Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання дітей з матір`ю, надання дозволу на виїзд дітей за кордон, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. В обґрунтування позовної заяви, [PERSON] послалася на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 07.09.2003 року по 06.08.2009 року. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають разом з нею за місцем її проживання. Діти знаходяться на її утриманні. Відповідач припинив брати участь у вихованні дітей, аліменти на їх утримання не сплачує, здоров`ям дітей не цікавиться. Зазначила, що має намір виїхати з дітьми за кордон на відпочинок, а також для навчання, зокрема для відвідування мовних курсів у Німеччині. Вона неодноразово зверталася з проханням до відповідача щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон, проте останній погоджувався надавати такий дозвіл лише за умови підписання між ними нотаріально засвідченої угоди про утримання дітей, відповідно до умов якої позивачка повинна відмовитися від будь-яких майнових претензій до [PERSON] по утриманню їх спільних дітей. Поилаючись на зазначені вище обставини просила визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю та надати дозвіл на виїзд за кордон [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька у будь-який час. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.01.2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провдження, з призначенням підготовчого засідання. 06.04.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.04.2021 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про зміну предмету позову в редакції від 27.11.2020 року, відповідно до змісту якої остання просить надати дозвіл неповнолітнім дітям [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на тимчасовий виїзд за межі України до країн: Німеччина, Чеської Республіки, Королівсьва Іспанії, Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки на період з 01.01.2021 року до 31.12.2021 року у супроводі матері [PERSON] та без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька - [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судовому засіданні 12.05.2021 року відсутня, її представник - адвокат Незвіський Д.Я., повноваження якого належно підтверджені подав до суду клопотання про розгляд поданого позову за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву відповідно до змісту якої він визнає позовні вимои щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України до Німеччини на період з 01.01.2021 року до 31.12.2021 року в цілях навчання та оздоровлення. При цьому жодних обґрунтованих причин щодо заперечень виїзду неповнолітніх дітей за кордон до інших країн не наводить. Відповідно до положень частин третьої-четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов в частині надання дозволу дітям на виїзд за межі України до Німечиини, визнання позову не суперечить закону, тому суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. За даними свідоцтва про народженя виданого 22.05.2007 року серії [NUMBER] - [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) . За даними свідоцтва про народженя виданого 22.05.2007 року серії [NUMBER] - [INFO] , народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Звертаючись до суду з позовом позивачка на підтвердження необхідності виїзду неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до Німеччини надала копії сертифікатів,запроошень, повідомлень. На підтвердження зазначених обставин позивачкою надано суду запрошення на ім`я [PERSON] та [PERSON] від школи did deutsch-institute для навчання на курсах німецької мови у Франкфурті ( а.с. 139- 165). Правилами ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а статтею 157 цього ж Кодексу передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено: Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» ; Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України. Отже, виїзд малолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу спрямування та відповідний період часу перебування дитини у цій державі, строки та мету виїзду. Відповідно до Конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Оскільки виїзд дітей за кордон буде здійснюватися у супроводі їх матері з метою навчання та туризму, що відповідатиме інтересам дітей, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині виїзду неповнолітніх дітей до Німеччини, при цьому жодних обґрунтованих причин щодо заперечень виїзду неповнолітніх дітей за кордон до інших країн суду не навів, задоволення позову не буде порушувати його права та інтереси, а відповідати прававам та інтересам його ж неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним позов задовольнити надавши дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без згоди їх батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до Німеччини, Чеської республіки, Королівства Іспанії, Арабської республіки Єгипет,Турецької республіки, у період часу з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року включно. На підставі викладеного та

Outcome: approved