Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.02.2015 року вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки ст. 182 СК України встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, просить змінити спосіб стягнення та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, звернувшись в суд з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала просить позов задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 12.03.2019 року постановлено провести заочний розгляд справи \~та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~ Судом встановлено, що сторони з 6.11.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.05.2015 року, що вбачається з даних Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018913327 від 25.10.2017 року. За час перебування у шлюбі у них народилися: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ИД №175332 від 8.04.2013 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ИД №197008 від 22.05.2014 року). При укладенні шлюбу 9.08.2017 року з [PERSON] позивач змінила прізвище «Торконяк» на «Сивик», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №140052 від 9.08.2017 року. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.02.2015 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами\~ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \~ \~ \~ \~ Таким чином, стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів. Згідно ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У силу ч.ч. 1 3 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, виходячи з положень цих норм права спосіб присудження судом аліментів залежить від вибору позивача та є змінним в залежності від його вибору, стягнення судом аліментів у частці від доходу матері чи батька не залежить від регулярності отримуваного доходу платника аліментів. Як вбачається з позову, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати їх у частці від доходу батька дитини. Встановлено, що матеріальне становище позивачки погіршилося, оскільки з часу присудження у 2015 році аліментів в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісячно значно зріс рівень споживчих цін та життя в Україні. Дана обставина є загальновідомою, й не потребує доказування за правилами\~ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Статтею 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлений: з \~1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимога позивача щодо зміни способу стягнення аліментів грунтується на вимогах закону та встановлених судом обставинах у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, доводів на спростування чи заперечення позовних вимог не надав. Враховуючи вищенаведене, матеріальне становище дітей, молодий вік відповідача, а також рівність обовязку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що потрібно змінити спосіб стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], визначивши їх у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно. Не підлягає до задоволення вимога про стягнення аліментів у зміненому розмірі з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття з тих підстав, що відповідно до роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~визначені в порядку ст. 192 СК України\~аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а ч. 2 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів на двох і більше дітей у єдиній частці від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 1 договору про надання правової допомоги від 16.11.2018 року, предметом договору є надання адвокатом [PERSON] правової допомоги [PERSON] по справі про зміну способу стягнення аліментів з [PERSON] Як убачається з квитанції до прибуткового касового ордера №17 від 16.11.2018 року [PERSON] сплатила 600 грн. за написання заяви. З цих підстав до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 600 грн., понесених нею зазначених судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial