Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який згодом уточнила, та зазначила, що з 04 серпня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу ними був придбаний автомобіль Gelly CK-2 (comfort), д/н [NUMBER], вартістю 80\~000 грн, який оформлений на імя відповідача. У звязку з тим, що сімейне життя фактично припинено просила суд визнати автомобіль Gelly CK-2 (comfort), д/н [NUMBER], їх з відповідачем спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на нього стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 40\~000 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна набутого за час шлюбу особистою приватною власністю та зазначив, що 04.08.2001р. між ним та [PERSON] був укладений шлюб. 21.07.2010р. між [PERSON] та ТОВ «Виробничо-комерційний центр «ОПТІМА-ЛТД» був укладений договір купівлі-продажу №21/07/10 Б-1, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ВКЦ «ОПТІМА-ЛТД» зобовязалось передати у власність [PERSON], а останній зобовязався прийняти та оплатити новий автомобіль та додаткове устаткування, а саме: автомобіль Gelly CK-2, вартістю 61\~950 грн. 00 коп.; антикорозійну обробку (850 грн. 00 коп.); комплект автоковриків Gelly (260,00 грн). та автосигналізацію за ціною 1\~600 грн. 00 коп. Загальна вартість майна за договором склала 64\~660 грн. 00 коп. та була сплачена ним 21.07.2010р. Також зазначив, що грошові кошти для придбання спірного автомобіля у розмірі 65\~000 грн. отримав від своєї матері [PERSON]. Враховуючи викладене просив суд визнати автомобіль Gelly CK-2 (comfort), номер кузов AN 002786, його особистою приватною власністю. Стягнути з [PERSON] судовий збір. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з зазначених у позові підстав та наполягала на їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що спірний автомобіль був придбаний за спільні гроші подружжя, ніяких грошових коштів мати [PERSON] йому не передавала. У задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] надала суду пояснення аналогічні поясненням позивача [PERSON] Повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не зявився, а його представник [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі та наполягає на зустрічних позовних вимогах. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно і всебічно зясувавши обставини справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 серпня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №533 (а.с. 6). 23 грудня 2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Краматорського міського суду Донецької області по справі №234/18746/15-ц (а.с. 7). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). З довідки Центру НППВАЗ з обслуговування м. Краматорська та Дружківки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області №27/5-1443-0313 від 21.01.2016р. судом встановлено, що за [PERSON] значився автомобіль [NUMBER], кузов 6T7524SXAN002786, свідоцтво про реєстрацію САА-886910 від 31.07.2010р. (а.с. 26) Підставою для реєстрації автомобілю [NUMBER], за [PERSON] став договір купівлі-продажу №21/07/10 Б-1 від 21.07.2010р. Відповідно до умов зазначеного договору, а саме п.1.1., 21.07.2010р. [PERSON] придбав у ТОВ «ВКЦ «Оптіма ЛТД» автомобіль Gelly CK-2, вартістю 61\~950 грн. 00 коп.; антикорозійну обробку (850 грн. 00 коп.); комплект автоковриків Gelly (260,00 грн). та автосигналізацію за ціною 1\~600 грн. 00 коп. (а.с.9) У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). З наданих [PERSON] доказів суд вбачає, що 21 липня 2010 року його мати [PERSON] отримала зі свого карткового рахунку в ПАТ «КБ «Приватбанк» №4779927789571648 готівку у розмірі 70\~000 грн. 00 коп., що підтверджується копією заяви на видачу (а.с. 57). Того ж дня, [PERSON] подарувала [PERSON] грошові кошти у сумі 65\~000 грн. 00 коп., що підтверджується копією розписки від 21.07.2010р. (а.с. 56) Частиною 5 статті 719 Цивільного кодексу України встановлено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Станом на 21.07.2010р. 65\~000 грн. дорівнювало 3\~823,53 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а отже укладений між [PERSON] та [PERSON] договір дарування грошових коштів підлягав нотаріальному посвідченню. 23.03.2106р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №558. (а.с. 55) Відповідно до п.2 Договору дарування за домовленістю сторін договір вважається укладеним з 21.07.2010р. Право власності на подаровані за цим договором гроші у [PERSON] виникло з 21.07.2010р. через те, що вказаний дарунок передано Дарувальником та отримано обдарованим 21.07.2010р., про що свідчать підписи сторін на цьому договору. Приписами ч.3 ст.640 ЦК України встановлено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У той же час, відповідно до ч. 3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відтак, зазначена норма передбачає право сторін надати договору зворотну силу, тобто поширити дію його умов на відносини, що виникли до моменту його укладання. Така ситуація може мати місце тоді, коли фактичні відносини між сторонами щодо передачі майна, виникли раніше їх юридичного оформлення. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що 21.07.2010р., тобто на момент придбання транспортного засобу, [PERSON] хоча і перебував у шлюбі з [PERSON], але придбав автомобіль за кошти, які були подаровані йому матірю та належали йому особисто. Доказів на спростування цих обставин позивачкою [PERSON] суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у досліджених судом доказах, а тому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання автомобілю Gelly CK-2 (comfort), номер кузов AN 002786, його особистою приватною власністю суд зазначає, що вони також не підлягають задоволенню з тих підстав, що станом на 13.02.2017р. автомобіль проданий [PERSON] за договором купівлі-продажу №310 від 16.12.2015р. [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed