Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зобов'язати Житловий кооператив «Правда» видати довідку про склад сім'ї та довідку про виплату майнового паю спадкодавцем [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] ([INFO]). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на кооперативну квартиру загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., кількість кімнат - 3, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належала померлій як члену Житлового кооперативу «ПРАВДА». 12 квітня 1978 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Московського району м. Харкова від 15 березня 1978 року № 74 було видано ордер № 02964 на зазначену квартиру. В зазначеній квартирі вони проживати сім'єю: мати [PERSON], батько [PERSON], донька [PERSON]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 4 червня 1984 року шлюб між батьками позивача було розірвано. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 серпня 1984 року про розподіл майнового паю (паєнакопичень та квартири) було вирішено: визнати право приватної власності за батьком позивача [PERSON] на пай в сумі 2549 руб. 83коп. та виділити йому в користування дві кімнати площею 31,2 кв.м з балконом, та ? площі місць загального користування квартири [ADDRESS], визнати право приватної власності за її матір'ю [PERSON] на пай в сумі 2549 руб. 83 коп. та виділити їй в користування кімнату площею 13,9 кв.м та ? площі місць загально користування квартири [ADDRESS]. У 1990 році батьки позивача [PERSON] та [PERSON] набули права власності на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків. Сплата паю батьком позивача підтверджується довідками (№ 50 від 04.12.2015 року, № 3.11.2015 року) виданими ЖК «ПРАВДА», про те, що [PERSON] повну вартість своєї частки паю на квартиру. [PERSON] довідку про повну сплату вартості своєї частки паю на квартиру за життя не одержала. [PERSON], сплатив частину паю, але право власності на квартири не оформив, тому що вважає, що бажає, щоб вона оформила право власності на себе на цілу квартиру. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері, яка не залишила розпоряджень, у зв 'язку з чим спадкування після її смерті відбувається за законом. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після спадкодавця є позивач. Документи, що підтверджують факт прийняття нею спадщини містяться у спадковій справі № 7, що заведена у Дванадцятій Харківській державній нотаріальній конторі, куди в листопаді 2017 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом неодноразово направлялися запити про надання відомостей, щодо реєстрації спадкодавця [PERSON], також, позивач особисто з запитом зверталася до голови правління ЖК «ПРАВДА» [PERSON] до теперішнього часу відмовляється видати довідку. Позивач та її батько двічі звертались зі заявами о видачі довідки про надання відомостей, щодо реєстрації спадкодавця [PERSON] до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, але в отримали відповідь про те, що зазначені довідки видає тільки ЖК «ПРАВДА», а в разі відмови порадили звернутися до суду (№3-8-49313/0/1-17.08-39- 17155/0/129-17 від 20.12.2017 року та №3-8-2153/0/88-17.08-39-17402/0/129-17 від 22.12.2017 року). 13 лютого 2018 року нотаріус Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори звернулась з запитом до Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради про надання інформації стосовно реєстрації права власності квартири [ADDRESS] Згідно матеріалів інвентаризаційної справи реєстрація права власності на зазначену квартиру не проводилася. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). У ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 1 березня 1972 року). [PERSON] померла [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №8802 від 15 червня 2017 року (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 15 червня 2017 року). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на кооперативну квартиру загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., кількість кімнат - 3, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належала померлій як члену Житлового кооперативу «ПРАВДА». 12 квітня 1978 року на підставі рішення виконавчого комітету Московського району м. Харкова від 15 березня 1978 року № 74 12 квітня 1978 року [PERSON] було видано ордер № 02964 на зазначену квартиру. Як вбачається з довідки з місця проживання від 29 вересня 2015 року, в зазначеній квартирі були зареєстровані: мати [PERSON], батько [PERSON], донька [PERSON]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 4 червня 1984 року шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 серпня 1984 року (справа 2-1302/1984) про розподіл майнового паю (паєнакопичень та квартири) було вирішено: визнати право приватної власності за батьком позивача [PERSON] на пай в сумі 2549 руб. 83коп. та виділити йому в користування дві кімнати площею 31,2 кв.