якого записаний [PERSON], а матірю [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 87. Згідно з копією довідки № 87/0350 від 23.03.2005 року, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, в актовому записі № 87 від 09.02.2005 р. було змінено прізвище з «Лукяненко» на «Логвіненко» на підставі спільної заяви батьків «Про визнання батьківства» № 5 від 09.02.2005 року. Судом також встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на «Антоненко», що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 080480 від 30.08.2008 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 103226 від 26.10.2010 року і свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 151867 від 27.11.2012 року, виданих Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області. Згідно з копією довідки Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» № 2217 від 04.09.2014 року, за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 54/59, зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно з копією характеристики на імя [PERSON], учня 4-а класу СЗШ № 13, виданої директором СЗШ № 13 [PERSON], вихованням сина займається тільки мати [PERSON], батько протягом 3-х років навчання дитини не цікавився навчанням сина, не приходив жодного разу до школи. Згідно з копією розрахунку заборгованості по аліментам № В-4/160 від 24.06.2014 року, виданого Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за гр. [PERSON] існує заборгованість по аліментам на користь [PERSON] за період з 25.01.2007 року по 31.05.2014 року у сумі 49 545,54 гривень. Таким чином, оскільки місцезнаходження батька неповнолітнього [PERSON] [PERSON] невідомо, враховуючи ускладнення громадсько-політичної обстановки на території Луганської області та інтереси дитини в цій ситуації, яка має конституційне право на освіту, здоровий образ життя та право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон України буде здійснений в інтересах дитини, буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та надати дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною 16-ти річного віку.

Outcome: approved