Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком, розташованим за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Мала Токмачка, вул. Миру, буд.8а, право власності на який визнано за позивачем рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року. Позивач зазначає, що з 1984 року за її згоди у зазначеному будинку був зареєстрований відповідач, який є її братом. Декілька років відповідач за місцем реєстрації не проживає, адреса його фактичного місця проживання: [INFO]. До даного часу відповідач залишається зареєстрованим у належному позивачу будинку, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає. Позивач, вважаючи це порушенням прав власника майна, вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник, коротко виклавши обставини справи, позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується паспортними даними, відомостями, зазначеними у домовій книзі, у довідці Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 14 лютого 2017 року №409. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року за позивачем визнано право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок №8а по вул. Миру в с. Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області. Відповідно до відомостей домової книги встановлено, що у будинку №8а по вул. Миру в с. Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до відомостей довідки Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 14 лютого 2017 року №411, встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрований в [INFO], але мешкає без реєстрації місця проживання [INFO]. Права власності чи іншого майнового права на спірне житло відповідач не має. Таким чином, поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки з матеріалів справи не вбачається. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~п.2 ч.1 ст.3,\~ст.321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що належить позивачу. Щодо вимог про зобовязання відповідача знятися з реєстрації за адресою будинку, що належить позивачу, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування цим будинком, як таке надає право позивачу самостійно скасувати реєстрацію відповідача шляхом звернення до відповідного органу. Крім того, відносини у сфері реєстрації місця проживання є публічно-правовими, а цивільне законодавство не передбачає такого способу захисту цивільного права, як покладення обовязку знятися з реєстрації. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial