Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 08 червня 2013 року близько 11-30 годин на вулиці Пісчаній в с. Лиман Старобільського району Луганської області водій автомобіля Москвич ІЖ-412 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не справився з керуванням, виїхав на ліву обочину, де скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ-2105 під керуванням [PERSON], завдавши автомобілю технічних ушкоджень. Відповідно до постанови суду від 12.06.2013 року у справі № 3/341/2013 [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності. Автомобіль відповідача ІЖ-412 ІЕ державний номер [NUMBER] згідно полісу № АВ/3336563 застрахований по першому типу страхування з 14.07.2012 року по 13.07.2013 року на ім,я власника [PERSON]. Саме у вказаний у полісі дії страхування скоєно ДТП. Оскільки в момент скоєння ДТП цим транспортом керував [PERSON], який не мав довіреності на право керування саме цим автомобілем чи договору купівлі-продажу, страхова компанія на законних підставах відмовилася нести страхову відповідальність за вказаний автомобіль. Крім того, внаслідок ДТП позивачці завдано тілесних ушкоджень: забій правого плечового суглоба і плеча, забиття м,яких тканин обох гомілок, забиття правої стопи і правої кисті, синці лівого плеча, гомілок і стоп, які згідно акту судово-медичної експертизи № 214. При ДТП на автомобілі ВАЗ пошкоджені капот, переднє праве крило, передній бампер та розбита блок-фара. В результаті ДТП [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди: на лікування затрачено 408,82 грн.. На ремонт автомобіля потрібно 12000,00 грн. Так оцінив затрати на ремонт представник страхової компанії, де був застрахований автомобіль відповідача. Що стосується моральних страждань, то позивачці вкрай неприємно і незручно жити без власного автомобіля, оскільки для постійних поїздок до лікарні [PERSON] змушена винаймати чужий транспорт; доводиться вже довгий час звертатися до різних інстанцій за вирішенням питання стосовно ДТП. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу у розмірі 12000,00 гривень, компенсацію за завдану матеріальну шкоду в результаті ушкодження здоров,я у розмірі 408,82 гривні, моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з,явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з,явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином згідно вимог чинного законодавства Своїх заперечень суду не надав. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Між сторонами склались правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Суд встановив, що 08 червня 2013 року близько 11-30 годин в с. Лиман Старобільського району на вулиці Піщаній сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль ІЖ-412 ІЕ, реєстраційний [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] зіткнувся з автомобілем ВАЗ-2105 реєстраційний [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Наслідком дорожньо-транспортної пригоди стало пошкодження автомобілів, що підтверджується матеріалами адміністративної справи № 3/431/341/2013. Пошкоджений автомобіль ВАЗ-2105 реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (цивільна справа № 3/431/341/2013, а.с.11). Відповідно до матеріалів ДТП складено протокол про адміністративне правопорушення відносно водія [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Старобільського районного суду від 12.06.2013 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 гривень. Постанова набрала чинності. Ці обставини сторони не заперечували. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З копій медичних документів вбачається, що [PERSON] з 18.06.2013 року по 26.06.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Старобільського РТМО» з діагнозом: «гематома н / з правої гомілки . Забій лівого плечового суглоба». Згідно платіжних документів, [PERSON] було витрачено на придбання медикаментів та спецзасобів для проведення досліджень з метою відновлення стану здоров'я грошову суму в загальному розмірі 408,82 гривні. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] в цій частині є обґрунтованими. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідачем [PERSON] не заявлялось клопотання про надання доказів для підтвердження заперечень щодо пошкоджень автомобіля та вартості відновлювального ремонту. Тому суд згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Акт завдання шкоди поділяється на: протиправну поведінку особи; настання шкоди; причинний зв'язок між двома першими елементами; вина завдавача шкоди. У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на вищевикладене, оцінюючи дії водія [PERSON], судом встановлено його вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Так як у результаті ДТП [PERSON] було завдано значних матеріальних збитків, вона має право на їх відшкодування, і відшкодовувати їй ці збитки має винна особа, тобто відповідач [PERSON]. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 12000,00 грн. в якості компенсації за завдану матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля ВАЗ-2105, але підтверджуючих документів вказаної суми суду не надала, тому в цій частині суд відмовляє позивачці. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то у відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна громадянину діяннями іншої особи, що порушили їхні законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до зазначених норм права, а так само відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, враховує моральні страждання [PERSON], пов'язані з одержанням травми, знаходженням її на стаціонарному лікуванні у лікарні, те, що вона морально страждала від фізичного болю, був порушений її нормальний життєвий уклад. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке ґрунтується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності, розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду у справі «Пайн Велей Девеломпентес ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначенні сподівання, тобто те, на що розраховувала позивачка, відповідачем [PERSON] порушені. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, враховує моральні страждання [PERSON], пов'язані з порушенням її права власності, тобто відповідач позбавив права користуватися власністю - автомобілем, на який вона розраховувала. З огляду на принципи розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON]. Суд у відповідності зі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави, та відповідач не додав суду відомостей і доказів, котрі дають право суду звільнити його від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК,

Outcome: partial