Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до суду про визнання права власності на земельну ділянку площею 2,15 га, розташовану на території Хаєнківської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, надану для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 21 травня 2003 року № 239 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 99, що належала [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка, як спадкоємиця за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не може її належним чином оформити, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на дану земельну ділянку. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Хаєнківської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] помер [INFO], то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер брат позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,15 га, розташовану на території Хаєнківської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, надану для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 21 травня 2003 року № 239 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 99, що належала [PERSON] (а.с.7-8). Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.ст.548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.ст.529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як встановлено судом позивачка, як спадкоємиця за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як на день його смерті проживала з ним за однією адресою, фактично вступила в управління спадковим майном, на даний час користується та розпоряджається ним, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, який би підтверджував право власності померлого на дане спадкове майно, тому суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на земельну ділянку, в зв'язку з чим за нею слід визнати право власності на дане майно в порядку спадкування.

Outcome: approved