Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради, яким просить визнати право власності на квартиру № 7, будинок № 176 корпус № 4 по проспекту Гагаріна в місті Харкові. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2007, їй на праві власності належить зазначена квартира. В цій квартирі вона зареєстрована та проживає зі своєю донькою [PERSON], [INFO]. Проте, в 2015 році в неї були викрадені договір купівлі-продажу та паспорт. За цим фактом порушено кримінальне провадження. Люди, які вкрали документи вносять змінені данні про власника квартири. В матеріалах справи по оформленню договору купівлі-продажу квартири, які знаходяться у приватного нотаріуса [PERSON], змінений номер її паспорту. Крім того, договір купівлі-продажу вона оформлювала у іншого нотаріуса. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі. В своїх запереченнях зазначив, що оскільки право власності позиваки на спірну квартиру визнається і ніким не оспорюється, то не має підстав для задоволення позову. Суд, вислухавши учасників, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2016 право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2007 року. Статтею 59 ЦПК України, встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог и заперечень. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Абзацом 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2016 та інвентарної справи спірної квартири, оглянутої у судовому засіданні, право власності на спірну квартиру №7, яка розташована за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, будинок № 176, корпус № 4, зареєстроване за позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2007. Доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання третіми особами її права власності на спірну квартиру, як того вимагають положення ЦПК України, позивачем не надано. Крім того, 08 липня 2017 року позивачем отримано у приватного нотаріуса [PERSON] дублікат договору купівлі-продажу від 02.07.2007, що має силу оригіналу, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 липня 2017 року державним реєстратором, при цьому [PERSON] визначена як одноособовий власник спірної квартири. Зазначені обставини свідчать про те, що твердження [PERSON] про відсутність у неї правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно не відповідають дійсності. Аналіз наведеного законодавства і обставин справи свідчить що позивачем не надано належних та допустимих доказів про порушення її права власності, виходячи з чого суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову про визнання права власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed