Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.1969 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі; від сумісного проживання мають двох повнолітніх дітей. Заочним рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу, а саме: в період 1993 - 1996 р.р., сторони побудували цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці загальною площею 0, 1007 га в межах згідно з планом, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; місце розташування: [ADDRESS]. На момент видачі державного акту на право приватної власності на землю Вінницько -Хутірською сільською радою 20.06.1994 року на ім'я [PERSON], діяв ЗК України в редакції 1992 року. Виходячи зі змісту ст. 30 ЗК України (в ред. 1992 року), при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. В зв'язку з розподілом будинку, що був збудований під час шлюбу за спільні кошти членів сім'ї, згідно норм статей 120 ЗК України, 377 ЦК України, позивач вважає, що має бути розділена і земельна ділянка, на якій він знаходиться. В даний час, між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільно нажитого майна, а саме: будинковолодіння № 10 по вул. Котляревського в с. Вінницькі Хутори та земельної ділянки, на якій він розташований. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку розділити спільне майно подружжя, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який згідно даних технічного паспорту ТОВ «БТІ СЕРВІС» від 03.07.2016 року складається з: входу в підвал під літерою «в/п»; підвалу під літерою «п/А»; житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; балкону; лоджії; лоджії; ґанку; ґанку; сараю, гаражу під літерою «Б»; убиральні під літерою «61»; сараю під літерою «62»; воріт № 1; воріт № 2; хвіртки № 3; огорожі № 4; колодязю І; вигрібної ями II; іншу 1/2 ідеальну частку даного майна залишити у власності відповідача [PERSON]; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1007 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; місце розташування: [ADDRESS]; кадастровий номер: [NUMBER]; іншу 1/2 ідеальну частку даного майна залишити у власності відповідача [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Галіцина В.В. не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов своєї довірительки підтримує, змін та доповнень не має, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Зі згоди представника позивача, згідно наданої заяви, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено по справі, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.09.1969 року (а.с. 5). Під час шлюбу, сторони побудували цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1007 га, що підтверджується свідоцтвом № 2350 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, виданим 16.12.2002 року виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради на підставі рішення виконкому Вінницько-Хутірської сільської ради від 29.11. 2002 року № 130 (а.с. 7); будівельним паспортом № 101 за 1991 рік (а.с. 12 - 16), що видані на ім'я [PERSON]. Даний факт також підтверджується актом, затвердженим 07.07.2016 року Вінцицько - Хутірською сільською радою та складеним в присутності сусідів (а.с. 28). Житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1007 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; місце розташування: [ADDRESS]; кадастровий номер: [NUMBER], на яку видано державний акт на право приватної власності на землю Вінницько - Хутірською сільською радою 20.06.1994 року на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Вінницько - Хутірської сільської ради від 18.12.1993 року, на ім'я [PERSON] (а.с. 8). Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: [NUMBER], що підтверджується довідкою Управління земельних ресурсів у Вінницькому районі Вінницької області про правовий статус земельної ділянки від 10.07.2008 року (а.с. 9). Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.12.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Відповідно до ст. 30 ЗК України ( в ред. 1992 року), при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Згідно вимог ст. 120 ч. 1,4 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між: подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377ЦК України. Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 377 ч. 1 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивачем [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, у зв'язку із зверненням до суду сплачено судовий збір в розмірі 2220 грн. 62 коп. та оплачено 2140 грн. 80 коп. за надання правової допомоги, що підтверджується відповідними письмовими доказами. За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4361 грн. 42 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved