Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], [PERSON] у якому посилаючись на незаконність виданого свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане Генічеською державною нотаріальною конторою 17 січня 2009 року, щодо успадкування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 09 червня 1990 року зареєструвала шлюбу з [PERSON] та перебували в зареєстрованому шлюбу по день смерті останнього 03.09.2001 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до якої ввійшов належний померлому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак як вказує позивач, у своїй заяві про прийняття спадщини, про те, що будинок ввійшов до складу спадщини, вона не зазначала, та вважає його включення нотаріусом до спадкового майна таким, що порушує її права. Вона ж будучи спадкоємцем, який на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, фактично прийняла спадщину в тому числі й вказаний житловий будинок. З огляду на викладене поділ будинку між трьома спадкоємцями вважає незаконним. Також зазначає, що свідоцтво про право на спадщину було видано через вісім років після смерті спадкодавця, та без її на те згоди, що суперечить вимогам законодавства. З урахуванням викладеного просила суд позов задовольнити. В подальшому подала заяву у якій вказувала, що будинок було розділено нотаріусом без її відома через вісім років після смерті чоловіка. Та до цього часу їй нічого відомо не було. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позові. Додатково також зазначив, що після смерті [PERSON] нотаріусом невірно було визначено долі за якими здійснено поділ житлового будинку. Вказує, що відповідачі по справі не мали права на отримання частки у спадковому майні, оскільки вказаний будинок не був зазначений у заяві про прийняття спадщини, поданій позивачем. Також вказував, що нотаріусом при поділі будинку невірно визначено долі, на які спадкоємці отримали право власності. Так на думку представника позивач має право на ? частину майна що залишилося після смерті [PERSON], про що зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом, однак фактично їй видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину будинку, що су перить визначеній вище частці. В подальшому також зазначив, що поділ будинку нотаріусом було здійснено без відома позивача та зі спливом значного строку після смерті спадкодавця, що свідчить про порушення законодавства. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання при вирішенні даної справи покладалася на розсуд суду та вказувала, що при розгляді даного питання також слід зважати на думку [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом видано у відповідності до законодавства України на відповідних правових підставах. Позов заявлено після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після спливу восьми років. Просила суд в позові відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Представник третьої особи - Генічеської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень сторін, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої ввійшов належний померлому на підставі договору купівлі продажу від 01.09.1990 року, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2008 року вбачається, що [PERSON], будучи дочкою померлого та відповідно спадкоємцем за законом першої черги отримала у спадок частину житлового будинку, що належав спадкодавцеві. При цьому інші 2/3 частки будинку залишилися відкритими за [PERSON] та [PERSON] З свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2009 року вбачається, що [PERSON] будучи дружиною померлого та відповідно спадкоємцем за законом першої черги отримала у спадок ? частки майна [PERSON], яке складається з 2/3 частин житлового будинку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Інша ? частка спадкового майна залишилася відкритою за [PERSON] Відповідно до підпункту 4.14 п. 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку, при видачі Свідоцтва на право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, що підтверджують вказані факти. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на викладене, посилання позивача та її представника, щодо протизаконного включення нотаріусом до складу спадщини житлового будинку повністю спростовується вказаною нормою. В силу ст.. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відомостей щодо усунення будь-кого зі спадкоємців від права на спадкування суду не надано. Також судом не встановлено що між сторонами наявний договір або досягнуто угоди про зміну розміру часток у спадщині. З вказаного слідує, що доводи позивача та її представника щодо помилкового визначення долей нотаріусом також не відповідають дійсним обставинам справи та позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими. Так з наданих матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] із відповідною заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням того що вказані особи є спадкоємцями першої черги за законом, спадщина між ними підлягає поділу у рівних частках. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.05.2008 року підтверджено, що [PERSON] скористалася своїм правом, щодо прийняття своєї частки у спадщині та оформила спадщину отримавши відповідне свідоцтво на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. При цьому інші 2/3 частки будинку залишилися відкритими за [PERSON] та [PERSON] Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.01.2009 року підтверджено, що [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги, отримала у спадок ? частки майна [PERSON], що залишалася відкритою після прийняття своєї частки у спадщину [PERSON], зокрема й 2\\3 частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. При цьому інша частина - ? майна від 2/3 частин залишилася відкритою за [PERSON] Тобто звертаючись з відповідним позовом до суду, позивач вважала, що її право є порушеним внаслідок невірного визначення долей між спадкоємцями. Разом з тим, досліджені в судовому засіданні докази, повністю спростовують доводи позивача, покладені в основу позову, щодо незаконності виданого свідоцтва про право на спадщину, оскільки судом не виявлено помилки при визначенні долей спадкоємців. Крім того, суд також вважає сумнівним доводи позивача, щодо того, що свідоцтво про право на спадщину за законом видано без її відома, та їй про дані обставини нічого не було відомо, оскільки як вбачаться з матеріалів справи, зокрема дублікату договору купівлі продажу, саме позивач [PERSON] зверталася за отриманням дублікату цього 2008 року з метою оформлення спадщини, зокрема й на вказаний будинок. Вказані обставини свідчать про те, що саме позивачем вживалися активні дії, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ст.. 15 ЦПК України, захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право. Оскільки позивачем не було заявлено про наявність інших підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог та в межах доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені всупереч вимог ст.. 15 ЦПК України, є безпредметними та безпідставними у зв'язку з чим не ґрунтуються на вимогах закону. Суд з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки у позові відсутні підстави визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, а відповідно до ст.. 203 ЦК України, суд повинен перевірити, чи відповідає правочин вимогам закону і чи містить він загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину. Дані вимоги суд не міг перевірити оскільки позивачем не наведено за яких підстав свідоцтво про право на спадщину за законом є недійсним. Свідоцтво про право на спадщину, яке оскаржується, видано відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed