Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 17 вересня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. 11 травня 1997 року у них народилась донька [PERSON]. 24 вересня 2003 року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 05 квітня 2001 року з [PERSON] на її користь були присудженні аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку. Відповідач аліменти не сплачував, що підтверджується довідками відділу ДВС Тиврівського РУЮ Вінницької області про неотримання аліментів. На даний час їх дочка [PERSON] навчається на четвертому курсі шкільного відділення денної форми навчання Вінницького обласного комунального гуманітарно-педагогічного коледжу. Дочка перебуває на її утриманні. Їй одній важко належним чином забезпечувати дитину. Вона працює молодшою медичною сестрою терапевтичного відділу Тиврівської ЦРЛ, але її заробітної плати не вистачає для забезпечення дитини самим необхідним забезпечення нормальних умов для її навчання та сплати за проживання в гуртожитку. Добровільно надавати їй матеріальну допомогу відповідач відмовляється, він працездатний, працює, отримує заробітну плату і може допомагати їй в утриманні їх дитини. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти, в розмірі 1\\3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, на утримання доньки [PERSON] [INFO], яка продовжує навчання на четвертому курсі шкільного відділення Вінницького обласного комунального гуманітарно-педагогічного коледжу, починаючи з дня подачі даної заяви і до 30 червня 2017 року, тобто на час навчання в Вінницькому обласному комунальному гуманітарно-педагогічному коледжі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1500 грн. Пояснила, що дочка постійно на її утриманні, навчається вже червертий рік, вона в грудні 2016 року купила їй ноутбук за 8 000 грн., за гуртожиток щомісячно платить по 300 грн., на одяг та харчування по 500 грн., за проїзд до м. Вінниці та назад 4 рази в місяць 400 грн., а зарплата в неї лише 2600 грн. Відповідач змінені позовні вимоги визнав частково, згоден платити 500 грн. в місяць, пояснив, що він регулярно надає допомогу дочці протягом останніх трьох років. За 2 останні роки дав дочці 10 000 грн., в останнє в грудні 2016 р. дав 300 грн. Допитана в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що з 2013 року вона спілкується з своїм батьком, а в 2016 році зустрілись випадково один раз. Влітку 2016 року на оплату гуртожитку батько дав їй 1400 грн., в кінці 2016 року вона була в гостях у тітки і батько дав їй на дорогу 200 грн. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 05.06.1997 р. у них народилася дочка [PERSON] що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.2). Дочка навчається на 4 курсі шкільного відділення Вінницького гуманітарно-педагогічного коледжу за державним замовленням, що стверджується довідкою даного закладу № 535/17-Ш (б) від 20.03.2017 р. (а.с. 8). Заробітку позивачки явно недостатньо для забезпечення належних умов проживання і навчання повнолітньої дочки. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, а тому взмозі приймати участь в утриманні повнолітньої дочки яка продовжує навчання. Відповідно до ст.199 СК України, якщо дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши матеріальний та сімейний стан сторін, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved