Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька, мотивуючи тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 грудня 2009 року по дату прийняття 10 жовтня 2013 року Шахтарським міськрайонним судом Донецької області рішення про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з нею за місцем її фактичного проживання. Вона самостійно піклується про здоров'я дитини, займається її розвитком та навчанням. Відповідач сином не опікується, жодної допомоги не надає, аліменти протягом трьох років з моменту розірвання шлюбу не сплачує, здоров'ям або вихованням сина не цікавиться та своєю поведінкою доводить відсутність будь-якого інтересу до власної дитини. Протягом найближчого року вона має намір відпочити та оздоровити сина у Туреччині, Іспанії, Португалії або Франції. Прохання щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон на адресу відповідача вона нправити не має можливості, оскільки відповідач проживає на території, що непідконтрольна державним органам України та туди не здійснюється доставка пошвових відправлень та листів. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до турецької Республіки, Королівства Іспанія, Португальської Республіки, Французької Республіки малолітній дитині - [PERSON], зареєстрованому за адресою: [ADDRESS], у супровді матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] олександ ровича, [INFO], для відпочинку та оздоровлення на термін не більше 90 днів за одну поїзду протягом березня - вересня 2018 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи за відсутності будь-кого з учасників справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений, що підтверджується довідкою про розміщення на сайті Бердянського міськрайсуду Запорізької області інформації про виклик відповідача в судове засідання. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення справи до суду не надав, заперечень проти позову до суду також не надходило. Представник Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 12.12.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2009 року (а.с.8). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 9) . Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області №249/5137/13-ц від 10.10.2013 року шлюбу між сторонами розірвано (а.с.11-12). Як зазначає позивачка у позовній заяві, у неї виникла необхідність виїхати разом із сином за межі України до Туреччини, Іспанії, Португалії або Франції з метою відпочинку та оздоровлення у її супроводі без згоди батька. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строки та мету виїзду. Позивачка в своїй заяві просить надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини за межі України до Турецької республіки, Королівства Іспанія, Португальської Республіки, Французської Республіки протягом березня-вересня 2018 року. При цьому позивачкою не конкретизовано країна, час, з якого дитина буде виїжджати до певної країни, мету, період та місце перебування дитини у цій країні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання дозволу на багаторазовий виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретної держави, часу, періоду, мети та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed