Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про часткову зміну предмету позову від 02.04.2020 року просила визнати недійсним шлюбний договір від 03.04.2019 року, укладений між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.М., реєстровий № 181 від 03.04.2019 року; визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 03.04.2019 року, укладений між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.М., реєстровий № 180 від 03.04.2019 року; визнати недійсним договір дарування частки у статутному капіталі ТОВ «Маун» від 03.04.2019 року, укладений між нею та [PERSON] від 03.04.2020 року; витребувати на її користь частку у статутному капіталі ТОВ «Маун» номінальною вартістю 924494,95 грн., що складає 35 %, з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнати за нею право власності на вказану частку у статутному капіталі; визнати недійсним договір дарування ННТ № 550025 від 03.04.2019 року автомобіля Skoda Octavia A5, 2012 року випуску, укладений між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.М.; визнати недійсним договір дарування ННТ № 550026 від 03.04.2019 року автомобіля Mercedes - Benz G350 TD, 2013 року випуску, укладений між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.М., витребувати на її користь вказаний автомобіль; визнати спільною сумісною власністю подружжя її та [PERSON] наступне майно: житловий будинок літ. «К-2» загальною площею 410,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914666063101); земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 6310136300:07:020:0010 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914642863101); земельну ділянку площею 0,2907 га кадастровий номер 6321655800:01:004:0062 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1951719263216); земельну ділянку площею 0,015 га, кадастровий номер 6321655800:01:004:0061 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1951759763216); автомобіль MERSEDES-BENZ S 500, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля MERSEDES-BENZ G 350 TD, 2013 року випуску; автомобіль SKODA OCTAVIA А5, легковий хетчбек-В, 2012 року випуску; причіп-фургон-Е LMC Caravan 560 К, рік випуску 1998, дата реєстрації 05.08.2008 року; причіп легковий-В UMS BOAT, рік випуску 2009, дата реєстрації 21.08.2009; автомобіль ГАЗ 3302-288, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 330202-388, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 3307, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «МАУН» у сумі 2641414,14 гривень; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «НОВАТОРБУД» у сумі 3 600 000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «ГРІН-ГЛЕЙД» у сумі 266 000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «МАУНТЕКС АГРО» у сумі 9000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «МАУНТЕКС» у сумі 10 740 000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ ФІРМА «ЛВС» у сумі 8 217000; грошові кошти, які станом на 03.04.2019 року знаходились на депозитному рахунку № [NUMBER] , відкритому у AT «ПУМБ», грошові кошти, які станом на 03.04.2019 року знаходились на депозитному рахунку № [NUMBER] , відкритому у AT «Альфа-Банк»; грошові кошти в сумі 400000 доларів США, що еквівалентно 10789680, які були передані позивачу 03.04.2019 року. Визнати недійсними договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Новаторбуд» у розмірі 45 % статутного капіталу товариства, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Маунтекс Агро» у розмірі 90 % статутного капіталу товариства, укладений між [PERSON] та ТОВ «ІМС-Маунтекс»; договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Маунтекс» у розмірі 100 % статутного капіталу між [PERSON] та ТОВ «ІМС-Маунтекс»; договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ фірма «ЛВС» у розмірі 100 % статутного капіталу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір позики від 16.09.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 5000000 грн. зі строком повернення до 16.09.2023 року. Визнати недійсним договір іпотеки від 16.09.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , яким в іпотеку передано житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним договір позики від 09.04.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 1572002 грн. Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки від 01.11.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 6321655800:01:004:0061, площею 0,015 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку, витребувати її з чужого незаконного володіння [PERSON] . Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки від 01.11.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , кадастровий номер 6321655800:01:004:0062, площею 0,2907 га за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку, витребувати її з чужого незаконного володіння [PERSON] . Визнати за позивачем в порядку поділу майна подружжя право особистої власності на наступне майно: житловий будинок літ. «К-2» загальною площею 410,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914666063101) з усіма предметами вжитку, меблями, побутовою технікою; земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 6310136300:07:020:0010 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914642863101); земельну ділянку площею 0,2907 га кадастровий номер 6321655800:01:004:0062 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1951719263216); земельну ділянку площею 0,015 га, кадастровий номер 6321655800:01:004:0061 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1951759763216); частку у статутному капіталі ТОВ «Маун», номінальною вартістю 924494,95 грн., що становить 35 %; автомобіль MERSEDES-BENZ G 350 TD, 2013 року випуску; грошові кошти в сумі 400000 доларів США, що передані їй 03.04.2019 року. Визнати за позивачем в порядку поділу майна подружжя право власності на грошові кошти в сумі 2400000 грн., які станом на 03.04.2019 року знаходились на депозитному рахунку у АТ «ПУМБ» та на грошові кошти в сумі 6065279,53 грн., які станом на 03.04.2019 року знаходились на банківському рахунку у АТ «Альфа - банк» та стягнути вказані суми грошових коштів з [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право особистої власності на наступне майно: автомобіль MERSEDES-BENZ S 500, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль SKODA OCTAVIA А5, легковий хетчбек-В, 2012 року випуску; причіп-фургон-Е LMC Caravan 560 К, рік випуску 1998, дата реєстрації 05.08.2008 року; причіп легковий-В UMS BOAT, рік випуску 2009, дата реєстрації 21.08.2009; автомобіль ГАЗ 3302-288, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 330202-388, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 3307, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; частку у статутному капіталі ТОВ «МАУН» у сумі 1716919,19 гривень, що становить 65 % статутного капіталу товариства; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «НОВАТОРБУД» у сумі 3 600 000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «ГРІН-ГЛЕЙД» у сумі 266 000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «МАУНТЕКС АГРО» у сумі 9000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ «МАУНТЕКС» у сумі 10 740 000 грн.; грошовий вклад до статутного капіталу ТОВ ФІРМА «ЛВС» у сумі 8 217000; прво вимоги щодо повернення грошових коштів до [PERSON] в сумі 1572002 грн. Стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору 21899,40 грн. та витрати на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.07.2005 року вона з [PERSON] уклали шлюб, спільне проживання та ведення спільного господарства почалося з 12.11.2003 року. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . У 2012 році [PERSON] звернувся до неї з проханням тимчасово розірвати шлюб з метою забезпечення внутрішніх питань ведення бізнесу, уникнення претензій з боку контролюючих органів та кредиторів. На той час вона довіряла чоловіку, та рішенням суду від 25.10.2012 року їх шлюб розірвано. В подальшому їй стало відомо, що причиною офіційного розлучення стала необхідність відповідача придбати майно на спільні грошові кошти подружжя з метою оформлення особистої приватної власності. У період після розлучення з 25.10.2012 року до 14.03.2013 року вони продовжували проживати однією сім`єю, тобто шлюбні відносини не припинялися. 15.03.2013 року вона з відповідачем повторно уклали шлюб. У 2016 році вона проходила гормональну терапію у зв`язку з плануванням вагітності, після чого діагностований гормональний дисбаланс. Також виникла напруженість у стосунках з чоловіком, у зв`язку з чим у неї мав місце тяжкий депресивний синдром, вона проходила лікування в іноземних фахівців, перебувала на стаціонарному психіатричному лікуванні у Німеччині, в подальшому проходила лікування в Україні. З середини квітня 2019 року їх стосунки з чоловіком погіршувалися та вони перестали проживати разом, у зв`язку з чим постало питання про поділ спільного майна подружжя. Внаслідок застосування до неї з боку [PERSON] психічного тиску, на фоні існуючого депресивного синдрому, 03.04.2019 року нею підписано ряд заздалегідь підготовлених відповідачем документів, які є предметом розгляду по даній справі, тобто ті правочини, які вона просить визнати недійсними. В подальшому у грудні 2019 року після звернення до фахових юристів, їй стало відомо про укладення [PERSON] ряду, на її думку, фіктивних правочинів, які є предметом розгляду по даній справі, якими [PERSON] переоформив майно на третіх осіб, що є давніми знайомими відповідача. Усе спірне майно обтяжене або відчужене, на думку позивача, за схемними правочинами на користь близьких до чоловіка осіб, а фактично це майно перебуває у власності та контролюється [PERSON] . Підставою для визнання недійсними оскаржуваних правочинів, що підписані позивачем, стала відсутність вільного волевиявлення та невідповідність внутрішній волі, наявність психічного тиску з боку [PERSON] . Також, вказала про те, що внаслідок укладення договорів вона поставлена у надзвичайно невигідне матеріальне становище, зменшують обсяг прав спільної дитини, суперечать засадам добросовісності, справедливості та розумності. Крім того, нею не надавалась згода на укладення оскаржуваних правочинів між [PERSON] та третіми особами - відповідачами по даній справі, схемні договори позик та іпотек є фіктивними, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, єдиною підставою вказаних правочинів було створення юридичних підстав для переоформлення та обтяження майна - гроші за зазначеними договорами в дійсності не надавались. 06.07.2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Репетя В.О. звернувся до суду із заявою про залишення даного позову без розгляду в порядку п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України та повернення суми сплаченого судового збору у розмірі 21900 грн. Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Тобто, враховуючи викладене даною нормою не встановлено обов`язок постановити ухвалу про залишення позову без розгляду за наявності відповідної заяви позивача. Крім того, в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова 06.07.2020 року надійшов аналогічний позов [PERSON] з ідентичними вимогами (справа № 638/9195/20), який ухвалою суду від 07.07.2020 року залишений без руху в тому числі через не надання документу, що підтверджує сплату судового збору. Разом з даним позовом надійшла заява про забезпечення позову [PERSON] про визнання недійсними договорів та витребування майна, яка також є аналогічною розглянутій заяві про забезпечення позову в рамках даного провадження. Ухвалою суду від 07.07.2020 року вказана заява про забезпечення позову повернута позивачу через невідповідність вимогам діючого ЦПК України. Відповідно до ст..44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що представниками позивача неодноразово подавалися заяви з проханням про відкладення розгляду справи, а саме 15.04.2020 року, 29.04.2020 року, 19.05.2020 року, 03.06.2020 року. Остання заява датована 03.06.2020 року надійшла на адресу суду засобами електронного зв`язку від представника, повноваження якої відсутні в матеріалах цивільної справи. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Лагутіним І.В. 14.07.2020 року подано заяву про розгляд справи по суті на підставі наявних доказів за його відсутності з урахуванням наявних фактів, що свідчать про зловживання стороною позивача процесуальними правами наданими діючим законодавством України. Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, відсутність норми, що зобов`язує суд задовольнити заяву позивача про залишення позову без розгляду, звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом до постановлення рішення за заявою поданою представником позивача від 06.07.2020 року, що свідчить про наявність та актуальність даного спору, що не врегульований сторонами в позасудовому порядку мирним шляхом, суд визнає такі дії як зловживання процесуальними правами та приймаючи до уваги вищенаведене, вважає за доцільне, зберігаючи баланс інтересів сторін, та з метою відновлення довіри до правосуддя, що в тому числі підривається такими діями учасників процесу, які не дочекавшись рішення по суті за поданою заявою звертаються до іншого суду з аналогічними вимогами, суд прийшов до висновку про розгляд справи по суті на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лагутін І.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позов, згідно якого вказав на не надання позивачем належних та допустимих доказів жодної з обставин, з якими вона пов`язує можливість задоволення її позовних вимог, зокрема вчинення щодо неї психічного насильства, порушення правочинами інтересів їх спільної з відповідачем дитини, фіктивність правочинів, обґрунтування позовних вимог будується лише на припущеннях позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. При цьому відповідачів, кожний окремо, на виконання ухвали суду, надіслали суду заяви свідків в порядку ст.93 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.В. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримавши раніше поданий відзив на позов, згідно якого підтверджено факт посвідчення нею більшості оскаржуваних позивачем правочинів, під час вчинення нотаріальних дій за оскаржуваними правочинами сторонами надавались усі необхідні документи та підтверджувався факт того, що вони не носять характер фіктивних та удаваних, вона переконувалась у дієздатності учасників правочинів, а тому підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій були відсутні, договори посвідчено згідно норм чинного законодавства. 14.07.2020 року представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Шипенко М.С. надав заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2005 року до 25.10.2012 року . Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 15.03.2013 року шлюб між сторонами у справі був повторно зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 268 від 15.03.2013 року. 03.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено наступні договори: 1. дарування частки у статутному капіталі ТОВ «МАУН», згідно якого позивач подарувала відповідачу 35 % частки у статутному капіталі вказаного товариства; 2. договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.В., згідно якого сторони у справі провели добровільний поділ спільного майна, придбаного ними під час зареєстрованого шлюбу; 3. шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.В., метою якого визначено врегулювання майнових прав та обов`язків подружжя; 4. договори дарування автомобілів MERSEDES-BENZ G 350 TD, 2013 року випуску, SKODA OCTAVIA А5, легковий хетчбек- В , 2012 року випуску. Вказуючи про недійсність вказаних правочинів [PERSON] посилається на ч.ч.3,6 ст.203, ч.1 ст.231 ЦК України, вказуючи на психічне насильство з боку [PERSON] та те, що вони суперечать інтересам їх спільної неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під спливом насильства (ст.231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів про те, що відносно останньої відповідач [PERSON] вчиняв психологічний тиск. Наведені у відповіді на відзив обставини, зокрема, образи з боку [PERSON] на адресу позивача та їх спільної доньки, обмеження щодо спілкування позивача з її родичами, не визнаються [PERSON] , що підтверджується у заяві в порядку ст.93 ЦПК України, в яких він заперечує вказані обставини. Позивачем доказів існування таких обставин не надано. Також, позивачем не надано доказів про звернення до компетентних органів із заявами про вчинення незаконних дій по відношенню до неї з боку відповідача [PERSON] . Наведені у відповіді на відзив обставини вчинення щодо позивача протиправних дій та докази її звернення до правоохоронних органів не можуть вважатися належними доказами по справі, оскільки не містять відомостей щодо вчинення таких дій [PERSON] , а також мали місце після укладення оспорюваних правочинів та відповідно не могли впливати на волю позивача під час їх укладання. Поряд з цим, як вбачається зі змісту оспорюваних договорів, підписаних [PERSON] , а також із заяви свідка, наданої в порядку ст.93 ЦПК України приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.М., нотаріусом вжито заходів щодо перевірки дієздатності, відповідності волі та волевиявлення [PERSON] перед укладанням та посвідченням спірних правочинів, а також вимог щодо забезпечення ознайомлення зі змістом документа сторін, в тому числі [PERSON] . Так, відповідно до п. 1 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) передбачено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. Згідно ч. 3 глави 9 Порядку перед підписанням документа нотаріус зобов`язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Згідно п. 1 глави 4 Порядку дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про невиконання нотаріусом зазначених вимог Порядку. Крім того, нотаріусом у заяві свідка зазначено, що [PERSON] ознайомлювалася зі змістом кожного із проектів договорів без обмеження у її часу, останній запропоновано разі необхідності внести відповідні зміни та/або корективи; в ході спілкування зі сторонами оспорюваних договорів, кожен з них підтвердив своє добровільне рішення щодо укладення таких договорів, відсутність примусу та/або тиску. Зазначена заява свідка складена у відповідності до вимог ст.93 ЦПК України та містить посилання на обізнаність свідка з положеннями ст.384 КК України щодо кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве покарання свідка. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, позивачем не доведено факт застосування до неї психологічного тиску оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вказаної обставини, такі твердження спростовуються письмовими доказами по справі. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що поділ майна подружжя був нерівнозначний, а договори дарування мали під собою логічних підстав, як на доказ застосування відносно [PERSON] психологічного тиску. Посилання позивача на те, що поділ майна подружжя був нерівнозначний, а договори дарування не мали під собою логічних підстав не можуть свідчити про застосування відносно [PERSON] психологічного тиску. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, спірні правовідносини не вимагають визначення дійсної вартості майна, що підлягає поділу, а жодна із сторін спірного правочину не вимагала проведення оцінки майна, підписавшись під текстом договору п. 2 від 03.04.2019 року за взаємною домовленістю сторін, зазначене майно оцінене рівнозначно. Укладаючи договір про поділ спільного майна подружжя від 03.04.2019 року сторони виходили з рівності вартісного вираження майна, що підлягає поділу, та в межах наданої їм законом свободи визначили її на власний розсуд. Подружжя укладаючи договір про поділ спільного майне не зв`язане презумпцією рівності часток подружжя у такому майні. Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що посилання на порушення спірним правочином принципу рівності часток подружжя не може бути підставою для визнання недійним договору про поділ спільного майна подружжя, оскільки відповідно до положень статті 69 СК України сторони вправі поділити майно за їх згодою, отже добровільне укладання договору про поділ майна подружжя передбачає можливість сторін відступити від рівності часток подружжя у спільно набутому майні під час шлюбу (Постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 752/18987/16-ц). Отже, факт відступу сторін договору про поділ спільного майна подружжя від рівності часток подружжя не може бути ані підставою для визнання такого договору недійним, ані доказом того, що відносно однієї із сторін договору вчинено психологічний тиск. Таким чином, спірний договір від 03.04.21019 року відповідає нормам чинного законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. При укладенні спірного правочину не порушено принципу рівності часток подружжя, оскільки сторони за взаємною згодою та спільною домовленістю визначили розмір частки кожного у спільному сумісному майні та підписали відповідний правочин. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, наявності у неї психічних захворювань та/або психічних розладів та/або окремих симптомів, що могли вплинути на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, або іншим чином сприяти пригніченню її волі. Надані позивачем виписки з медичних закладів Німеччини, де вона проходила лікування не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не відповідають формі медичної документації, а є лише текстом надрукованому на паперовому носії, що не містить будь -яких реквізитів (печаток, штампів, фірмових бланків), які б могли свідчити та ідентифікувати цей текст як медичний висновок, виписка з історії хвороби та інше. Також, суд враховує, що відповідно до змісту позовної заяви лікування позивач проходила восени 2017 року та навесні 2018 року, спірні правочини укладено 03.04.2019 року, позивачем не надано доказів того, що хворобливий стан, на які вона посилається у позові існував станом на 03.03.2019 року. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Щодо посилання позивача на порушення [PERSON] майнових прав спільної з відповідачем дитини при відчуженні спірного майна, то до нього суд ставиться критично, оскільки умови договору про поділ спільного сумісного майна подружжя не передбачають умови, що дитина сторін буде проживати з матір`ю, відомостей про визначення місця проживання дитини, порядок участі батьків у її вихованні оскаржуваний правочин не містить. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази того, що поділ майна подружжя суперечить правам дитини. Щодо визнання недійними договорів укладених між [PERSON] та іншими відповідачами по справі. Дані оскаржувані правочини укладені [PERSON] після 03.04.2019 року, тобто після підписання сторонами у справі шлюбного договору та договору про поділ майна подружжя. Із урахуванням положень статті 115 ЦК України, статті 85 ГК України та статті 12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Таким чином, із моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч статті 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення статей 116 ЦК України є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім`ї. Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства, це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а другий із подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Отже, на разі відсутні правові підстави для визнання укладених [PERSON] договорів купівлі-продажу недійсними, оскільки частка в статутному капіталі господарського товариства не є (і не була) спільною власністю подружжя, корпоративні права [PERSON] належать виключно йому, тому він мав право розпоряджання ними без згоди дружини, як до, так і після укладення спірних договорів від 03.04.2019 р. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 569/6236/16-ц. Посилання позивача на те, що договори щодо розпорядження особистим майном [PERSON] після 03.04.2019 року укладалися лише формально з метою приховування та обтяження майна, є не більше ніж припущенням. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним (Постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 607/15555/17). Сторони спірних правочинів укладаючи договори діяли добросовісно, з метою досягнення відповідних правових наслідків. На виконання правочинів укладених [PERSON] з іншими відповідачами було передано майно обумовлене в них, що виключає посилання позивача на фіктивність таких правочинів. Такі висновки суду також були підтверджені заявами відповідачів у справі, які є сторонами оскаржуваних правочинів та в порядку ст..93 ЦПК України надали суду письмові заяви, в яких надаючи відповіді на поставлені питання спростовували фіктивність правочинів, що укладались між ними та [PERSON] . В позовній заяві [PERSON] порушує питання про визнання майна, яке було поділено подружжям, спільною сумісною власністю та його поділ. Такі вимоги не підлягають задоволенню, як похідні від позовних вимог про визнання недійсними договорів укладених між подружжям, а також укладених між [PERSON] та іншими відповідачами по справі, правові та фактичні підстави задоволення таких позовних вимог відсутні. Враховуючи викладене, не надання позивачем належних та допустимих доказів жодної із обставин, з якими вона пов`язує можливість задоволення її позовних вимог, зокрема вчинення щодо неї психічного насильства, порушення правочинами інтересів їх спільної з відповідачем дитини, фіктивність «схемних» правочинів, обґрунтування позивачем своїх позовних вимог виключно припущеннями, суд прийшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю позивачем обставин, на які вона посилається. Позовні вимоги, щодо визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу, суд також залишає без задоволення, як похідні. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі суд покладає судовий збір на сторону позивача. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 16.12.2019 року за заявою позивача [PERSON] вжито заходи забезпечення позову відносно майна, що є предметом спірних відносин, зокрема шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, накладення заборони вчиняти реєстраційній дії щодо нерухомого майна та корпоративних прав. Ухвалою суду від 16.04.2020 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Лагутіна І.В. про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] . Скасовано арешт та заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо певних транспортних засобів, вжитих ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2019 року, заборону відчуження частки у статутних капіталах господарських товариств: частки у статутному капіталі ТОВ «МАУН»; ТОВ «НОВАТОРБУД»; ТОВ «ГРІН-ГЛЕЙД»; ТОВ «МАУНТЕКС АГРО»; ТОВ «ІМС-МАУНТЕКС»; ТОВ «МАУНТЕКС»; ТОВ «ІМС-МАУНТЕКС»; ТОВ ФІРМА «ЛВС». Скасовано заборону органам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань; нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо наступних часток у статутних капіталах вказаних господарських товариств. Таким чином, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову [PERSON] , суд згідно вимог ст.158 ЦПК України, вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 16.12.2019 року, які в подальшому були частково скасовані відповідною ухвалою від 16.04.2020 року.

Outcome: dismissed