Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 8590,08 гривень заподіяної матеріальної шкоди та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.05.2017 року начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області було винесено постанову № 06-07/23 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу в сумі 4250 гривень. При примусовому виконанні рішення штраф стягується в подвійному розмірі в сумі 8500 гривень. Постанова набрала законної сили, на підставі чого відділом ДВС було утримано з пенсії позивача 8590,08 гривень. Проте 11.10.2019 року Верховним судом вищезазначену постанову начальника відділу ДАБК визнано протиправною та скасовано, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито. А тому позивач просить стягнуті з неї кошти в сумі 8590,08 гривень на підставі ст. 1174 ЦК України стягнути з відповідача в якості заподіяної шкоди. В підготовче засідання представник позивача адвокат Нечепуренко А.В. не прибув, надав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Анцупов Р.В. в підготовче засідання не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади або органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2017 року начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області було винесено постанову № 06-07/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу в сумі 4250 гривень. При примусовому виконанні рішення штраф стягується в подвійному розмірі в сумі 8500 гривень(а.с.6-7). Постанова згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 13.07.2017 року, на підставі чого Тетіївським районним відділом ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) було утримано з пенсії позивача 8590,08 гривень: 300 гривень витрат виконавчого провадження, 850 гривень виконавчого збору та 7440,08 гривень самого штрафу (копія довідки № 1416 від 13.01.2020 року - а.с. 18-19). 11.10.2019 року Верховним судом постанову начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області № 06-07/23 від 05.05.2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП визнано протиправною та скасовано, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито (копія постанови - а.с. 8-17). Таким чином, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність рішення начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області у вигляді винесеної постанови № 06-07/23 від 05.05.2017, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої таким рішенням шкоди. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Разом з тим, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача 840,80 гривень сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви, суд в цій частині позовних вимог відмовляє, оскільки позивач є звільненою від сплати судового збору. При цьому суд роз`яснює позивачу її право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» звернутися до суду із заявою про повернення зайво сплаченого судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial