Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про збільшення частки з 1/3 до 1/2 у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями є позивач [PERSON] та його діти (відповідачі у справі) [PERSON], [PERSON] Позивач вказує, що за період з 2003 по 2009 роки нею були зроблені суттєві поліпшення квартири, які не можливо відокремити, а тому вона право на збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності на квартиру з 1/3 до 1/2. При цьому зазначає, що відповідачі не погоджуються на таке збільшення частки, через що вона вимушена звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В день оголошення рішення у справі не з'явився, про час та місце повідомлявся своєчасно належним чином. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, вважаючи його безпідставним, посилаючись на відсутність підстав для задоволення вимог позивача. У задоволенні позову просили суд відмовити. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 07. 03. 2003 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадського стану Заводського РУЮ м. Миколаєва, актовий запис №69. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26. 05. 1997 Миколаївською міською службою приватизації, зареєстрованого в КП МБТІ 09. 07. 1997, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта, вказана квартира розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат, житловою площею - 27,5 кв.м., кухні - 5,7 кв.м., ванної кімнати поєднаної з вбиральнею - 2,8 кв.м.. коридору - 3,9 кв.м., вбудованої шафи -1,9 кв.м., балкону - 3,0 кв.м., загальною площею - 42,7 кв.м. [INFO] [PERSON] помер, у зв'язку з чим позивач [PERSON], як дружина та двоє його дітей, син [PERSON] та донька [PERSON] (відповідачі у справі) звернулися із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10. 01. 2013 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину квартири. Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11. 03. 2013 залишено без змін. Зазначеним вище рішенням встановлено, що дійсно позивачкою, при її вселенні в квартиру після реєстрації шлюбу із [PERSON] було проведено косметичний ремонт в квартирі, а саме побілені стіни, відремонтовано стелю, замінено на металопластикові вікна та відремонтовані двері. Доказів того, що в квартирі проведено капітальний ремонт, позивач не надала. Як встановлено ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11. 03. 2013 відповідно до акту ЖКП «Бриз» від 19. 05. 2010 в квартирі [ADDRESS] за рахунок проживаючих було проведено косметичний ремонт (побілка стелі, стін, наклейка шпалер, заміна унітаза, встановлення лічильника на водопостачання, заміна каналізаційних труб та труб опалення, ремонт балкону та установка нових вікон). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З вказаних судових рішень, які набрали законної сили, та матеріалів справи, судом встановлено, що поліпшення позивачкою (і іншою особою/особами) здійснювалися як в період перебування її у шлюбно-сімейних відносинах з [PERSON] так і після його смерті, а відтак до правовідносин, що виникли застосовуються норми, що регулюють режим спільної сумісної власності на поліпшення, здійснені в квартирі (до смерті [PERSON]) та відносини між учасниками спільної часткової власності (між спадкоємцями після його смерті). Щодо зазначених позивачем обставин на обґрунтування того, що здійснені нею поліпшення поліпшення в період її перебування у шлюбно-сімейних відносинах з [PERSON], то зазначеними вище судовими рішеннями встановлено, що квитанції про виклик майстрів, закупівлю матеріалів були видані вже після смерті [PERSON], тобто після 2009 року, тому не можуть бути підставами на підтвердження позовних вимог позивачки. Доказів того, що вартість квартири як об'єкту, що належала [PERSON] на праві приватної власності за час шлюбу у період з 2003-2009 роках суттєво збільшилась не надано. Тому, на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не доказуються при розгляді даної справи. Щодо поліпшень, здійснених у квартирі після смерті [PERSON] слід зазначити наступне. Добросовісний володілець може залишити за собою здійснені ним поліпшення речі, якщо їх можна відокремити без її пошкодження. Під поліпшенням розуміють такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості речі. Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний володілець має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість речі (частина четверта статті 390 ЦК). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Згідно з роз'ясненнями в п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 04. 10. 1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Таким чином здійснення поліпшень позивачем як учасником спільної часткової власності не збільшило корисну площу квартири, здійснено без згоди інших учасників спільної часткової власності, не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, а тому підстав для їх зміни не має. Водночас, слід зазначити, що судом не призначалася у справі судова будівельно-технічна (товарознавча) експертиза зважаючи на її недоцільність. Сторона відповідачів, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивач іншого належними та допустимими доказами не довів, хоча за ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed