Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Покровська селищна об'єднана територіальна громада про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову позивачка зіслалася на те, що [INFO] року помер її батько - [PERSON] 18 липня 2015 року він зробив заповіт на дочку [PERSON], який завірила секретар Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Позивачка вважає, що заповіт не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що на момент складення заповіту психофізичний стан заповідача виключав можливість керувати останнім усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на стан здоров'я заповідача. При цьому, що посвідчення заповіту здійснювалося за місцем мешкання заповідача за адресою: [ADDRESS], заповіт складений за допомогою технічних засобів із проставленням дати посвідчення заповіту в друкованому вигляді (вказано час посвідчення 12 год. 50 хв.), однак відповідні технічні засоби для виготовлення тексту заповіту у місці проживання заповідача та, очевидно, що час зазначений в самому заповіті, а також заповнення тексту заповіту здійснювалося не безпосередньо зі слів самого спадкодавця та без його особистої присутності. Крім того, в заповіті є запис «заповіт прочитано вголос та підписано власноручно», але цей запис відрізняється від особистого підпису заповідача в цьому ж заповіті. Просить позов задовольнити та визнати заповіт недійсним. Позивач [PERSON] та представники позивача обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Вказали, що заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, стан спадкодавця на час складання заповіту виключав можливість останнім усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на стан здоров'я заповідача, підпис особи в оспорюваному заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що позов задоволенню не підлягає в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Порушення форми та посвідчення заповіту позивачем не доведено та згідно висновку експерта підпис в заповіті здійснено [PERSON], просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Покровська селищна об'єднана територіальна громада в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом померлого [PERSON] Після звільнення останнього з роботи, він став зловживати спиртними напоями. У нього були проблеми з другою дружиною, тому він жив у матері. Свідок бачив, що [PERSON] був хворий, жовтий, опухлий. Після смерті [PERSON], він дізнався, що останній зробив заповіт на доньку [PERSON]. Однак мати померлого, свідку говорила, що все майно сина оформить на себе. Перед смертю він заходив до [PERSON], останній важко дихав, очі не відкривав. Також він бачив, як до [PERSON] йшла секретар сільської ради. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала [PERSON] з дитинства, вони далекі родичі. Вона бачила його перед смертю, він був не в тому стані, щоб зробити підпис. Свідок [PERSON], яка працює спеціалістом першої категорії з надання а послуг Покровської селищної ради відмовилася відповідно до ст.63 Конституції України давати свідчення проти себе. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6 т.1). Згідно заповіту, посвідченого 18 липня 2015 року секретарем виконкому Олександрівськові сільської Ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] на випадок смерті зробив розпорядження, за яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі свої майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті заповів [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний запис в журнал реєстрації нотаріальних дій під номером 557 (а.с.163-165 т.1). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що такий посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON]. Згідно з п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого 11.11.2011 року № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року - перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст.37 Закону України «Про нотаріат» - у населених пунктах, де немає державних нотарiусiв, посадовi особи виконавчих комiтетiв сiльських, селищних, мiських Рад народних депутатів вчиняють в тому числі таку нотарiальну дiю, як посвiдчення заповiту. Згідно з вимогами розділу 3 п.1 п.п.1.1.,1.4.,1.6. вищезазначеного Порядку - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України про що зазначається в тексті заповіту. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що при його посвідченні секретарем Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області дотримано вимоги вищезазначеного Порядку, зокрема в заповіті є запис, що «мною, тобто [PERSON], прочитано вголос та підписано власноручно». Крім того, в заповіті зазначено, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, тобто [PERSON] був дієздатною, грамотною особою, тому посвідчення заповіту у присутності свідків не вимагалось. Відповідно до висновку експерта № 1766-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи - підпис від імені [PERSON] в заповіті від 18 липня 2015 року та фототаблиці до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, виконаний самим [PERSON] (а.с. 188-190 т.1), тобто заповіт власноручно підписано заповідачем [PERSON], про що зазначено в посвідчувальному написі. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 557, стягнено державне мито 0,85 грн. Вказана нотаріальна дія зареєстрована в журналі реєстрації нотаріальних дій (а.с.163-165 т.1). Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Оцінюючи доводи позивача про порушення порядку посвідчення оскаржуваного заповіту, суд звертає увагу, що позовна заява містить вимогу саме про визнання заповіту реєстровий номер 557 від 18.07.2015 року недійсним, в той час як нікчемним заповіт за рішенням суду не визнається, а позовна заява, в свою чергу, не містить вимоги про визнання заповіту нікчемним. Позивачем та представником позивача не подано суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту, що оскаржуваний заповіт від 18.07.2015 року не відповідав волі спадкодавця в розумінні ч.1 ст.1257 ЦК України, дані докази в своїй сукупності не свідчать про порушення з боку секретаря виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області при посвідчені оскаржуваного заповіту та не можуть бути окремою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки не доводять невідповідність заповіту волі заповідача. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 557, посвідченого 18.07.2015 року секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed