Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у Кіровоградській області про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 1997 році позивач придбала квартиру [NUMBER] у [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Належність квартири відповідачу підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.04.1993 року. З моменту придбання і до цього часу позивач разом зі своєю родиною користується цією квартирою. Умови договору позивачем були виконані повністю, розрахунок проведено в повному обсязі. Відповідач передала позивачу квартиру в користування, але при заключенні договору не було додержано вимоги ст. 209 ЦК України, а саме з вини продавця не було можливості оформити даний договір нотаріально. Відповідач не бажає нотаріально оформити договір, пояснюючи це тим, що вона є людиною глибоко віруючою, та не бажає отримувати ідентифікаційний номер необхідний для будь- якої нотаріальної дії. Факт придбання квартири підтверджується розпискою написаною власноручно продавцем. В даний час позивач бажає оформити право власності купленої нею квартири, але не має такої можливості, оскільки продавець [PERSON] не бажає. Позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надіслала суду заяву в якій вказала, що підтримує заявлені позовні вимоги повністю, та просить заслухати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Надіслала суду заяву в якій вказала, що вимоги визнає в повному обсязі, та просить заслухати справу без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Надіслав суду заяву в якій вказав, що за наявності достатніх правових підстав не заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить заслухати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Вільшанської селищної ради народних депутатів від 12.04.1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності гр. [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності гр. [PERSON], квартира [ADDRESS] зареєстрована Ульяновським МБТІ на праві приватної власності і записана у реєстрову книгу за № 23 (а.с. 7-8). У відповідності до розписки від 25.12.1997 року (а.с. 9), [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON]. Будь-яких претензій до покупця не має. Нотаріально оформити продаж не бажає і не має можливості. Судом встановлено, що позивач придбала квартиру у [PERSON] 25.12.1997 року. З того часу постійно, безперервно та відкрито володіє вказаним будинком. Відповідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 8 перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивач добросовісно заволоділа вищевказаною квартирою та більше п'ятнадцяти років відкрито користується нею, а тому суд приходить до висновку, що позивач набула право власності на зазначену квартиру за набувальною давністю. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved