Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просив: виділити в натурі 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON], при неможливості встановити порядок користування між ним, [PERSON] та неповнолітньою донькою [PERSON]; вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 500 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що він, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності володіють квартирою за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 21.05.2008 року. З 07.11.2006 року по 09.11.2012 року він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09.11.2012 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу між ними склалися неприязні відносини, внаслідок чого він змушений був покинути рідну домівку і шукати тимчасового притулку по домівках знайомих. Вказана квартира була у користуванні його рідних бабусі та дідуся. В ній він продовжував проживати після їх смерті. Одружившись з [PERSON] вони почали проживати у цій квартирі і він зареєстрував у ній дружину та новонароджену доньку. На початку 2008 року вони вирішили приватизувати квартиру. Зібравши необхідний пакет документів подали його до Фонду комунального майна, після чого квартира була приватизована на нього, його дружину та доньку. Таким чином, кожен член сім'ї має по 1/3 частині вказаної квартири. Незважаючи на це відповідачка вирішила, що вона повноправна власниця квартири і не впускає його до житла, встановила сигналізацію, змінила замки на вхідних дверях і влаштовує скандали з викликом міліції при його наближенні до дитини та до його особистих речей, чим фактично позбавила його даху над головою. Колишня дружина знищила його документи, які дозволяли йому працювати за спеціальністю і вийти на заробіток в море. За гроші, які йому довелося позичати у друзів та заробляти на ремонтах, він був вимушений довгий час відновлювати документи, що дуже дорого та призвело до великої моральної та матеріальної шкоди. Відповідачка постійно намагається в очах друзів виставити його нікчемним, скандальним, грубим, що не відповідає дійсності і принижує його честь та гідність. У зв'язку із чим вважав, що йому окрім матеріальних збитків також завдано моральної шкоди. 29.04.2014 року в судовому засіданні представником відповідача було подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] Позивач за зустрічним позовом просив суд: припинити право [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилалася на те, що вона є власником 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. 1/3 частина вказаної квартири належить її неповнолітній дочці - [PERSON] Відповідачу по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності також належить 1/3 частина спірної квартири. Спірна квартира є трикімнатною й не може бути поділеною, оскільки частка відповідача в ній є незначною й не може бути виділена в натурі. До того ж спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим, оскільки відповідач не є членом її сім'ї та між ними склалися неприязні стосунки. На теперішній час у вказаній квартирі мешкає вона та її малолітня донька. Вважала, що сукупність зазначених обставин у відповідності з ч. 1 ст. 365 ЦК України є підставою для припинення права [PERSON] на частку у спірній квартирі за рішенням суду. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги зменшили, просили суд встановити порядок користування між [PERSON], [PERSON] та неповнолітньою [PERSON]; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 500 грн. Позовні вимоги про виділ в натурі 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] просили залишити без розгляду. Ухвалою суду від 09.09.2014 року вказані позовні вимоги були залишені без розгляду. Крім того, [PERSON] відмовився від позову в частині вселення його до квартири [ADDRESS], пояснивши, що вже самостійно вселився до квартири. Вказана відмова прийнята судом та ухвалою суду від 09.09.2014 року судом закрито провадження по справі в цій частині вимог. В задоволені зустрічного позову [PERSON] та його представник просили відмовити за необґрунтованістю. Пояснили, що припинення права власності на 1/3 частку квартири завдасть [PERSON] істотної шкоди, оскільки він не має іншого житла та фактично залишиться на вулиці, бо придбати житло за компенсацію його частки в праві власності неможливо. [PERSON] просив виділити йому у користування кімнату площею 17,76 кв.м., оскільки ця кімната має окремий вихід на вулицю, що допоможе уникнути багатьох конфліктів з колишньою дружиною. [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, вважали, що встановлення порядку користування квартирою не вирішить конфлікт, що склався між сторонами, а потому єдиним доцільним рішенням є позбавлення [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири та виплата йому компенсації за його частку у спірному майні. У зв'язку із зазначеним просили задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи - органів опіки та піклування вважала, що в інтересах дитини слід задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні позову [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, щовідповідно до свідоцтва про право власності на підставі приватизації власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказаним особам належить по 1/3 квартири [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту спірна квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 43,20 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 16,20 кв.м., 2-а кімната 17,76 кв.м., 3-я кімната 9,24 кв.м., кухні площею 12,05 кв.м., ванної кімнати площею 3,20 кв.м., вбиральні 1,30 кв.м., передпокою 5,27 кв.м. Загальна площа квартири 65,02 кв.м. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 20/2014 від 12.08.2014 року провести розподіл в натурі квартири [ADDRESS] в частках по 1/3 неможливо. На розгляд суду пропонується один варіант визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], який передбачає: За цього варіанту: Співвласнику з часткою 1/3 виділити в окреме користування частину приміщення житлової кімнати № 7 розміром 3,776 х 2,960 метра площею 11,18 кв.м. Двом іншим співвласникам з частками по 1/3 у кожного виділити спільно в окреме користування приміщення житлової кімнати № 6 площею 9,24 кв.м., частину приміщення житлової кімнати № 7 розміром 2,224 х 2,960 метра площею 6,58 кв.м. (вказана частина утворює нове приміщення житлової кімнати №9), частину приміщення житлової кімнати № 5 площею 12,28 кв.м. Г-образної конфігурації, облаштувавши її так, як показано на графічному додатку № 1. Всім співвласникам з частками по 1/3 кожному виділити у спільне користування: приміщення коридору №1 площею 5,27 кв.м., туалету № 4 площею 1,3 кв.м., ванної № 3 площею 3,20 кв.м., кухні № 2 площею 12,05 кв.м.; частину приміщення житлової кімнати № 5 розміром 1,100 х 3,255 метра площею 3,58 кв.м. (вказана частина утворює нове приміщення коридору №8). Таким чином, співвласнику з часткою 1/3 фактично виділяється в користування приміщення площею (5,27+12,05+3,20+1,30+3,58) / 2 = 12,7 кв.м. приміщень спільного користування та 11,18 кв.м. в окреме користування, всього 23,88 кв.м., що є наближеним до приналежної на 1/3 частину площі, яка становить 65,02/3=21,67 кв.м. Двом іншим співвласникам з частками по 1/3 фактично виділяється в користування приміщення площею 12,7 кв.м. приміщень спільного користування та 28,1 кв.м. в окрема користування, всього 40,8 кв.м. Визначення порядку користування досліджуваною квартирою за цим варіантом потребує виконання таких будівельних робіт: Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими для оцінки доказів. Суд, дослідивши вказаний висновок експерта, а саме запропонований ним варіант визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], з необхідним проведенням переобладнання для збереження рівності часток співвласників, вважає його неприйнятним з таких підстав: 1) потребує виконання робіт, які, фактично, є роботами по реконструкції квартири, через що потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт у встановленому законом порядку; 2) виходить за межі позовних вимог основного позивача, оскільки вказаний експертом єдиний варіант визначення порядку користування квартирою, по своїй суті є виділенням її в натурі. При визначенні порядку користування квартирою суд виходить з засад доцільності та розумності та вважає за необхідне виділити [PERSON] житлову кімнату площею 17,76 кв.м. (під № 7 згідно плану техпаспорта), [PERSON] та [PERSON] - кімнати площею 16,20 кв.м. (під № 5 згідно плану техпаспорта) та площею 9,24 кв.м. (№6 згідно плану техпаспорта), а кухню площею 12,05 кв.м. (№ 2 згідно плану техпаспорта), ванну площею 3,20 кв.м., вбиральню площею 1,30 кв.м., передпокій площею 5,27 кв.м. - залишити в загальному користуванні. Такий порядок користування та розподіл кімнат між сторонами, на погляд суду, відповідає інтересам кожної із сторін, оскільки [PERSON] виділяється кімната з окремим виходом на вулицю, а іншим співвласникам, а саме [PERSON] та її неповнолітній доньці у користування виділені суміжні кімнати. Крім того, забезпечення [PERSON] окремим виходом допоможе уникнути частого спілкування між собою сторін і, як наслідок, сварок між ними, які негативно впливають на психічний розвиток їх неповнолітньої дитини. При цьому, невідповідність розміру кімнат, що виділяються у користування, розміру часток у праві спільної власності, на погляд суду, є допустимим, оскільки не є підставою для зміни долей у праві власності та не порушує права сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні спільною квартирою та вимоги про стягнення на нього користь моральної шкоди у розмірі 5 500 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими. Так, [PERSON] не надано жодного доказу перешкод у користуванні ним квартирою з боку [PERSON] Згідно його пояснень в судовому засіданні він вселився до спірної квартири, а обставин, які б вказували на наявність перешкод користування нею, [PERSON] взагалі не зазначено. Доказів спричинення [PERSON] моральної шкоди ним також не надано. Зустрічний позов [PERSON] не може бути задоволений, оскільки це призведе до порушення законних прав [PERSON], зокрема його права на житло. Згідно ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: Частка є незначною і не може бути виділена в натурі; Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Як вбачається з матеріалів справи частка [PERSON] не є незначною, спільне володіння і користування майном є можливим, а припинення права [PERSON] на його частку квартири завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки позбавить його єдиного житла. Крім того, позивачем за зустрічним позовом не було внесено вартість частки [PERSON] на депозитний рахунок суду. Судові витрати, понесені [PERSON] на оплату судового збору в розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на підставі ст. 88 ЦПК України. Витрати, понесені [PERSON] на оплату судової експертизи, не можуть бути присуджені судом до стягнення, оскільки позивачем не надано суду квитанцію про оплату проведення експертизи і її вартість суду не відома. На підставі викладеного,

Outcome: partial