м з балконом, та ? площі місць загального користування квартири [ADDRESS], визнати право приватної власності за її матір'ю [PERSON] на пай в сумі 2549 руб. 83 коп. та виділити їй в користування кімнату площею 13,9 кв.м та ? площі місць загально користування квартири [ADDRESS]. У 1990 році мої [PERSON] та [PERSON] набули права на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків. Відповідно довідок № 50 від 04.12.2015 року, № 51 від 03.11.2015 року) виданими ЖК «ПРАВДА», [PERSON] сплатив повну вартість своєї частки паю на квартиру. [PERSON] в свою чергу довідку про сплату вартості своєї частки паю на квартиру за життя не отримувала. Після смерті матері, в листопаді 2017 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори. Завідувач Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, для видачі свідоцтва про право на спадщину (спадкова справа №508/2017) звернулася до Житлового кооперативу «Правда» з запитом про надання інформації про постійну реєстрацію померлої [INFO] [PERSON], [INFO], яка постійно мешкала та була зареєстрована у [ADDRESS], та хто разом з нею мешкав та був зареєстрований на день її смерті. Як вбачається з адвокатського запиту, адвокат [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON], також зверталася до Житлового кооперативу «Правда» з проханням повідомити про виплату пайових внесків в ЖК «Правда» [PERSON] за квартиру [ADDRESS]. Позивач зверталась зі заявами про видачу довідки про надання відомостей, щодо реєстрації спадкодавця [PERSON] до Цепартаменту житлового господарства Харківської міської ради, на які було їй було повідомлено, що зазначені довідки видає тільки ЖК «ПРАВДА», а в разі відмови порадили звернутися до суду (№3-8-49313/0/1-17.08-39- 17155/0/129-17 від 20.12.2017 року та №3-8-2153/0/88-17.08-39-17402/0/129-17 від 22.12.2017 року). 14лютого 2018 року нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори звернулась з запитом до Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради про надання інформації стосовно реєстрації права власності квартири [ADDRESS] Згідно матеріалів інвентаризаційної справи реєстрація права власності на зазначену квартиру не проводилася. Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради 04.2015 №225 «Про визначення органів, що надають відомості про зареєстрованих у житлових приміщеннях осіб» уповноваженою установою, підприємством (організацією), яка відповідає за надання стей (довідок), є, зокрема в будинках житлових кооперативів - житловий кооператив; Відповідно зазначеного Рішення про визначення органів КП «Жилкомсервіс», ОСББ, ЖК - є уповноваженими установами з видачі довідок про склад сім'ї. Зазначене рішення прийнято виконавчим комітетом Харківської міської ради, відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Обов'язковість його виконання юридичними та/або фізичними особами встановлена ст. 144 Конституції України, в якій зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території. Як вбачається з пункту 2 частини першої та пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані -здавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона :посується, крім випадків, передбачених законом. Водночас відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка Ректифікована або може бути конкретно ідентифікована, є її персональними даними. Правові відносини, пов'язані з обробкою персональних даних, регулюються Законом України «Про захист персональних даних». Згідно з Пунктом 3 частини другої статті 8 названого закону суб'єкт персональних даних має право на доступ до своїх персональних даних. Відповідно до частини шостої статті 16 Закону суб'єкт персональних :аних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого п о'єкта відносин, пов'язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові, поясненнях, а також представлені позивачем докази, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачем не надано відзиву на позов із запереченнями щодо заявлених вимог, а також доказів на спростування позовних вимог. Таким чином, позивачем доведено факт порушення її прав з боку відповідача. При цьому, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість, проте, проігнорувала пропозицію суду надати відзив із запереченнями щодо позову, не довівши, таким чином, належними та допустимими доказами відсутність підстав для надання позивачу відповідних довідок. Крім того, виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved