Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 20.01.2014 року. Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року, шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі, до припинення шлюбних відносин у липні 2014 року сторонами за спільні кошти придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], та зареєстрований на відповідача на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2014 року. Станом на січень місяць 2017 року ринкова вартість спірного майна (житловий будинок) становить 57924 грн. 00 коп., що підтверджується звітом про оцінку майна від 06.02.2017 року. Зазначає, що спільне з відповідачем проживання у вказаному житловому будинку є не можливим і таким, що суперечить її інтересам, оскільки між сторонами припинені будь-які нормальні відносини. Подальше спілкування з відповідачем лише посилює неприязні відносини. Відповідач у даному житловому будинку не проживає з моменту його купівлі. Водночас, останній перешкоджає позивачу у доступі до користування спільним сумісним майном. Тому позивач вимушена тимчасово проживати у своїх близьких, родичів та друзів, оскільки не має іншого власного житла. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності. Відповідач у добровільному порядку не згоден виплатити грошову компенсацію за частку, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності, не згоден розділити майно в натурі, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач просить суд, у порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Судові витрати просить покласти на відповідача. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до ст.ст. 74-76 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року, шлюб між сторонами, зареєстрований 20 січня 2014 року, розірвано та відновлено позивачу її дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с. 7). Під час шлюбу відповідачем за спільні кошти подружжя придбано житловий будинок під [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу Науменком Ф.С., зареєстрованого в реєстрі за № 418 (а.с. 8-10). Ринкова вартість належного відповідачу житлового будинку, надвірних будівель та споруд, складає 57924 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот двадцять чотири) гривні 00 коп., що підтверджується звітом про визначення вартості нерухомого майна від 06.02.2017 року № 68 (а.с. 19-20). У відповідності до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2014 року, власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], є [PERSON] (а.с. 11-12). Згідно з довідкою Коритно-Забузької сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області від 28.12.2016 року №304, до складу сім'ї [PERSON], [INFO] входять: батько [PERSON], [INFO], та мати [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Судом встановлено, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами придбано сторонами під час їхнього шлюбу за спільні кошти, а тому суд приходить до висновку про належність до спільної сумісної власності сторін житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивачка звернулась до суду з позовом про поділ їх з відповідачем спільного майна, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що перебуває у спільній сумісній власності. Відповідно ч.1 ст. 63 СК України, яка кореспондується зі ст. 369 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За нормами ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 71 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено ст. 370 ЦК України, за нормами якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За нормами ч.1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч.1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS], який придбано ними під час перебування у шлюбі, суд вважає за необхідне визнати право власності позивача на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без його реального поділу. Частиною першою ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 640 грн., що підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved