Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним та визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1992 року є власником домоволодіння [ADDRESS]. В зазначеному домоволодінні залишається зареєстрованим [PERSON], який там не мешкає більш ніж два роки. Ухвалою Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 17.02.2014 року позовна заява в частині визнання договору недійсним залишена без розгляду. В судове засідання позивач не з'явилася, відповідно до заяви, наданої представником позивача, просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він тривалий час мешкав за адресою [ADDRESS]. З [PERSON] він проживав однією сім'єю з 2007 року до липня-серпня 2011 року, вели сумісне господарство, будівництво. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1992 року, який зареєстрований у Сімферопольському районному бюро технічної інвентарізації (а.с. 8-9). В зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач - [PERSON] на підставі договору піднайму житлового приміщення від 18.11.2010 року, який зареєстрований в ЖЕО за № 34 від 18.11.2010 року (а.с. 10) та домової книги на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 11-14). З пояснень відповідача [PERSON] та рішення Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 09.11.2012 року судом було встановлено, що [PERSON] вселився та проживав разом з [PERSON] у якості члена сім'ї, оскільки між ними були фактичні шлюбні відносини, які тривали до липня-серпня 2011 року. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному домоволодінні без поважних причин понад один рік. Доказів, які спростовують доводи позивача, зокрема, які свідчать про те, що позивач чинила відповідачу перешкоди у користуванні житлом, суду відповідачем не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. На підставі статті 405 ЦК України,

Outcome: approved