Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1850 кв.м. для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Після смерті [PERSON] Першою державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу №1636/2008. 25 березня 2010 року позивачем було отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1-455 на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку 18 серпня 2010 року. 29 грудня 2017 року позивач звернулась до державного нотаріуса Ольховської Л.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1850 кв.м., що розташована в [ADDRESS]. 03 січня 2018 року державним нотаріусом Ольховською Л.М. ухвалено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що рішення виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №808 від 09 грудня 1997 року не відповідає вимогам ст. 67 Земельного кодексу України, прийнятого у 1990 році, в частині розміру земельної ділянки, а також, що право власності на земельну ділянку має підтверджуватися державним актом, який померла за життя не отримала. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 09 липня 2018 року, яке було відкладено на 07 серпня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Представник відповідача Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом Бабаївського селищного голови Мороза О.В. про розгляд справи за відсутності представника Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області. Представник третьої особи Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом в.о. завідувача Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунової Н.В., про розгляд справи за відсутності представника Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №808 від 09 грудня 1997 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1850 кв.м. для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON], [INFO], померла. За життя (06.07.2000 р.) померла склала заповіт, за яким все належне їй майно де б таке не знаходилося, та з чого б воно не складалося, та взагалі все що буде їй належати, та на що вона за законом буде мати право на день смерті [PERSON] заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON] Першою державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу №1636/2008 за заявою [PERSON] 25 березня 2010 року позивачем було отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1-455 на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку 18.08.2010 року. 29 грудня 2017 року позивач звернулась до державного нотаріуса Ольховської Л.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1850 кв.м., що розташована в [ADDRESS]. 03 січня 2018 року державним нотаріусом Ольховською Л.М. було ухвалено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що рішення виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №808 від 09.12.1997 р. не відповідає вимогам ст. 67 Земельного кодексу України, прийнятого у 1990 році, в частині розміру земельної ділянки, а також, що право власності на земельну ділянку має підтверджуватися державним актом, який померла за життя не отримала. Надання земельної ділянки у власність [PERSON] відбувалося на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р №15-92 в редакції станом на 26.12.1992 рік. Пунктами 1,3 вказаного Декрету передбачено, що сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Крім того, п. 4 Декрету передбачено зупинити дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (561-12) щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету, якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Таким чином, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина виникає право власності на земельну ділянку. Пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України № 2768-14 установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, згідно п. 4 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993 р. передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчуються відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність (Додаток №2). Згідно відповіді Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 30.05.2018 р. №02-17/465 Книга реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність у Бабаївській селищній раді Харківського району Харківської області відсутня. Суд зазначає, що факт відсутності Книги реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність у Бабаївській селищній раді Харківського району Харківської жодним чином не може впливати на майнові права власника земельної ділянки - [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 67 Земельного кодексу України №561-XII (в редакції станом на 09.12.1997 року) розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Позивач стверджує, що [PERSON] була працівником радгоспу «Червоний Партізан» у смт. Бабаї. Згідно відповіді Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 26.06.2018 р. №01-19/1427 архівні дані щодо діяльності Радгоспробкоопу «Червоний Партизан» відсутні. При цьому суд зазначає, що відсутні обґрунтовані підстави вважати неправомірним надання земельної ділянки [PERSON] у розмірі 1850 кв.м. з огляду на відсутність архівних даних. Отже, доводи державного нотаріуса, які слугували підставою для відмови у оформленні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, в судовому засіданні були спростовані. З приводу обставин спадкування суд вказує наступне. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 1299 Цивільного кодексу України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку є всі підстави для захисту майнових прав спадкоємця [PERSON], а саме права власності на земельну ділянку площею 1850 кв.м. для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved