Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.06.1978 року між ними був укладений шлюб, а в 1997 року її чоловік [PERSON] став власником 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS], який подружжя вже понад 10 років разом добудовують, реконструюють, тому [PERSON] вважає, що, вона як дружина, на підставі ст..22 КпШСУ, має повне право вимагати визнання зазначеного нерухомого майна спільно нажитим майном подружжя. Натомість, в своїй зустрічній позовній заяві, [PERSON] просить визнати за ним право власності на прибудову літ. «а4», «а5», надбудови літ. «а6», сараю літ. «О», гаражу літ. «П», сараю літ. «Р», вбиральні-душ літ. «С», літньої кухні літ. «Т» по [ADDRESS], при цьому зазначив, що 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] він успадкував від [PERSON], яка померла [INFO] та заповіла нерухомість відповідачу - [PERSON] Таким чином, відповідач за первісним позовом вказує, що за законодавством КпШСУ успадковане майно одного з подружжя є його особистою власністю, тому намагання [PERSON] отримати ? частку будинку є неправомірними, незважаючи навіть на той факт, що вони разом реконструювали та добудовували будинок. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її присутності в судових засіданнях. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та задовольнити зустрічну позовну заяву, а у задоволенні первісного позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням зустрічного позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис № 45. 30 жовтня 1997 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 287/97, згідно з яким [PERSON], після смерті [PERSON] успадкував 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Отже, суд, розглядаючи спірні відносини, що виникли між сторонами, керується нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, що набрав законну силу в 1969 році та втратив чинність в 2004 році. Згідно з ст.. 24 КпШСУ, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, законодавець встановив імперативне правило регулювання шлюбних відносин, щодо спадкового майна, відповідно з якими успадковане майно одного з подружжя не є спільною власністю подружжя. З огляду на сказане, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не можуть бути судом задоволені. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 321 ЦК України закріплює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Outcome: approved