Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується ордером №2356 від 30.12.1987 року. Крім неї, в даній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка була дружиною її сина [PERSON] , однак шлюб між ними був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.05.2018 року у справі №161/912/18. Вказує, що відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальних платежів. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому протягом року. В обґрунтування позову посилається на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР. Ухвалою суду від 28 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалою суду від 6 травня 2019 року залучено до\~участі у\~справі третю\~особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору,\~на стороні\~позивача \~Луцьку міську\~раду закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, водночас подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та заяві від 22.05.2019 р. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Луцької міської Ради народних депутатів від 30.12.1987 р. №435 позивачу надано право на зайняття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , що підтверджується ордером на житлове приміщення №2356 від 30.12.1987 року (а.с.4). З копії картки прописки (а.с.7) вбачається, що у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] З доводів позивача, відповідач була дружиною її сина [PERSON] , заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.05.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як визначено статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки [PERSON] більше року не проживає у квартирі [ADDRESS] , заперечень проти визнання її такою, що втратила право користування цієї квартирою не подала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного та

Outcome: approved