Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та поділити вказаний будинок по 1/2 частині кожному, залишивши земельну ділянку площею 1200 кв. м. в спільному користуванні. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що в період з 25 вересня 1998 року до 18 січня 2017 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було нажите спільне майно, житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 1200 кв. м. Вказує, що будинок був збудований спільними фінансовими та фізичними зусиллями під час перебування у шлюбі, однак відповідач одноособово виготовив правовстановлюючі документи на житловий будинок до реєстрації шлюбу. На час укладання шлюбу між позивачем та відповідачем спірне домоволодіння складалось фактично лише з чотирьох стін та даху. За дев'ятнадцять років перебування у шлюбі сторони добудували будинок, побудували гараж, здійснили штукатурні роботи, встановили підлогу, встановили нові вікна і двері, облицювали ванну кімнату кахлем, встановили всі сантехнічні пристрої, встановили опалення, зробили повний монтаж електромережі, здійснили водовідведення по периметру будинку, облаштували прибудинкову територію, встановили паркан та виконали багато іншої роботи. Позивач зазначає, що вона особисто приймала участь в обслуговуванні багатьох будівельних робіт, готувала обіди майстрам, витрачала кошти на будівельні матеріали. Всі вказані роботи здійснювались в тому числі і за кошти позивача та її батьків, які допомагали їй та її сім'ї. Вважає, що спільними зусиллями з відповідачем вони фактично побудували новий будинок, оскільки за період перебування у шлюбі вартість будинку суттєво змінилась, а тому посилаючись на положення ст. 62 Сімейного кодексу України, просить визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ в рівних частках, залишивши земельну ділянку площею 1200 кв. м. в спільному користуванні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали, вказуючи, що спірний будинок був збудований та зареєстрований відповідачем до укладення шлюбу з позивачем. Після реєстрації шлюбу відповідача з позивачем вони одразу почали проживати в цьому будинку. На той час будинок повністю був збудований та введений в експлуатацію, були встановлені двері та вікна, зроблено опалення, повністю була пристосована до проживання одна кімната, а в інших кімнатах були виконані всі роботи крім оздоблювальних. Не заперечували проти того, що за час спільного проживання сторін були здійснені певні будівельні роботи, але вони проводилися для створення більш комфортних умов проживання і ніяким чином не впливають на збільшення вартості будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що під час спільного проживання позивача з відповідачем будинок був побудований, але без ремонту. За час спільного проживання вони прибудували ванну кімнату, поштукатурили стіни, змінили вікна на пластикові та збудували паркан. Зі слів матері позивача та самої позивачки, свідку було відомо, що мати допомагала сім'ї продуктами харчування та грошовими коштами. Свідок [PERSON] пояснила, що зі слів батьків позивача їй відомо, що вони допомагали позивачу грошовими коштами для будівництва будинку. Коли позивач почала проживати в будинку відповідача, в будинку були тільки цегляні стіни. Свідок [PERSON] пояснила, що сім'я [PERSON] проживала в будинку з 1998 року. Зі слів батьків позивача свідку було відомо, що позивач допомагала при будівництві будинку фізичною працею, а батьки позивача допомагали фінансово. Позивач офіційно на роботі не працювала. За час спільного проживання сторонами були придбані будівельні матеріали для оздоблення ванної кімнати, зроблений ремонт в спальній кімнаті та вітальні, а також змінені вікна на пластикові, побудовано паркан та криницю. Свідок [PERSON] пояснила, що була присутня у вказаному будинку, як тільки він був збудований. Сім'я проживала в одній кімнаті, яка була повністю придатна для проживання, також повністю була збудована та придатна для проживання веранда. На той момент позивач з відповідачем почали будувати ванну кімнату. Під час спільного проживання вони прибудували ванну кімнату, зробили ремонт по всьому будинку, збудували паркан. Вважає, що будівництво будинку було закінчене саме спільними зусиллями. Свідок [PERSON] пояснила, що сім'я [PERSON] проживала разом 19 років. Коли позивачка почала проживати з відповідачем була повністю придатна для проживання одна кімната. Решту кімнат позивач з відповідачем добудовували разом. Свідок [PERSON] пояснила, що вона особисто допомагала відповідачу в будівництві будинку ще до укладення шлюбу, здійснювала штукатурні роботи, а також навчила відповідача виконувати ці роботи. Коли позивач з відповідачем почали проживати разом, будинок вже був збудований. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 25.09.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кодимського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірванню шлюбу серії [NUMBER] від 18.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12.06.1997 року, відповідач став власником житлового будинку № [ADDRESS], тобто до укладення шлюбу з позивачем. Позивач [PERSON] просить визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ в рівних частках, посилаючись на положення ст. 62 Сімейного кодексу України (далі СК України), вказуючи, що вартість об'єкта нерухомості істотно збільшилася, внаслідок її особистого вкладу, а саме участі в обслуговуванні будівельних робіт, готування обідів майстрам, витрат коштів, в тому числі і коштів її батьків, на будівельні матеріали. Частиною 1 ст. 62 СК України передбачено, що у випадку, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд України в своєму рішенні від 08.11.2017 року по справі № 6-1447цс17 надав правовий висновок, в якому зазначив, що ст. 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування встановлених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою має бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно положень ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також у випадках, прямо передбачених ЦПК України. Таким чином, ті обставини, на які посилається позивач у своїх позовних вимогах повинні бути доведені перед судом відповідними доказами, поданими саме позивачем. Єдиними доказами, якими позивач обґрунтовує свої доводи щодо збільшення вартості будинку та своєї участі у роботах та затратах, внаслідок яких відбулось таке збільшення, являються пояснення свідків допитаних в судовому засіданні. Інших доказів позивачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку доказам, слід зазначити, що позивачем не було надано доказів вартості спірного будинку до його поліпшення та після поліпшення, а надані докази не дають можливості визначити чи дійсно за час перебування сторін у шлюбі, внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, вартість будинку істотно збільшилося. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed