Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за наступними підставами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт про заповідання усього належного їй майна своїй дочці позивачу по справі. Після смерті матері, у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складалася з житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0976 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, розташованою за тією ж адресою. Проте, через відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підставі викладеного, позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку, кадастровий номер 2320355100:01:001:0165, розташованої по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, площею 0,0976 га, та на житловий будинок [ADDRESS] . У свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за наступними підставами. [INFO] померла дружина [PERSON] [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0976 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, розташованою за тією ж адресою. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини. Так від нотаріуса йому стало відомо про наявність заповіту, яким [PERSON] усе належне їй майно заповідала дочці, [PERSON] . Посилаючись на те, що на момент смерті дружини він був непрацездатною особою, та на положення статті 1241 ЦК України, [PERSON] вважає, що має право на обов`язкову частку у спадщині. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за після смерті дружини, [PERSON] , померлої [INFO] , на: 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2320355100:01:001:0165, розташованої по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, площею 0,0976 га; та на ј частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31.05.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачами за первісним та зустрічним позовами відзивів надано до суду не було. Представник позивача за первісним позовом адвокат Карягін П.І. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечує, зазначаючи, що відповідач [PERSON] на момент смерті дружини, [PERSON] був цілком працездатним, працював та отримував дохід у вигляді заробітної плати, тому права на обов`язкову частку у спадщині не має. Враховуючи наявність заповіту, яким [PERSON] усе належне їй майно заповідала дочці, [PERSON] , представник позивачки вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, у зустрічному позові просить відмовити повністю. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Фоменко С.І. у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечує з підстав, викладених у зустрічному позові, посилаючись на те, що у розумінні положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] на момент смерті його дружини [PERSON] вважався непрацездатною людиною, тому має право на обов`язкову частку у спадщині. Зазначена частка повинна вираховуватися, виходячи з того, що з заявою про прийняття спадщини звернулося двоє спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , тому половина від належної за законом частини спадкового майна, на думку представника відповідача, складає ј частину. Враховуючи наведене, просить первісний позов задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності на ѕ частин спадкового майна після смерті [PERSON] , наполягає на задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позицію свого представника. Заслухавши пояснення представників сторін, [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] . Позивачка за первісним позовом [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , третя особа [PERSON] є рідним сином [PERSON] , позивач за зустрічним позовом [PERSON] є чоловіком [PERSON] . За життя [PERSON] належали житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0976 га за цією ж адресою з кадастровим номером 2320355100:01:001:0165 та цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва. 25.05.2016 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона все належне їй майно заповідала своїй дочці, [PERSON] . Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . Син померлої, [PERSON] , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Через відсутність у [PERSON] правовстановлюючих документів на майно, що належало спадкодавцеві, 02.05.2019 року їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про спадщину. Ці факти відображені у наданих до матеріалів справи письмових доказах (а.с. 8-15, 42-65, 122), не оспорюють ся ніким з учасників процесу та, у відповідності до вимог статті 82 ЦПК України, вважаються судом достовірно встановленими. Також не оспорюється сторонами той факт, що дійсно, на момент смерті дружини, [PERSON] , позивач за зустрічним позовом [PERSON] досяг пенсійного віку 65 років, проте продовжував працювати і отримувати заробітну платню. Згідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатною особою є особа, яка досягла встановленого статтею 26 цього закону віку 60 років. При цьому, у Законі досягнення цього віку є беззастережною умовою визнання особи непрацездатною, незалежно від того, чи продовжує така особа працювати. З огляду на наведене, посилання представника позивачки за первісним позовом [PERSON] на ту обставину, що на момент смерті [PERSON] її чоловік продовжував працювати, тому не є непрацездатною особою, суд вважає хибними, оскільки [PERSON] було досягнуто віку 60 років та отримано пенсійне посвідчення (а.с. 128). Таким чином, слід вважати, що станом на 07.12.2017 року день смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] був непрацездатною особою, згідно до вимог діючого законодавства України. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на положеннях Книги шостої Цивільного Кодексу України. Згідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно до статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб і не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Згідно до статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні літи спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, непрацездатний на момент смерті [PERSON] вдівець [PERSON] , згідно до вище вказаних положень законодавства, дійсно має право на обов`язкову частку у спадщині. Згідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, після смерті [PERSON] є три спадкоємця першої черги: її діти [PERSON] та [PERSON] і її чоловік [PERSON] . Таким чином, у разі відсутності заповіту та спадкування за законом, кожен зі спадкоємців першої черги отримав би по 1/3 частині спадкового майна. Згідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, однак, на день смерті спадкодавця не проживав з ним, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Сторона відповідача за первісним позовом посилається на те, що, оскільки сином померлої [PERSON] не було подано відповідну заяву про прийняття спадщини, то слід вважати, що у разі відсутності заповіту спадщина після смерті [PERSON] була б поділена між двома спадкоємцями дочкою та вдівцем, доля кожного складала б Ѕ частину спадкового майна. Таким чином, обов`язкова частка [PERSON] повинна бути визначена як ј. Проте, з такими доводами, на думку суду, погодитися неможна, оскільки право на спадкування у даному разі виникає на підставі вимог статті 1261 ЦК України у трьох спадкоємців першої черги. Подання ж заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини є засобом реалізації цього права, здійсненням права на спадкування. При цьому, статті 1241 ЦК України не встановлює обов`язковість реалізації права на спадщину спадкоємцем, а просто вказує на необхідність наявності такого права. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру обов`язкової частки [PERSON] як недієздатного вдівця померлої [PERSON] слід виходити все ж таки з того, що право на спадкування за законом після її смерті у першу чергу мали троє осіб, тому обов`язкова частка складає 1/6 частину спадкового майна. Таким чином, первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки за нею слід визнати право власності на 5/6 частин спадкового майна після сметі її матері, [PERSON] . Також є підстави для часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] та визнання за ним права власності на 1/6 частину спадкового майна після смерті його дружини, [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial