Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати квартиру №37, розташовану по вул.1 Травня 8-б, м.Чорноморська, Одеської області, загальною площею 79,8 кв.м., яка придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3184 особистою приватною власністю [PERSON] (а.с.2-3). Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.11.1983 року, фактично шлюбні відносини між ними були припинені в грудні 2004 року. За час перебування в шлюбі вони набули у власність квартиру №37, розташовану по вул.1 Травня 8-б, м.Чорноморська, Одеської області, яку відповідач продав без її згоди з підстав наявності боргів. Позивач разом з дітьми зареєстрована та проживає у вказаній квартирі по теперішній час, з квартири вони не виселялися. Так як ця квартира була єдиним житлом позивача та її дітей, позивач за особисті кошти викупила квартиру у нового власника, тому вважає цю квартиру особистою приватною власністю. Оскільки на момент підписання договору купівлі-продажу шлюб між позивачем та відповідачем не було розірвано, але фактично шлюбні відносини між ними були припинені з грудня 2014 року, позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала викладені обставини та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про день час та місце розгляду справи (а.с.26,28), про причини неявки суду не сповістив, заперечень проти позову не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягаю задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (після реєстрації шлюбу в 2011 році змінила прізвище з «Денисюк» на «Дзюбенко») та відповідач [PERSON] з 05.11.1983 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.06.2008 року було розірвано (а.с.6,7,33). За час перебування в шлюбі ними було набуто квартиру №37, розташовану по вул.1 Травня 8-б, м.Чорноморська, Одеської області, загальною площею 79,8 кв.м., квартира була зареєстрована на імя [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.12.1999 року (а.с.10,11). Відповідно до ст.60 СК України (Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже вказана квартира була спільною сумісною власністю подружжя. Згідно договору купівлі-продажу від 30 серпня 2004 року відповідач [PERSON] продав [PERSON] квартиру №37, розташовану по вул.1 Травня 8-б, м.Чорноморська, Одеської області (а.с.14), і як стверджує позивач квартиру він продав без її згоди, у звязку з наявністю боргів. Позивач разом з дітьми зареєстрована та постійно мешкає у вказаній квартирі по теперішній час (а.с.13). Для того, щоб повернути квартиру у свою власність, позивач позичила у громадянки [PERSON] кошти в сумі 11 тисяч доларів США, що підтверджується розпискою від 29.03.2005 року, і 25.05.2005 року підписала договір купівлі-продажу, згідно якого придбала у [PERSON] квартиру №37, розташовану по вул.1 Травня 8-б, м.Чорноморська, Одеської області (а.с.15). Вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Також суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно п.30 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд, відповідно до ч.6 ст.57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Враховуючи, що позивачем [PERSON] спірна квартира була придбана за час її окремого проживання з відповідачем, у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин, та за особисті кошти, суд приходить до висновку, що квартира №37, розташована по вул.1 Травня 8-б, м.Чорноморська, Одеської області, є особистою приватною власністю [PERSON], тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved