Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного 02 червня 1995 року у Попівській сільській раді Миргородського району Полтавської області із [PERSON], актовий запис № 3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 червня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, що протягом декількох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на життя, шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки та суперечки. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають між ними, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, не прикладає жодних зусиль для побудови гармонійних сімейних відносин, підтримку доброзичливих відносин з іншими членами сімї. У відносинах між ними вже давно відсутні почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що унеможливлює існування сімї. Вже багато часу ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просила шлюб розірвати, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с.19), причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 02 червня 1995 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Нестеренко) [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у Попівській сільській рад Миргородського району Полтавської області, про що в Книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за №3 (а.с.4). Між сторонами по справі склалися і існують такі взаємовідносини, які суперечать інтересам позивача, виключають їх подальше спільне проживання, а тому шлюб необхідно розірвати. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. Оскільки позивач [PERSON] не заявила, яким вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, суд вважає за необхідне залишити прізвище «Сухомлин». Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved