Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача, в будинку зареєстровані донька та онуки позивача - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які понад десять років в будинку не проживають без поважних причин, особистих речей в будинку не має,за житлово-комунальні послуги не сплачують, не несуть витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачам ніхто не чинив. Їх реєстрація за адресою житлового будинку чинить позивачу перешкоди у розпорядженні належним майном. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі порядку спрощеного позовного провадження. На розгляд справи в судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі на розгляд справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок [PERSON] набула на підставі договору дарування, що підтверджується копією договору дарування від 17.12.2002, копією реєстраційного посвідчення від 28.12.2002 та довідкою ПП «Малі-44» від 29.05.2019. В січні 1978 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 07.01.1978. В будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та проживає позивач [PERSON] . Крім позивача, в будинку зареєстровані донька позивача - [PERSON] та онуки позивача - [PERSON] і [PERSON] , які понад 10 років в будинку не проживають, що підтверджується довідкою квартального комітету від 27.05.2019. Родинні відносини позивача [PERSON] з відповідачами підтверджуються копіями наступних документів: свідоцтва про народження відповідача [PERSON] [NUMBER] від 20.05.1966; свідоцтва про народження відповідача [PERSON] [NUMBER] від 19.06.1989; свідоцтва про народження відповідача [PERSON] [NUMBER] від 23.11.2010. Факт реєстрації відповідачів в будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також довідками про реєстрацію місця проживання від 13.06.2019 за №№ 157, 158, 159, виданими виконавчим комітетом Молочанської міської ради. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Суд встановив, що позивач є власником будинкуза адресою: [ADDRESS] , що повністю підтверджується матеріалами справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються повнолітніми особами, договір найму житла між сторонами не укладався. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сім`ї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved