Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її батьку [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту загальною площею 36.1 кв.м., житловою площею 22.9 кв.м. Вказана квартира належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 09 серпня 1998 року. [INFO] [PERSON] помер, а вона, як спадкоємець першої черги, який з ним мешкав разом на момент смерті за адресою: [ADDRESS] , автоматично прийняла спадщину, оскільки вимушена була останні роки життя приблизно з грудня 2011 року доглядати за померлим у зв`язку з поганим станом його здоров`я, інших спадкоємців на сьогоднішній день, які б прийняли спадщину немає. Однак померлий на день своєї смерті був зареєстрований один, у зв`язку з чим постановою нотаріуса від 09 серпня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину після у зв`язку з пропуском шестимісячного строку. Зазначає, що свідоцтво про право власності зіпсоване, оскільки на ньому виконані рукописні написи, є недійсним, у зв`язку з чим визнання права власності можливе лише через суд. Просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту загальною площею 36.1 кв.м., житловою площею 22.9 кв.м. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Фальченко І.В., який діє на підставі Ордеру серії АН № 1042799 від 25 серпня 2021 року, до судового засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 16 вересня 2021 року представник надав Клопотання про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.28). Представник відповідача - Слов`янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився. 03 вересня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло Клопотання, в якому він просить суд розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.26). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 грудня 1974 року, виданого міським ЗАГСом м. Слов`янська Донецької області, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 березня 1998 року Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізничної дороги, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Дане Свідоцтво містить виправлення, а саме слова « [PERSON] » закреслено та зазначено « [PERSON] ». Загальна площа квартири становить 36.1 кв.м. (а.с.4). 23 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 вересня 2012 року, виданим виконкомом Андріївської селищної ради Слов`янського району Донецької області (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. від 09 серпня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у заведенні спадкової справи після померлого [PERSON] у зв`язку із пропущенням строку подачі заяви для прийняття спадщини (а.с.9). Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням Свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з Акту про фактичне проживання та Довідки № 17, виданої 09 серпня 2021 року виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дійсно проживала зі своїм батьком [PERSON] , 1951 року народження, в [ADDRESS] з 12 грудня 2011 року по день смерті, вели сумісне господарство. [PERSON] вела догляд за батьком, купувала продукти харчування, ліки, готувала їжу. Також вела догляд за присадибною ділянкою, здійснювала ремонт приміщення, тощо (а.с.6, 6 зворот). Отже, [PERSON] прийняла спадщину відповідно до ч. 3 статті 1268 ЦК України. У склад спадкового майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , входить квартира [ADDRESS] , яку донька прийняла у спадок за законом після смерті [PERSON] , оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте завести спадкову справу не є можливим у зв`язку із пропущенням строку подачі заяви для прийняття спадщини. Викладене було підставою для винесення приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. 09 серпня 2021 року Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - заведенні спадкової справи після померлого [PERSON] . Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Таким чином, позивачем [PERSON] правомірно набуто право на спадщину за законом, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті [PERSON] , до складу якої увійшло і право на квартиру [ADDRESS] . Однак через відмову нотаріуса у у заведенні спадкової справи після померлого [PERSON] у зв`язку із пропущенням строку подачі заяви для прийняття спадщини, вона не має можливості оформити право власності на своє ім`я. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що дана квартира має наступні технічні характеристики: загальна площа 36.1 кв.м., житлова площа 22.9 кв.м. (а.с.10-11). Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved