Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1993 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Поряд з тим, зазначила, що причиною розпаду їх сім`ї стала поведінка відповідача, який за період спільного проживання, проявив себе з негативної сторони. Останній маючи складний характер, зловживає спиртними напоями, заводить побутові скандали, ніде не працює та від виконання сімейних обов`язків самоусунувся. Крім того зазначила, що разом з ними, проживає і їх дочка з сім`єю, а часті скандали негативно відбиваються на відносинах в її сім`ї. Весь час вона намагалася згладжувати конфлікти, однак останніми роками це вдається щораз важче. Постійна напруга негативно відбивається на її здоров`ї. За останні роки з відповідачем стали чужими людьми, а його дії створюють їй незручності. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, і подальше його збереження є неможливим та суперечить її інтересам, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності. Позов підтримує. Відповідач причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав, як і відзиву на позов. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 22 вересня 1993 року Вигодською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 22 вересня 1993 року у Вигодській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 22. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі стали чужими людьми. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved