Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на праві приватної власності має квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Заводська (бувша вул.Жовтнева), буд.24, кв.19, смт. Приколотне, Великобурлуцький район, Харківська область. За зазначеною адресою зареєстрований син позивача [PERSON], який у 2005 році покинув житлове приміщення за вказаною адресою, тобто змінив місце проживання. На даний час проживає в [INFO]. У добровільному порядку знятись з місця реєстрації проживання відповідач не бажає. Позивач вказує, що таке становище порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 жовтня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач [PERSON] до суду не зявилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, на адресу суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.50). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся двічі належним чином. Судові повістки направлені 18 жовтня 2018 року (а.с.35) та 08 листопада 2018 року (а.с.50) за місцем проживання відповідача, проте не одержані ним. Факт належного повідомлення про день, час та місце слухання справи підтверджується судовим оголошенням на офіційному сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання (а.с.45). Клопотань та заяв від [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь -якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва на право власності на житло від 30 січня 2008 року є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується технічним паспортом на квартиру в якому вказано власником [PERSON] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 17572549 від 31.01.2008 (а.с.11,12,13). Згідно свідоцтва про народження серія V-ВЛ № 262937 [PERSON] є матірю відповідача - [PERSON], [INFO] (а.с.18). 14 лютого 2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів 14 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 02 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Паніна», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ВЛ №101700 (а.с.10). З будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO] по вул. Заводська (бувша вул.Жовтнева), смт. Приколотне, Великобурлуцький район, Харківська область вбачається, що за вказаною адресою прописані відповідач - [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-21). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 20 вересня 2018 року за вих. № 744, в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач та її син [PERSON], [INFO] (а.с.22). Отже, відповідача було зареєстровано в будинку як члена сімї. Відповідно до акту обстеження від 19 вересня 2018 року, при обстеженні квартири, розташованого за адресою: вул. Заводська (бувша вул.Жовтнева), буд. 24, кв.19, смт. Приколотне, Великобурлуцький район, Харківська область, засвідчено, що за вказаною адресою зареєстровані власник квартири [PERSON] та її син [PERSON], але фактично на даний час за цією адресою мешкає власник [PERSON], а син з 2005 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.20). Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено\~статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: вул. Заводська (бувша вул.Жовтнева), буд. 24, кв.19, смт. Приколотне, Великобурлуцький район, Харківська область, у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Даних, які б свідчили, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що йому чинилися перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування\~\~житловим\~\~приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, відповідно до викладеного, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі\~ст.141 ЦПК України\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved