Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого виконавчим комітетом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району 18.02.2012 року, актовий запис № 03 та стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень щомісячно та аліменти на її утримання в сумі 400 грн. до досягнення дитиною 3-ох річного віку. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя та сім'ю, не підтримують сімейних стосунків, постійно виникають непорозуміння, зникли почуття поваги та любові. Від шлюбу у них є малолітня донька, відповідач є батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, участі в її вихованні не приймає, відповідно до ст. 180 СК України повинен брати участь в її утриманні. У судовому позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, крім того, пояснив що сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі не має можливості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 18.02.2014року, шлюб між сторонами було укладено 18.02.2012 року. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.05.2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, примирення та збереження їх сім'ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, поясненнями сторін, даними у судовому засіданні. З огляду на вищенаведене, позов у цій частині слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки виданої [PERSON], виконкомом Чинадіївської сільської ради № 2995 від 14.11.2014 року, в [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки № 216 від 11.12.2014 року, виданої ПАТ Мукачівський завод «Точприлад», [PERSON] працює на ПАТ Мукачівський завод «Точприлад» та на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 21.06.2014 року по 24.04.2016 року. Також, згідно з виписки № 10381/902 із медичної карти стаціонарного [PERSON], останній має незадовільний стан здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial