Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що 14 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]) [PERSON]. був укладений шлюб, від якого народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 10 листопада 2014 року рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо. Згоди про місце проживання дітей між позивачем та відповідачем не досягнуто. Житловий будинок [ADDRESS] комфортний, має добре облаштовані дитячі кімнати, в ньому наявні всі умови для комфортного проживання дітей. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] доглянуті, мають всі необхідні умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного розвитку. Діти разом з матір'ю відпочивають та відвідують дитячі розважальні заклади. Позивач добросовісно відноситься до виконання своїх обов'язків, піклується про стан здоров'я дітей, бере активну участь у їхньому вихованні, здатна забезпечувати дітей всім необхідним. Діти бажають проживати разом з матір'ю. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. 25 травня 2015 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, відповідно до якого позивач за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання дітей разом з батьком, за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначений будинок із сучасним обладнанням та ремонтом, у ньому створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей, на цей час він має власний бізнес, його робочий день триває з 09-00 години до 15-00 години, тому він має час відводити дітей до школи та на додаткові заняття, займатися з ними вечорами, гуляти та іншим чином проводити дозвілля. Крім того, він проживає разом з батьками, які мають сили та бажання доглядати за своїми онуками, доки його немає вдома. Він добросовісно відноситься до виконання своїх обов'язків, піклується про стан їхнього здоров'я, приймає активну участь у їхньому вихованні, має комфортне та облаштоване житло, в якому створені всі належні умови для проживання та виховання дітей, працює, має постійний заробіток. У зв'язку з викладеним, позивач за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 травня 2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом,його представник первісний позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити, з підстав, викладених у ньому, проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що діти бажають проживати саме з матір'ю, яка піклується про стан їхнього здоров'я, бере активну участь у їхньому вихованні, здатна забезпечувати дітей всім необхідним. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, будучи своєчасно та належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні, до видалення його із зали судового засідання за ухвалою суду у зв'язку з неодноразовим порушенням порядку під час судового засідання та невиконання розпоряджень головуючого, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити, з підстав, викладених у ньому, проти задоволення первісного позову заперечував у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, будучи своєчасно та належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, його представника, представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], виданого 14 липня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Запоріжжя, встановлено, що 14 липня 2000 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]) [PERSON]. уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис за №410 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 23 лютого 2001 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с.11), [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 22 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського управління юстиції м.Запоріжжя (а.с.12), [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 18 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського управління юстиції м.Запоріжжя (а.с.13), [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 22 квітня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського управління юстиції м.Запоріжжя (а.с.14), [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 08 листопада 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.15), [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7-8). На підставі довідки вих.№392 від 18 листопада 2014 року, виданої головою квартального комітету №44, встановлено, що [PERSON] разом з дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). Згідно характеристики, виданої 18 листопада 2014 року головою квартального комітету №44, [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно як добропорядна людина, неодноразово приймала участь у суспільній праці кварталу, дбайлива матір - весь час приділяє вихованню дітей, порядна, уважна, ввічлива, працьовита, скарг від сусідів або родичів на неї не надходило (а.с.41). Відповідно до довідки №2538, виданої 13 листопада 2014 року Комунальною установою «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради, [PERSON] на обліку у нарколога не перебуває (а.с.42). Згідно висновку від 16 грудня 2014 року щодо розв'язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], наданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району як органу опіки та піклування, після розірвання шлюбу батьки проживають окремо, мати залишилася разом з усіма дітьми проживати у власному будинку за адресою: [ADDRESS], має самостійних дохід, займається підприємницькою діяльністю, належним чином займається вихованням та утриманням власних дітей. Згідно характеристик навчальних закладів всі діти мають позитивні відгуки, контакт з навчальними закладами підтримує лише матір. Всі діти мають власні інтереси та кожен відвідує спортивні та розвиваючі гуртки після учбового процесу в школі. За адресою: [ADDRESS], для дітей створені добрі умови для проживання, для кожної дитини виділена окрема кімната з необхідними особистими речами, меблями та іншими речами побуту. Доглядати за дітьми матері допомагає рідна баба по лінії матері - [PERSON], [INFO]. За результатами проведеної бесіди з дітьми, окрім малолітнього [PERSON], [INFO], діти рішуче повідомили, що бажають залишитися проживати разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], де вони відчувають себе комфортно, мають доброзичливі та теплі взаємовідносини один до одного, а також мають більшу прихильність до матері. Батько - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], на запрошення з'явитися не з'явився, жодних обставин стосовно спору не надав. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, її режим дня, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, орган опіки та піклування вважає за доцільне залишити проживати всіх вищезазначених малолітніх дітей разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Щодо неповнолітньої [PERSON], то остання відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України, має право самостійно визначати своє місце проживання з одним з батьків (а.с.65-66). На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що батько і мати дітей проживають окремо. На даний час діти проживають разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою створені всі необхідні умови для належного виховання дітей. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що разом зі своїми сестрами та братами проживає разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою створені всі необхідні умови для їхнього виховання та розвитку. Вона та її брати та сестри бажають залишитися проживати разом з матір'ю, так як мають до неї більшу прихильність. Батько не приймає участі у їх вихованні, у гості не приїжджає, не спілкується з ними. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. Відповідно до ч.3 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. На підставі ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем за первісним позовом та його представником не було доведено суду, що позивач за первісним позовом не здатна забезпечити малолітнім дітям належні умови для виховання та розвитку. Будь-які виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітніх дітей з її матір'ю, судом не встановлені. У суду немає відомостей про те, що [PERSON] якимось чином ухиляється від виконання батьківських обов'язків, жорстоко ставиться до дітей, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не приділяє належної уваги вихованню малолітніх, не цікавляться їхнім інтелектуальним, фізичним та психічним розвитком, не піклуються про станом їхнього здоров'я. Навпаки, відповідно до інформації, наданої Комунальною установою «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради, [PERSON] на обліку у нарколога не перебуває. Згідно довідки, наданою головою квартального комітету №44, та висновку органу опіки та піклування [PERSON] належним чином займається вихованням та утриманням власних дітей, лише вона підтримує контакт з навчальними закладами. Позивач за первісним позовом забезпечує необхідні умови побуту, виховання, розвитку дітей, піклується про стан їхнього здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує достатнім харчуванням, одягом, взуттям. Жодних фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дітей з матір'ю є небезпечним для їхнього життя, здоров'я і морального виховання, судом не встановлено. При цьому батько дітей - [PERSON] на запрошення до органу опіки та піклування не з'явився, жодних обставин стосовно спору не повідомив, у судових засіданнях, незважаючи на тривалий розгляд справи, участі також не брав, особистих пояснень не надав. Також суд при вирішенні питання про визначення місця проживання дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] бере до уваги думку останніх, які рішуче повідомили, що бажають залишитися проживати разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], де вони відчувають себе комфортно, мають доброзичливі та теплі взаємовідносини один до одного, а також мають більшу прихильність до матері. Зазначене підтвердила і допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] Крім того, суд враховує, що [PERSON] ще не виповнилось восьми років, тому він не може бути позбавлений у цьому віці материнської турботи та піклування. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання [PERSON], [PERSON], суд виходить з того, що статтею 161 Сімейного кодексу України регламентується порядок вирішення спору між батьками щодо місця проживання не неповнолітньої, а малолітньої дитини, тобто дитини, яка не досягла 14 років. Як вбачається з матеріалів справи, на момент вирішення спору по суті [PERSON] виповнилось 18 років, а [PERSON] - 14 років, у зв'язку з цим, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою та може самостійно визначати місце проживання відповідно до ст.33 Конституції України, а [PERSON] відповідно до вимог ст.160 Сімейного кодексу України та ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України має право самостійно визначити своє місце проживання з одним з батьків, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісного та зустрічного позовів в частині визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] Таким чином, у зв'язку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси малолітніх та інші обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити первісний позов частково, визначивши місце проживання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. При цьому відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Але при визначенні місця проживання дитини за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина. У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне не зазначати конкретну адресу місця проживання дітей, виходячи із того, що діючим законодавством передбачено визначення місця проживання дитини з одним із батьків, а не визначення місця проживання дитини із зазначенням конкретного місця проживання (адреси) батьків. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], слід відмовити, у зв'язку із визначенням судом більш доцільним місця проживання останніх з матір'ю. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як задоволена основна вимога позивача за первісним позовом, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом. У зв'язку з тим, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі, а позивачем за зустрічним позовом судовий збір при поданні зустрічної позовної заяви сплачено не було, відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача за зустрічним позовом на користь держави судовий збір за подання зустрічної позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial