Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 46179,11 грн. заборгованості за договором позики від 16.07.2012 року; 2495,38 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики від 16.07.2012 року, та 486.75 грн. понесених судових витрат при зверненні до суду, а всього на загальну суму 49161,24грн. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував та зменшував розмір позовних вимог і за останніми вимогами від 15.08.2014 року просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 46179,11 грн. заборгованості за договором позики від 16.07.2012 року; 2495,38 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики від 16.07.2012 року, 25882.49 грн.- проценти за користування позикою та 745.32 грн. понесених судових витрат при зверненні до суду, а всього на загальну суму 75302.70 грн. та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5250 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, які викладені в позовній заяві та просить задовольнити позов. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, будучи повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник відповідача надав письмове заперечення по даному позову. Суд, в судовому засіданні заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25.03.2014 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 135881,00 грн. заборгованості за договором позики з розрахунку 17000 доларів США; 5818,66 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу та 1417,000 грн. судових витрат, а всього на загальну суму 143116,66 грн.(а.с.5-8) Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимог у однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ураз відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вище викладене, з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов'язання за розпискою від 16.07.2012 р. на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі на рівні облікової ставки НБУ щомісячно за період з 16.07.2012 року по 31.07.2014 року в сумі 25882,49 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період з 03.02.2014 року по 04.07.2014 року в сумі 2495,38 грн. відповідно до ст. ст. 625, 1050 ЦК України. Що стосується стягненню 46179,11 грн. заборгованості за договором позики від 16.07.2012 року то доводи позивача та його представника фактично зводяться до незгоди з ухваленим раніше судовим рішенням Олевського районного суду від 25.03.2014 року, оскільки на день прийняття рішення не правильно визначений курс іноземної валюти, що є порушенням ч.2 ст. 33 ЦК України. Із зазначеного рішення вбачається, що позивач звертався з позовом про стягнення боргу, який ним зазначено у гривнях України. Позовні вимоги задоволені і заборгованість визначена у гривнях України. Позивачу було достовірно відомо про висновки суду зазначені у рішенні, а також те що на час прийняття рішення суду 25.03.2014 року офіційний курс гривні відносно долара було змінено, позивач погодився з даним рішенням його не оскаржив, отримав виконавчий лист і по цьому листу відкрито виконавче провадження. У даному випадку позивач не використав своє право на оскарження судового рішення, яке не відповідає на її думку вимогам Закону. Фактичне оскарження судового рішення, яким вирішено спір між сторонами, шляхом нового звернення до суду, чинним ЦПК України не передбачено. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому до стягнення підлягають судові витрати в сумі 283.77 грн. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, а саме з витягу договору № 2/01/2014 про надання правової допомоги від 30.01.2014 року, що він укладений між позивачкою та адвокатським об'єднанням «Аспект». Відповідно до зазначеного договору позивачка доручає адвокатському об'єднанню вивчити та скласти необхідні документи для звернення до суду, представляти права і законні інтереси в судді та надавати правову допомогу з усіма повноваженнями представника. Згідно квитанції від 28.11.2014 року позивачем сплачено адвокатському об'єднанню «Аспект» 5250 грн. Згідно акту прийому передачі послуг №13 від 28 листопада 2014 року. Послуги складались із наступного: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів. Надання усних консультацій та роз'яснень що до правових питань, витрачено часу 2 години, що складає 700 грн.; складання процесуальних документів (позовної заяви, пояснень, скарг, претензій, заяв, клопотань, листів, тощо), витрачено часу 10 годин, що складає 3500 грн.; представництво клієнта в судах, витрачено часу 3 години , що складає 1050 грн. Акт прийому передачі послуг №13 від 28 листопада 2014 року був укладений між позивачкою та представником адвокатського об'єднання «Аспект» [PERSON] Відповідно до ордеру на надання правової допомоги (а.с.13 ) адвокату [PERSON] надано право надавати правову допомогу в Олевському районному суді і ВДВС Олевскького РУЮ. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що представник позивача був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу або адвокат, а був допущений відповідно до договору та ордеру як представник. За таких обставин, що договір про надання правової допомоги укладений між позивачкою та адвокатським об'єднанням «Аспект», акт прийому передачі послуг №13 від 28 листопада 2014 року укладений не з адвокатським об'єднанням «Аспект», а його представником [PERSON], суду не надано доказів що адвокат [PERSON] є членом адвокатського об'єднання і на його покладались обов'язки по наданню таких послуг, які зазначені в акті, крім того відсутня заява позивачки і відповідно ухвала суду про допущення по справі в якості адвоката [PERSON], до розгляду справи він був допущений по ордеру адвоката, як представник позивачки, тому у суду відсутні підстави стягувати з відповідача витрати на правову допомогу, які вона сплатила адвокатському об'єднанню «Аспект».

Outcome: partial