Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову вказує , що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14 липня 2014 року по даний час, однак жодного дня в зазначеній квартирі не проживала. Через те, що остання не проживає за вказаною адресою, але зареєстрована, у прозивачки виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг та отриманням соціальних виплат. В зв`язку з чим просить задоволити позовні вимоги. Від представника позивачки - адвоката Савенко Т.М. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Належним чином повідомлена відповідачка, через офіційний сайт судової влади, у судове засідання не з`явилася, без повідомлення причини неявки. А тому, суд розглядає справу за відсутності такого учасника відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. 16 травня 2019 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відзив не подано. Клопотань не заявлено. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві приватної власності, належить квартира [ADDRESS] . Даний факт стверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.01.2002 року, який зареєстровано в реєстрі №64, де зазначено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , відповідачка зареєстрована в даному житловому будинку з 14.07.2004 року. З письмових пояснень свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких завірені секретарем Рафалівської селищної ради, [PERSON] , 1968 року народження дійсно не проживала та не проживає в [ADDRESS] . Однак, відповідно до інформації Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч.1 ст.319 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначен іст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність у відповідача реєстрації в квартирі порушує право власності позивача, а тому суд вважає, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За наведених обставин, вимога в частині зняття відповідача з реєстрації до задоволення не підлягає, оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, що є правовою підставою для зняття його з реєстрації. За таких обставин позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК Україниз відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати у вигляді судового збору, в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial