Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, з вересня 2018 року проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Фактично шлюбні відносини припинені. Між ними втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння. За таких обставин, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Примирення між ними неможливе. З приводу розподілу майна спору не виникає. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матір`ю. Прізвище залишити без змін. Ухвалою судді від 03.04.2019 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.05.2019 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не прибула, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Просить залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма в матеріалах справи в якій відповідач повідомив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.09.1999 року в Управлінні реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, Україна, актовий запис №1456. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]», дружини - « [PERSON] » (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.4). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved