Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Позов мотивувала тим, що сторони є батьками останньої. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо, допомоги в утриманні дитини не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, мотивуючи тим, що він не знає потреб дитини, позивачка не дає можливості спілкуватися з дитиною. При цьому вказував, що він не має постійного заробітку (підробляє) та відповідно до закону, як непрацюючий, зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 30% прожиткового мінімуму. Також зазначав, що має ще 15-річного сина з яким спілкується, однак всі свої доходи тратив на утримання сімї з позивачкою. При цьому відмічав, що позивачка не повернула йому судовий збір по справі про розірвання шлюбу між ними, а тому він не повинен нести судові витрати по справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року по справі №127/23373/15-ц, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом з матірю, що не заперечується відповідачем. Позивачу складно матеріально утримувати дитину та нести всі витрати з приводу цього. Відповідач проживає окремо, є фізично здоровою особою, працездатний, допомоги в утриманні дитини не надає. Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України стосовно обовязку батьків утримувати дітей та його виконання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обовязок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач не має постійної роботи, а отже має нерегулярний, мінливий дохід, а тому приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, враховано всі обставини у відповідності зі ст. 182 СК України, зокрема і наявність у відповідача ще однієї дитини та обставини участі його у її утриманні. При цьому суд враховує, що відповідач доказів щодо утримання доньки та неможливості брати участь у її утриманні суду не надав. Обставина не вирішення сторонами питання про їх участь у вихованні дитини, на яку посилається відповідач, не може бути підставою для відмови у позові. При цьому, судом встановлено та визнається сторонами, що дитина проживає разом з матірю. Факт реєстрації місця проживання дитини за місцем проживання батька, при встановленні фактичного місця її проживання, не має значення для вирішення питання про стягнення аліментів. Посилання ж відповідача на ст.7 Закону України «Про прожитковий мінімум» є безпідставним, оскільки дана норма не регулює правовідносини, що виникли між сторонами. Разом з тим, суд не вважає за можливе визначати розмір аліментів у відсотках від прожиткового мінімуму, як-то зазначила позивачка, зважаючи що нормами чинного законодавства, зокрема ч.3 ст. 181 СК України, визначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зважаючи, що відповідач не має постійної роботи, а отже має нерегулярний, мінливий дохід, суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. До того ж слід звернути увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом ( ст.192 СК України). Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 27 квітня 2016 року. У відповідності до п.1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 551,20 грн. судового збору. Суд не бере до уваги заперечення відповідача з приводу боргу позивачки перед ним щодо сплати судового збору по справі про розірвання шлюбу між ними, оскільки такі заперечення не відповідають положенням ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial