Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 01 лютого 2016 року за договором позики передала позичальнику [PERSON] у власність 2700 доларів США із терміном повернення до 01 березня 2016 року . При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 01 лютого 2016 року . До теперішнього часу відповідач борг не повернула , позивач неодноразово дзвонила до боржниці з метою повернення своїх коштів , однак відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов'язань . Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 01 лютого 2016 року сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач- [PERSON] отримала у позивача - [PERSON] позику в розмірі 2700 доларів США на термін один місяць , тобто до 01 березня 2016 року . На підтвердження отримання позики відповідачем [PERSON] складено розписку про отримання позики (а.с.5). Національним Банком України станом на 16 травня 2018 року встановлений офіційний курс гривні щодо іноземних валют , зокрема долара США- 2621.0807. Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст.ст.526,1046-1050 ЦК України. Також, встановлюючи природу спірних правовідносин, судом відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України була врахована правова позиція, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи із встановлених обставин, наданих доказів і вимог матеріального закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу за договором підлягають задоволенню і необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 70769 грривень 18 коп., що еквівалентно 2700 доларів США. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки позика є грошовим зобов'язанням, то у зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] умов договору позики про своєчасне повернення позики настають наслідки, передбачені ч.1 ст.1050, ст.625 ЦК України. Судом перевірені розрахунки позивача [PERSON] по нарахуванню трьох відсотків річних, він є вірним, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути три проценти від простроченої суми, починаючи із 01 березня 2016 року по дату вирішення спору по суті що становить 4693 гривень 83 коп. При цьому суд при визначенні того, що сума позики та три проценти річних повинні бути стягнуті у грошовій одиниці - гривні, також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-79цс14, в якій вказано наступне. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 754 гривень 63 коп.

Outcome: approved