Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання дружини. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2015 року. Відповідач є батьком її дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на її повному утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду. Крім того, просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином. За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, актовий запис № 4 (а.с. 3). Під час шлюбу у сторін народились дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, вона жодних додаткових виплат на дітей не отримує, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, про якого відсутні відомості щодо наявності інвалідності чи непрацездатності, наявності у відповідача на утриманні інших дітей чи утриманців; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зазначене, суд за вказаних обставин і відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України стягує з відповідача на користь позивача аліменти, розмір яких з урахуванням встановлених обставин і розміру заявлених позовних вимог визначає у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача сплачувати аліменти, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial