Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, а саме 2027 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що судовим наказом виданим Московським районним судом м. Харкова від 04.03.2015 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час вказаних коштів недостатньо для утримання дитини, з`явилися додаткові витрати на підготовку до вступу в коледж, оплата репетиторів та додаткових занять, окрім того, оскільки вони визначені у розмірі меншому ніж встановлено діючим законом, у зв`язку з чим позивач і звернулась до суду з вказаним позовом. 04 червня 2019 року ухвалою Московського районного суду м.Харкова позовну заяву передано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м.Харкова. 31 липня 2019 року судом в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. 02 серпня 2019 року ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. 28 серпня 2019 року вказані в ухвалі суду недоліки усунуті позивачем. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178\~ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що сторони\~ мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції, батьками [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON] Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат. Згідно зі статтею 141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180\~СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту позову вбачається, що однією із підстав звернення до суду стало те, що на думку позивача розмір аліментів визначений судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року є меншим за розмір встановлений законом, окрім того у позивача з`явились додаткові витрати на підготовку до вступу їх спільного сина до коледжу, сплату додаткових занять та репетиторів. Згідно частини другої\~статті 182 СК України\~(у редакції, чинній до моменту прийняття\~Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII\~частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Проте, згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~15\~травня\~2006\~року\~за\~№ 3\~«Про\~застосування\~судами окремих\~норм\~Сімейного\~кодексу України\~при\~розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства\~та\~стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Так, у частині першій\~статті 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів\~за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Необхідно зауважити, що\~Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на стягнення в твердій грошовій сумі в розмірі 2027,00 грн., посилаючись не лише на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, а і на додаткові витрати на дитину, які складаються з плати за додаткові заняття та послуги репетиторів, проходження медогляду для вступу в коледж, проте жодних доказів на підтвердження наявності додаткових витрат суду не надала. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв`язку із їх недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed