Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за участю третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. В позові зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дитини не піклується. Позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнути відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, з подальшою індексацією, і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання представник третьої особи не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1059 року, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язків щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 17 лютого 2004 року Михайлівською сільською радою Нижньогірського району АР Крим, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 17 лютого 2004 року зроблено відповідний запис № 05. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 13 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище після розірвання шлюбу - [PERSON], про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів 13 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис № 54. Згідно довідки з місця проживання, позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], разом з нею мешкає її неповнолітній син - [PERSON]. Згідно довідки Мелітопольської спеціалізованої школи № 25, [PERSON] навчається у 7-Б класі. Його батько [PERSON] не приймає участі у вихованні свого сина [PERSON], до школи не з'являється, батьківські збори жодного разу не відвідував. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 22 вересня 2016 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], встановлено, що [PERSON] з дитиною не проживає, тривалий час ухиляється від виховання сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, успіхами у навчанні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для самоусвідомлення. Тому орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає в сусідній із позивачем квартирі. У позивача є син, якого вона сама виховує, батька дитини вона ніколи не бачила. Позивач мешкає в цій квартирі з того часу, коли дитині було один рік. Ніхто з боку відповідача або з боку його родичів не допомагає позивачу виховувати сина. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що родину позивача він знає більше трьох років. За весь цей час чоловіка позивача та батька її сина він ніколи не бачив, не чув, що він приїжджав або цікавився сином. Позивач сама виховує та утримує сина, а батько дитини не допомагає ані у вихованні, ані в утриманні сина. Дитина свого батька не знає. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що відповідач дійсно не спілкується зі своїм малолітнім сином, протягом тривалого часу, матеріальної допомоги на його утримання не надає, він фактично самоусунувся від участі у вихованні своєї малолітньої дитини. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту ними в судовому засіданні надано не було. Таким чином, судом встановлено, що батько дитини - [PERSON] систематично, навмисно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, його долею не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує його харчування та лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі. Крім того, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання сина. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність, в інтересах малолітньої дитини, позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини та стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved