Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12 лютого 2011 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через несумісності характерів, різні погляди на сімейне життя, часті сварки, застосування чоловіком фізичної сили, втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства майже два роки, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення без надання часу для примирення, оскільки вона з чоловіком понад два роки разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, в зв`язку з чим подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки намагання примиритися не дало позитивного результату, понад два роки кожний з них переймається своїм життям, що унеможливлює подальше збереження шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 12 лютого 2011 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом №11. Від даного шлюбу сторони є батьками двох спільних малолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Понад два роки сторони разом не проживають, ведуть окреме господарство, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved