Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власницею земельної частки (паю), на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ХР № 0141390 від 22 лютого 1997 року, виданого Дворічанською районною державною адміністрацією Харківської області, який був втрачений, а коли вона звернулась до Відділу у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою про видачу дубліката, листом від 31 серпня 2020 року отримала відповідь, що видача дублікатів сертифікатів не передбачена чинним законодавством. Вказана обставина позбавляє заявницю можливості оформити своє право на земельну ділянку згідно з чинним законодавством. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача - в.о. Вільшанського сільського голови в підготовче судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила справу розглянути за відсутності представника Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачкою обставин справи, наданих нею доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з відповіддю за заяву № М-67/0-0.23,17-65/138-20 від 11 серпня 2020 року, наданою Відділом у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, інформація щодо видачі Державного акта на права приватної власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] - у Відділі відсутня (а. с. 6). Відповідно до інформації № М-75/0-0.23,17-73/138-20 від 26 серпня 2020 року, наданого Відділом у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, встановлено, що згідно з записом № 773 «Книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай)» за [PERSON] обліковується сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий Дворічанською районною державною адміністрацією, серії ХР № 0141390 від 22 лютого 1997 року (а. с. 7). Згідно з довідкою № М-91/0-0.23,17-90/138-20 від 21 вересня 2020 року, наданою Відділом у Дворічанському районні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, розмір земельної частки (паю) колишнього КСП «Вільшанське» на території Вільшанської сільської ради становить 6,31 в умовних кадастрових гектарах, в тому числі: рілля - 5,40 умовних кадастрових гектар; сіножаті - 0,28 умовних кадастрових гектар; пасовища - 0,63 умовних кадастрових гектар. Згідно з відповіддю за заяву № М-77/0-0.23,17-76/138-20 від 31 серпня 2020 року, наданою Відділом у Дворічанському районні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до компетенції Відділу у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не входить видача дублікатів сертифікатів на право на земельні частки (паї)(а. с. 8). Відповідно до оголошення, розміщеного в газеті Дворічанський Край, загублений сертифікат (пай) серії ХР № 0141390, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований 22 лютого 1997 року, вважати недійсним (а. с. 9). Частина 2 ст.14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем поданого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved