Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS], який вона фактично придбала у відповідача в червні 2002 року Позивач зазначила, що 12.11.2002 року між нею та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Зазначений будинок було отримано [PERSON] у відповідача у власність в натурі, та проведено повний розрахунок по договору, що підтверджується наданою судові розпискою про одержання відповідачем за вказаний будинок 10000 грн. В цей же день позивачу було передано жилий будинок у власність і вона вселилася в нього разом із членами сім'ї - матір'ю [PERSON] та братом [PERSON]. Позивач та члени її сім'ї на протязі більше 10 років постійно, відкрито користуються вказаним жилим будинком і проживають в ньому, відповідач не пред'являв до них жодних претензій. Факт проживання підтверджується тим, що 25 червня 2002 року вони зареєструвалися в цьому жилому будинку і зареєстровані до сьогоднішнього дня. Позивачем сплачуються всі комунальні послуги, 24 жовтня 2002 року нею укладено договір з ВАТ «Харківгаз» за № 1228 на надання населенню послуг з газопостачання. В зв'язку з необхідність належного оформлення права власності на придбаний будинок необхідно нотаріально посвідчити зазначену угоду, але відповідач з невідомих причин ухилився від її нотаріального посвідчення і підготовки необхідних для такого посвідчення документів. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на зазначений жилий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. Позивач подала до суду заяву, в якій прохає розглядати справу без її участі в зв'язку з зайнятістю по роботі, що суд вважає за можливе. Відповідач надіслав до суду заяву, в якій повністю визнав позов, і прохає розглядати справу без його участі в зв'язку зі станом здоров'я, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить необхідним позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.11.2002 року між нею та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] (згідно з технічною документацією - жилий будинок (літ. А1) загальною площею 60,2 м2, житловою 30,0 м2, літня кухня (літ. Б), літня кухня (літ. В), гараж (літ. Г), сарай (літ. Д), погріб (літ. Ж), сарай (літ. Є), гараж (літ. И), вбиральня (літ. Л), літній душ (літ. М), колодязь (літ. К), навіс (літ. Н), ворота (літ. N1), огорожа (літ. N2) Зазначений будинок було отримано [PERSON] у відповідача у власність в натурі, та проведено повний розрахунок по договору, що підтверджується наданою судові розпискою, згідно з якою [PERSON] сплатила [PERSON] за зазначений жилий будинок з надвірними будівлями 10000 грн. В цей же день позивачу було передано жилий будинок у власність і вона вселилася в нього разом із членами сім'ї - матір'ю [PERSON] та братом [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, обидві сторони повністю виконали свої права і обов'язки, які виникли в них з відносин купівлі - продажу: відповідач передав позивачеві жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], а позивач сплатила відповідачеві оговорену сторонами грошову суму - 10000 грн. Позивач та члени її сім'ї на протязі більше 10 років постійно, відкрито користуються вказаним жилим будинком і проживають в ньому, відповідач не пред'являв до них жодних претензій. Факт проживання підтверджується тим, що 25 червня 2002 року вони зареєструвалися в цьому жилому будинку і зареєстровані до сьогоднішнього дня. Позивачем сплачуються всі комунальні послуги, 24 жовтня 2002 року нею укладено договір з ВАТ «Харківгаз» за № 1228 на надання населенню послуг з газопостачання. З метою приведення форми договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями у відповідність з вимогами ЦК України, позивач звернулася до відповідача з пропозицією нотаріально посвідчити зазначений договір з метою його подальшої реєстрації, але відповідач від нотаріального посвідчення договору і підготовки необхідних для такого посвідчення документів ухилився. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Оскільки встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна, суд дійшов висновку про наявність правомірності набуття майна позивачкою з огляду на наведені вище обставини набуття нею жилого будинку. Судом встановлено, що після придбання у відповідача будинку, починаючи з 12.11.2002 року, позивач тривало, добросовісного, відкритого та безперервного володіє майном як своїм власним - жилим будинком з надвірними будівлями, розташованим по [ADDRESS], повністю несе витрати по його утриманню в належному стані, оплачує комунальні послуги. До сьогодні ніхто, крім позивача, не заявив своїх майнових прав на вказаний жилий будинок. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позивачка є добросовісним набувачем, протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє будинком. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно з якою особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. Вказаний жилий будинок є для позивача чужим майном в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки зареєстрований за іншою особою - відповідачем. А тому суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на вказаний вище будинок за набувальною давністю, при цьому нічиї права та інтереси порушені не будуть. Аналізуючи викладені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved