Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення в її користь 22394,99 грн. боргу, який слід стягнути з відповідачів солідарно, а також понесені нею судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що між нею та відповідачами було укладено два усні договори позики та надання послуг. Відповідно до яких, позивач надавала консультаційні послуги як ФОП з отримання англійської візи та навчання англійської мови у Великобританії. Відповідачі просили позивача взяти на себе витрати пов`язані з отриманням візи та навчання, ці витрати зобов`язувались повернути. На виконання своєї частини зобов`язань позивач в перших числах січня 2017 року відправила заявку, отримала реквізити та оплатила 183 та 109 євро, які були оплачені того ж дня. З незалежних від позивача обставин, відповідачу [PERSON] було відмовлено у видачі візи. Позивач повторно направила заявку 10.02.2017 року та оплатила 109 євро збору. Паралельно було подано пакет документів для навчання в коледжі. [PERSON] власноручно заповнив заявку, де вказав анкетні дані та номер телефону позивача. 06.02.2017 року позивач здійснила оплату 379 англійських фунтів стерлінгів за навчання в коледжі. В подальшому відповідачі обірвали будь - які контакти з позивачем, вирішили не виконувати своїх зобов`язань, а тому позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. 13 березня 2020 року ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження. 24 червня 2020 року ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу призначено до судового розгляду. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились. Попередньо направили письмову заяву, в якій просили розгляд справи слухати без їхньої участі, позов задоволити на підставі доводів та доказів наведених в позові. Представник відповідачів, в судове засідання не з`явився, подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, вказав, що позивач посилається на те, що між сторонами був укладений договір позики, однак на підтвердження свої вимог не надано ні розписки, ні будь - якого іншого документа, який би регулював договірні відносини позики. Крім того, представник відповідача вказує, що між сторонами взагалі не укладалися будь-які договори чи то про надання послуг чи то позики. Просив звернути увагу, що позивачем не долучено жодних документів, які б уповноважували її вчиняти будь - які дії від імені відповідачів. Враховуючи наведені обставини, представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. На підтвердження своїх вимог позивачем надано копію виписки від 06.02.2017 року, відповідно до якої [PERSON] перерахувала 379 англійських фунтів стерлінгів , призначення платежу навчання [PERSON] . Як слідує з копії заяви від 12.01.2017 року, яка адресована Посольству Сполученого королівства [PERSON] даною заявою стверджує що гарантує всі витрати [PERSON] під час перебування на навчанні за кордоном в період з 30.01.2017 року по 17.02.2017 року. У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату - замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1046 ЦК України, передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Провівши аналіз норм матеріального права, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивач не довела в ході розгляду даної справи факту укладення між нею та відповідачами договорів про надання послуг та позики в усній формі та наявності між сторонами договірних правовідносин. Оскільки будь- якої чи то переписки, чи іншого підтвердження про те, що між сторонами існують якісь відносини позивачем не долучено, а в судовому засіданні не здобуто. Із виписки по картковому рахунку з 01.01.2017 року по 01.07.2017 рок не вбачається, що будь-який платіж здійснено в користь [PERSON] чи [PERSON] . Наявні суми перерахунку 109 та 183 євро не свідчать про те, що призначення цих платежів - збір за отримання візи для [PERSON] . Доказів, які б підтверджували ті обставини, що [PERSON] чи [PERSON] уповноважували позивача подавати заяви у візовий центр для отримання візи до матеріалів справи позивачем не долучено. Як слідує з відмови від 16.01.2017 року в своїй заявці на отримання візи [PERSON] було вказано про те, що він є непрацюючим студентом і перебуває на фінансовій підтримці батька. Жодних відомостей, які б вказували про те, що фінансові зобов`язання по оплаті навчання чи проживання [PERSON] несе [PERSON] не надано, а в судовому засіданні не здобуто. Позивач стверджує, що є суб`єктом підприємницької діяльності з надання відповідних послуг, однак позивачем не додано документи, які б підтверджували її стасут як суб`єкта підприємницької діяльності. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами викладені в позові обставини, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed