Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 09.06.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким вона надала у борг відповідачу грошові кошти у сумі 2200 американських доларів строком на 1 рік. До спливу строку надання позики, тобто 09.06.2017 року, борг відповідачем їй не повернутий, а сама [PERSON] від зустрічі з нею ухиляється та можливо переховується. Станом на 20.10.2020 року відповідачем борг не повернутий і таким чином вона їй боргує 2200 американських доларів. Позивач зазначає, що від відсотків, які вказані в договорі, вона відмовляється, але просить сплатити їй моральне відшкодування 1000 американських доларів. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 2200 американських доларів, моральне відшкодування - 1000 американських доларів та судові витрати в сумі 840,80 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 09.06.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] у борг гроші в сумі 2200 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 09.06.2017 року. Вказані обставини підтверджуються договором позики від 09.06.2016 року та розпискою відповідача від 09.06.2016 року, оригінал якої додано до матеріалів справи. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконала і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу не повернула. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надала суду оригінал розписки відповідача від 09.06.2016 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконала свої зобов`язання за договором позики та повернула позивачу грошові кошти. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та доведеними, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 09.06.2016 року в розмірі 2200 доларів США. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18), заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Разом з тим, вирішуючи позов в частині заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідача на її користь 1000 доларів США на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із положень глави 71 ЦК України та які врегульовують зобов`язання, що виникають із договорів позики, кредиту та банківського вкладу та не передбачають відшкодування вказаної шкоди. Крім того, укладаючи вказаний правочин - договір позики, сторонами не визначався такий вид відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання як відшкодування моральної шкоди. З врахуванням викладеного та виходячи з того, що наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди, укладений між сторонами у справі договір позики не містить такого виду цивільної відповідальності, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1000 доларів США на відшкодування моральної шкоди є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial