Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона є власником житлового будинку за адресою: с. Старе Пекельне, вул.. Вишнева, б/н, Зачепилівського району Харківської області, відповідно до Договору купівлі-продажу від 02.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, реєстраційний № 127. Позивач зазначає, що в її будинку зареєстрована стороння особа відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Новомажарівської сільської ради від 19.05.2017 року, який не був знятий з реєстрації місця проживання під час купівлі будинку. Але фактично відповідач не проживає у вказаному житловому будинку з 11.10.2015 року, що підтверджується актом обстеження. [PERSON] стверджує, що оскільки відповідач не є членом її сім»ї, не проживає в будинку, не приймає ніякої участі в утриманні домоволодіння та по оплаті комунальних послуг, його реєстрація заважає їй повноцінно користуватися власним будинком, тому вона вимушена звернутися до суду з вимогою усунення перешкоди у користуванні своїм житлом. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належним їй будинком за адресою: с. Старе Пекельне, вул.. Вишнева, б/н, Зачепилівського району Харківської області шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову [PERSON], пояснив, що в спірному будинку він не проживає тривалий час, мешкає у свого брата. Даний житловий будинок раніше, коли він проживав у шлюбі з [PERSON], ним було реконструйовано, проведено водо-газопостачання та здійснено інші роботи по його благоустрою. Після того як шлюб було розірвано, будинок неправомірно, на його думку, перейшов до його колишньої дружини та її дітей, які і продали його позивачу. На момент купівлі-продажу даного житла він був зареєстрований в ньому, оскільки раніше там постійно проживав. Знятися з реєстрації він не бажає, так як йому ніде більше жити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, реєстраційний № 127, [PERSON] стала власником житлового будинку за адресою: с. Старе Пекельне, вул.. Вишнева, б/н, Зачепилівського району Харківської області. За позивачем була проведена державна реєстрація даного житлового будинку 02.03.2017 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 81740266 від 03.03.2017 року. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 18.05.2017 року в будинку [PERSON] за адресою: с. Старе Пекельне, вул.. Вишнева, б/н, Зачепилівського району Харківської області, зареєстрований [PERSON], [INFO], який не проживає з 11.10.2015 року. Факт реєстрації відповідача в будинку [PERSON] також підтверджується довідкою Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області № 384 від 19.05.2017 року. Договір найму жилого приміщення між власником та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням відповідачу позивач не надавала. \~\~ Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для виселення та добровільного зняття з реєстрації [PERSON] з її будинку, що знайшло підтвердження в судовому засіданні, однак останній в добровільному порядку відмовляється від зняття з реєстрації. \~Кожна особа, згідно з ч.1\~ст.15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~Частиною 2\~ст.16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2\~ст.16 ЦК). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вищезазначене узгоджується з правовою позицієї Верховного Суду України, викладеною у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довела належними та допустимими доказами порушення її права на користування і розпорядження належним їй майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення нею цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений\~ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору, тому в силу ст.. 88 ЦПК України їх слід відшкодувати за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved