Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Інших дітей, непрацездатних батьків відповідач не має, стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Сторони проживають окремо. Як зазначає позивач, добровільно домовитись про сплату аліментів з відповідачем не вдалося. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], починаючи з дня звернення до суду до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх. Відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова 26.08.2006, актовий запис № 332 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 09.10.2007, актовий запис № 556 (а.с. 6). Згідно довідки, виданої [PERSON], [INFO], Житловим кооперативом «Волга» 18.01.2017 за № 5, в тому, позивачка дійсно зареєстрована, проживає, є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та разом з нею проживає її малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. . Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивачки та дитини, відповідача, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 19.01.2017 до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved