Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та військової частини - Польова пошта [NUMBER] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 10.08.2016 року близько 09 год. 50 хв. на перехресті вулиць Мічуріна та Драгоманова в м. Мукачево, належний їй на праві власності автомобіль марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до обставин дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] , не надав перевагу в русі автомобілю марки «Opel Zafira», що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з останнім, чим порушив вимоги п. 16.19 Правило дорожнього руху. В подальшому відповідно до постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2016 року [PERSON] було визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. Також зазначає, що [PERSON] є військововслужбовцем в/ч [NUMBER] та в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував на військовій службі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Opel Zafira» отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту якого становить 30528,33 грн. Крім того, також заначає, що було понесено витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1100,00 грн. У зв`язку з цим прости суд стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду в розмірі 31628,33 грн. Крім цього також вважає, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою їй також була завдана і моральна шкода, яка полягає в душевних переживаннях та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з пошкодженням її автомобіля та яку оцінює в сумі 15000,00 грн. і також просить стягнути солідарно з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з наведених підстав. Додатково пояснив, що позов обгрунтовується виключно тим, що [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував на військовій службі та керував службовим автомобілем. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю звернення до військової частини, також подав письмові заперечення проти позову. Додатково пояснив, що [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди дійсно був військовослужбовцем за контрактом та перебував на військовій службі у військовій частині - Польова пошта [NUMBER] . Проте вказав, що саме в момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не виконував жодного доручення по службі, йому не відомо причину перебування [PERSON] в той час поза межами військової частини. Також автомобіль марки «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , не належить військовій частині - Польова пошта [NUMBER] , а відтак відсутні підстави для відповідальності саме військовою частиною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився за невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП № 094985 від 10.08.2016 року, [PERSON] 10.08.2016 року близько 09 год. 50 хв. на перехресті на перехресті вулиць Мічуріна та Драгоманова в м. Мукачево, керуючи автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя доріг, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з останнім, чим порушив вимоги п. 16.19 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Також як вбачається із зазначеного протоколу, що [PERSON] є військовослужбовцем. В подальшому згідно з постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за тих обставин, що такий 10.08.2016 року близько 09 год. 50 хв. на перехресті на перехресті вулиць Мічуріна та Драгоманова в м. Мукачево, керуючи автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя доріг, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з останнім, чим порушив вимоги п. 16.19 Правил дорожнього руху. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином судом встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав технічних пошкоджень. Згідно з представленого суду звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 058/08/16 від 12.08.2016 року, розмір майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 30528,33 грн. При цьому такий розмір обчислений без врахування ВТВ (втрати товарної вартості), проте включає в себе ПДВ 20%. Одночасно судом встановлено, що власником автомобіля марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в ст. 1166 ЦК України, де передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим в ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Більш детально про це роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Аналогічно зазначено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами) № 6 від 27.03.1992 року, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, в силу трудових відносин з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Виняток з такого правила зокрема врегулюваний в ч. 3 ст. 1187 ЦК України де зазначено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Таким чином для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 02.11.2016 року у справі № 6-1693цс16). У зв`язку з цим судом встановлено, що [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди дійсно був військовослужбовцем за контрактом та перебував на військовій службі у військовій частині - Польова пошта [NUMBER] . Зазначена обставини визнається сторонами, а відтак в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Разом з тим, заперечуючи проти позову позивач вказував на те, що автомобіль марки «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , не належить військовій частині - Польова пошта [NUMBER] . Так, відповідно до листа військової частини № [NUMBER] від 27.10.2016 року, автомобіль марки «Опель Астра», реєстраційний номер [NUMBER] в структурних підрозділах Збройних Сил України за військовою частиною [NUMBER] на обліку не зареєстрований. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене вище, аналізуючи всі наявні докази та встановлені обставини справи, оскільки [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди дійсно перебував на військовій службі у службовий час, керував в той момент транспортним засобом, який належить Збройних Сил України, а доказів того, що [PERSON] якимось чином неправомірно заволодів транспортним засобом чи самовільно залишив місце служби не встановлено, суд приходить до висновку, що відповідальність за завдану позивачу шкоду, слід покласти на військову частину - Польова пошта [NUMBER] . Як було заначено вище, що згідно з звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 058/08/16 від 12.08.2016 року, розмір майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «Opel Zafira», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 30528,33 грн., включаючи в себе ПДВ 20%. У зв`язку з цим суд враховує те, що сам по собі звіту про оцінку вартості майнової шкоди не є підставою для виникнення податкових зобов`язань, пов`язаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають. Водночас позивачем не було надано належних доказів проведення ремонту автомобіля у платника ПДВ, тоді як обрахунок матеріального збитку згідно звіту № 058/08/16 здійснено з урахуванням ПДВ, а відтак сума відшкодування має бути зменшена на суму ПДВ. Наведене випливає також з приписів ч. 2 ст. 1192 ЦК України, згідно з яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Одночасно суд відкидає твердження представника відповідача з приводу того, що звіт про оцінку є неналежним доказом у справі з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а тому до юридичних фактів, які має довести позивач, належить доведення факту завдання матеріальної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 058/08/16 від 12.08.2016 року. В свою чергу представник відповідача, який не погоджувався з доводами позивача про розмір шкоди, визначеної позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України мав право заявити клопотання про призначення експертизи, про що судом було роз`яснено в судовому засіданні. Проте таким правом не скористався. Додатково позивач також просить суд стягнути витрати, понесені у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження. Так, відповідно до квитанції № 41 від 10.08.2016 року вартість дослідження становить 1100,00 грн. Однак як вбачається із зазначеної квитанції, оплату за проведення дослідження здійснив саме [PERSON] , а не [PERSON] . Враховуючи те, що особа може звернутися тільки за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а докази про те, що [PERSON] понесла такі витрати, відсутні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення 1100,00 грн., як витрат, що понесені у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги, при цьому обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що з військової частини Польова пошта [NUMBER] на користь [PERSON] слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди саме 24422,67 грн. Зазначений розмір відшкодування судом обраховано із визначеним у звіті № 058/08/16 від 12.08.2016 року за виключенням ПДВ 20% та витрат, що понесені у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження. Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то суд враховує наступне. Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначає позивач в позові та безпосередньо в судовому засіданні представник позивача, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було заподіяно майнову шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вона пережила у зв`язку дорожньо-транспортною пригодою, а також зазнала моральних та психологічних переживань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля так як вона була позбавлена можливості користуватися ним протягом тривалого часу та вимушена витрачати додаткові зусилля і час на його ремонт. Разом з тим, враховуючи глибину спричинених позивачу моральних страждань, а також, виходячи із загальних засад розумності та справедливості, із врахуванням того, що позивач не була безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, а її права порушено тільки внаслідок пошкодженням майна, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а грошове відшкодування спричиненої моральної шкоди слід визначити в розмірі 1000,00 грн. При цьому моральна шкода в розмірі 1000,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача саме з відповідача військової частини Польова пошта [NUMBER] . До такого висновку суд приходить із врахуванням наведених вище встановлених обставин та положень законодавсва, а також правової позиції Верховного Суду України, зробленої в постанові від 06.11.2013 року (справа № 6-108 цс 13). Також оскільки суд прийшов до висновку, що відповідальність за завдану позивачу шкоду слід покласти виключно на військову частину - Польова пошта [NUMBER] , тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача військової частини Польова пошта [NUMBER] підлягає стягненню на користь позивача 551,00 грн. (7% від 1/2 суми судового збору, сплаченого за немайнову вимогу; 77% від 1/2 суми судового збору, сплаченого за майнову вимогу) судових витрат

Outcome: partial