Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON]\~\~звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~\~ про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.12.1995 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.06.2013 року їх шлюб розірвано. Вона та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], кожному належить по 1/4 частці вказаної квартири. Після розірвання шлюбу позивач змушена була змінити місце фактичного проживання та разом з донькою проживати в іншому місці. Протягом тривалого часу між ними існують неприязні відносини, які заважають користуванню цим житлом. На її вимоги вселитися та користуватися належною їй на праві власті 1/4 часткою вказаної квартири, відповідачі вчиняють сварки, тим самим перешкоджають їй та її донці у користуванні житлом, у зв'язку з чим вона змушена проживати в іншому місці. Вказана квартира складається з трьох жилих кімнат загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 36 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності їй належить 1/4 частка спірної квартири.Оскільки вони не можуть досягнути згоди щодо порядку користування жилим приміщеннями спільної квартири, вона просить суд вселити її з донькою [PERSON] до вказаної квартири, зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~\~не чинити\~\~ перешкод\~ у користуванні даним житлом та визначити порядок користування спільною квартирою, виділивши їй з донькою [PERSON] в користування кімнату площею 10,9 кв.м. Кухню, коридор, балкон (лоджію), туалет, ванну кімнату - залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], позивач добровільно виїхала з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що позивачем по справі не надано суду доказів того, що вона намагалася вселитися чи вживала заходів для вселення в спірну квартиру, а відповідачі чинили перешкоди в цьому. Крім того, вважає, що запропонований позивачем варіант виділу їй у користування кімнати житловою площею 10,9 кв. м., порушить права та інтереси відповідачів, як співвласників квартири, оскільки зменшить їх частки в спільній частковій власності. Тому позов вважає необґрунтованим і просить суд відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, підтримує в повному обсязі вимоги, викладені в запереченні на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, [PERSON]та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який 02.07.2013 року розірвано (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» 31.05.1997 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~та [PERSON]\~\~належить по 1/4 частці квартири [ADDRESS], в якій сторони зареєстровані. В вказаній квартирі зареєстрована також неповнолітня донька сторін [PERSON] (а.с. 8, 11-12). Дана квартира має загальну площу 56,4 кв.м., складається з трьох жилих кімнат жилою площею 35,7 кв.м., у тому числі: перша кімната - 16,6 кв. м., друга 8,2 кв. м. та третя - 10,9 кв. м., кухні площею 6,7 кв. м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,1 кв.м., коридору площею 7,9 кв.м., комори 0,8 кв.м., а також обладнана балконом площею 2,0 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а. с. № 44-45).\~\~\~\~ В даний час між сторонами виник спір стосовно користування даним жилим приміщенням, що стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.Після розірвання шлюбу, між сторонами виникають суперечки житлово-побутового характеру з приводу сплати рахунків по комунальним послугам та користування жилими приміщеннями у спільній частковій власності, досягнути згоди по яких в добровільному порядку сторони не можуть. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 1, ч. 3\~ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України\~гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В\~ст. 47 Конституції України\~закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За правилами ст.ст.\~356,\~257 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1\~ст. 369 Цивільного кодексу України\~закріплено, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З роз'яснень, наданих у п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20\~«Про судову практику за позовами про захист приватної власності»\~(з послідуючими змінами та доповненнями) вбачається, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. В правовій позиції від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України роз'яснив наступне, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Доводи позивача стосовно того, що відповідачі перешкоджають їй користуватися спірною квартирою знайшли підтвердження в судовому засіданні. Твердження представника відповідачів щодо відсутності з боку відповідачів перешкоджання позивачу у користуванні нею спірною квартирою залишися недоведеними суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 ЖК України\~якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом не встановлено обставин, передбачених\~ст. 116 ЖК України, які б перешкоджали вселенню та проживанню позивача разом з донькою у вищевказаній квартирі. Тобто, встановлення порядку користування житловою площею квартири [ADDRESS] таким чином, як про це просить позивач, не призведе до суттєвого відхилення від розміру ідеальних часток осіб у праві спільної часткової власності та не призведе до порушення прав та інтересів власників майна та інтересів доньки [PERSON]та [PERSON] - [PERSON] Враховуючи розташування кімнат, а також наявність між сторонами неприязних стосунків, внаслідок чого спільне користування своєю квартирою позивачем та відповідачами неможливе, найбільш прийнятним варіантом визначення порядку користування квартирою є той, за яким позивачу та доньці [PERSON]та [PERSON] - [PERSON] виділяється у користування кімната площею 10,9 кв.м. Кухня, коридор, балкон (лоджія), туалет, ванну кімнату мають бути залишені у спільному користуванні сторін. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови позивачу у задоволенні позову. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 551, 20 гривень (а. с. № 1).

Outcome: approved