Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником будинку № 2 по вул. Надстирна в с. Милуші Луцького району Волинської області. В даному житловому будинку зареєстрована [PERSON], її колишня невістка та онук [PERSON] Останні без поважних причин не проживають в будинку, обовязків по утриманню житла не виконують, вони проживають на даний час в с. Милуші у [PERSON]Т, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилася, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є головою домогосподарства по вул. Надстирна, 2 в с. Милуші Луцького району Волинської області (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON]. без поважних причин не проживає в будинку, з листа служби у справах дітей від 26.02.2015 року (а.с. 8), висновку т.в.о. начальника Луцького РВ УМВС України від 13.07.2015 року (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, а проживає у [PERSON] в с. Милуші, а тому є всі підстави вважати відповідача таким, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням у звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання. Що ж до вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщення, то суд приходить до висновку, що дана вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо, суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. \~Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» схваленою резолюцією Генеральної А самблеї ООН 44/25від 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року №789-12,встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. \~[PERSON] зареєстрований по місцю проживання свого батька [PERSON], відомості про те, що [PERSON] має інше житло в матеріалах справи відсутні. Крім того, визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням порушить його житлові права. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial