Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб 18.11.2007 року. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Окрім того, в період шлюбу, а саме 02.09.2014 року сторони придбали автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Ще до ухвалення вищевказаного рішення суду про розірвання шлюбу відповідач [PERSON] написав розписку, в якій зазначив, що він отримав від позивача 15 000 (п'ятнадцять тисяч) 600 (шістсот) доларів США при добровільному розподілі спільно нажитого майна подружжя. Все рухоме майно, в тому числі і автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, передається в користування та власність дружини [PERSON] Дитячі речі поділу не підлягають та залишаються в користуванні [PERSON], яка продовжує виховувати доньку [PERSON], [INFO]. Претензій майнового характеру [PERSON] та [PERSON] один до одного не мають та не матимуть в майбутньому. Спільно нажите майно подружжя таким чином поділене добровільно в повному обсязі. Відповідач отримав всі їхні збереження та кошти від майна, яке вони продали, в свою чергу позивачу залишилося все рухоме майно. Частина того, про що вони домовилися, дійсно виконано, позивач залишилася на прізвищі [PERSON], дитина проживає з нею, вона її утримує, дитячі речі та інші речі були передані їй в користування, за виключенням автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, на який ухвалою свідчого судді Вінницького міського суду від 21.09.2015 року у справі № 127/22351/15-к було накладено арешт. 20.08.2015 року на виконання раніше взятих на себе зобов'язань [PERSON] уповноважив [PERSON] довіреністю на керування, розпорядження вищевказаним автомобілем, проте на даний час вона не взмозі ні користуватися, ні розпоряджатися автомобілем, оскільки [PERSON] підозрюють у вчиненні злочинів, до яких вона не має жодного відношення, як і до нього після розірвання шлюбу. На даний час відповідач [PERSON] лише підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч.2 ст. 310 КК України, тобто санкція кожної з них не передбачає конфіскації його чи будь-якого іншого майна, а тому такий автомобіль після вироку суду, навіть обвинувального може буде зрештою повернуто законному власнику. Зазначила, що цим грубо порушуються її конституційні права щодо володіння майном, які захищені також і Європейською конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, що і є причиною звернення до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позов визнав та просив справу розглянути без його участі. Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожна із них скористалась своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2015 року у цивільній справі № 147/405/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18.11.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №75, розірвано (а.с.14). В період шлюбу, а саме 02.09.2014 року сторони придбали автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], договором про умови проведення гарантійного ремонту автомобіля від 26.08.2014 року, платіжним дорученням від 26.08.2014 року та довідкою про звільнення від сплати екологічного податку за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів (а.с. 9-12). Вищевказаний автомобіль є неподільною річчю, тобто такою, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Частиною 2 вищевказаної статті визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно розписки від 03.04.2015, написаної [PERSON], останній зазначив, що він отримав від [PERSON] 15 600 доларів США при добровільному розподілі спільно нажитого майна подружжя. Все рухоме майно, в тому числі і автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] передається в користування та власність дружини [PERSON]. Дитячі речі поділу не підлягають та залишаються в користування [PERSON], яка продовжує виховувати доньку [PERSON], [INFO]. Претензій майнового характеру [PERSON] та [PERSON] один до одного не мають та не матимуть в майбутньому. Спільно нажите майно подружжя таким чином поділене добровільно в повному обсязі. Після розірвання шлюбу [PERSON] має право на збереження прізвища [PERSON]. Щодо місця проживання доньки [PERSON], [INFO] спору немає, оскільки вони обоє домовилися що дитина буде проживати з матір'ю (а.с.25). Згідно довіреності від 20.08.2015 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися на свій розсуд, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центром ДАІ 0503 02.09.2014 року транспортним засобом марки - HYUNDAI, моделі TUCSON, 2013 року випуску (а.с.15). Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 21.09.2015 року на даний автомобіль було накладено арешт та визначено порядок його зберігання на території спеціальних стоянок та майданчиків УДАІ УМВС України у Вінницькій області для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів (а.с.16,17). Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, частина того, про що домовилися сторони у розписці виконана, за виключенням автомобіля, який вони придбали у шлюбі та на який було накладено арешт. Згідно ч. 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «бставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом встановлено, що вищевказане майно, а саме: транспортний засіб марки - HYUNDAI, моделі TUCSON, 2013 року випуску, спір щодо якого розглядається судом, був придбаний сторонами в період шлюбу та відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності. При добровільному розподілі спільно нажитого майна подружжя, зазначений вище автомобіль переданий в користування та власність [PERSON] За таких обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на вищевказаний автомобіль, а тому позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.01.2017 року відстрочено сплату судового збору позивачу [PERSON] у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до ухвалення рішення у даній справі. Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2299, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved