Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що є власником будинку [ADDRESS], Закарпатської області, однак в будинку зареєстрований [PERSON]. Таким чином реєстрація відповідача в будинку створює незручності, додаткові витрати на його утримання, порушує її право, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомих причин, повідомлявся належним чином через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України,на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2010 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право права власності. ( а.с. 4). Згідно довідки виданої ТОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс» від 16.11.2017 року № 1-018412 в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] 1991року народження - син.( а.с. 14). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, а тому втратив право на користування будинком [ADDRESS], у зв'язку з чим позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved