Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яка в подальшому уточнювалась, з якої вбачається, що 28 квітня 2014 року її сина, [PERSON], було побито [PERSON] Під час побиття ним наносились удари кулаками і ногами в голову і по тілу, а на сам кінець удар головою в обличчя. 03.05.2014 року з раннього ранку [PERSON] був знайдений померлим. Цього ж дня відомості щодо смерті [PERSON] були внесені до Реєстру досудових розслідувань. Проведення досудового розслідування доручено слідчому [PERSON] 14.07.2014 року слідчий прийняв постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України. Вважаючи постанову слідчого не обґрунтованою та протиправною позивач в порядку ст.303 КПК України, подала скаргу до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. 25.07.2014 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Папаригою В.\~А. постанова від 14.07.2014 року була скасована. При цьому суддя звернула увагу на неповноту дослідження причин смерті загиблого та необхідністьпроведення декількох слідчих дій. 30.07.2014 року у зв'язку зі скасуванням постанови, [PERSON] здала до канцелярії Довгинцівського РВ письмове клопотання, в якому просила слідчого вчинити певні слідчі дії. 14.08.2014 року, оскільки відповіді на вказане клопотання вона так і не отримала, їй довелося подавати до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу скаргу на бездіяльність слідчого. Відповідно до чого 18 серпня 2014 року вище вказаним районним судом було винесено ухвалу, якою було зобов'язано слідчого Крамаренко А. В. вручити їй копію постанови про часткове задоволення її клопотання від 01.08.2014 р. про проведення окремих слідчих дій. 28.08.2014 р. вона отримала копію даної постанови. Але слідчий СВ Довгинцівського РВ Крамаренко належним чином так і не виконав власну постанову. Тому позивачу в котрий раз довелося звертатися до суду зі скаргою на невиконання слідчим власної постанови. 14 листопада 2014 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Рибаєв О.А. задовольнив скаргупозивача частково та визнав дії слідчого в частині проведення слідчого експерименту протиправними, зобов'язавши його провести експеримент за її участі. 02.12.2014 року, не отримавши відповіді,вона знову звернулася з клопотанням до слідчого Крамаренко А.В. пояснити, чому виникли розбіжності у судово-медичних експертизах, але відповіді вона знову так і не отримала. Тому позивачу довелося звертатися до прокуратури в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, з відповіді якої вона дізналася, що справа закрита постановою слідчого від 02.04.2015 року. Відповідно до чого їй знову довелося звертатися 02.09.2015 року до суду зі скаргою, в задоволенні якої їй було відмовлено, однак відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області її вимоги все ж таки були задоволені. Даним вердиктом суд знову визнав незаконними дії правоохоронних органів у частині розслідування вказаної кримінальної справи. У таких діях відповідача, вбачається грубе порушення Закону та її прав. Безпосередньо це вбачається у неодноразовому та безпідставному зупинені досудового слідства, тяганині досудового слідства. Втративши усі надії на законне розслідування справи, позивач звернулася до суду із даним позовом аби притягнути до відповідальності осіб, з боку яких вбачається грубе порушення законодавства. Позивач просить стягнути з відповідачів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Управління державної казначейської служби на свою користь відшкодування моральної шкоди, спричиненої працівниками Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період до 01.11.2016 року в розмірі 50 000,00 гривень солідарно та витрати з оплати правової допомоги в розмірі 9 700,00 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Її адвокат [PERSON] у позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ГУНП в Дніпропетровській області Новікова С.А. у судовому засіданні заперечувала проти позову в межах поданого до суду заперечення по справі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Калітвєнцева Г.А. у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа [PERSON] 11 04 2017 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Слідчий СВ Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області Крамаренко А.В. у судове засідання не з'явився. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р., яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п. 9 п. 1 Розділу ХІПерехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичнихосіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 5 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що 03.05.2014 року до чергової частини Довгинцівського РВ КМУ надійшло повідомлення про те, що 03.05.2014 року, приблизно о 07:15 години за адресою: [ADDRESS] в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу виявлено труп [PERSON], [INFO], без ознак насильницької смерті. За даним фактом 03.05.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040720001164 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Крамаренко А.В. від 02.04.2015 року кримінальне провадження № 12014040720001164 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Вказана постанова була скасована. 08 листопада 2016 року постановою слідчого СВДовгинцівськогоВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Кузьмицької І.Л. кримінальне провадження № 12014040720001164 закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Вказана постанова також була скасована. За час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12014040720001164 за ст. 115 ч. 1 КК України [PERSON], яка є матір»ю [PERSON] заявляла клопотання про визнання її потерпілою в рамках вказаного кримінального провадження, але постановою слідчого від 29.05.2017 року їй було відмовлено у визнанні її потерпілою по кримінальному провадженні. За час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12014040720001164 за ст. 115 ч. 1 КК України [PERSON] який є батьком [PERSON] заявив клопотання про визнання його потерпілого в рамках вказаного кримінального провадження, але постановою слідчого від 29.05.2017 року йому було відмовлено у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженні. Постановою слідчого від 29.05.2017 року [PERSON] також було відмовлено в її клопотанні про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12014040720001164 за ст. 115 ч. 1 КК України так як її не визнано потерпілою. 14.11.2014 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Рибаєва О.А. скарга [PERSON] на дії, бездіяльність слідчого Крамаренко А.В. була задоволена частково, а саме визнано протиправними дії слідчого в частині проведення слідчого експерименту без участі потерпілої та її представника, без участі усіх свідків побиття, без застосування відеозапису та зобов'язано слідчого провести даний слідчий експеримент (а.с. 16-19 - копія ухвали). Також 12.08.2015 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Сарат Н.О. скарга [PERSON] була задоволена, визнано протиправними дії слідчого Крамаренко А.В. (а.с. 12-13 - копія ухвали). 14.09.2015 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Папариги В.А. [PERSON] було відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого Крамаренко А.В. від 02.04.2015 року про закриття кримінального провадження № 12014040720001164. Але ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано та постановлено нову ухвалу про скасування постанови слідчого Крамаренко А.В. від 02.04.2015 року про закриття кримінального провадження (а.с. 8-11 - копія ухвали апеляційного суду). Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Бардіна О.С. від 24.01.2017 року в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого Кузьмицької І.Л. про закриття кримінального провадження № 12014040720001164 від 08.11.2016 року було відмовлено. Але ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2017 року ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано та постановлено нову ухвалу про скасування постанови слідчого Кузьмицької І.Л. від 08.11.2017 року про закриття кримінального провадження (а.с. 70-74 - копії ухвал). 30.08.2017 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Ткаченко С.В. скарга [PERSON] на протиправність дій слідчого Мєзєнцева Є.В. була задоволена частково, а саме визнано протиправними дії слідчого та скасовано постанову слідчого від 29.05.2017 року про відмову у визнанні [PERSON] та [PERSON] потерпілими (а.с. - копія ухвали). Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, згідно якої, обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 25 травня 2015 року № 6-440цс16. Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Оскільки в даному спорі правовою підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, встановлена ухвалами суддів Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2014 року, 12.08.2015 року та 30.08.2017 року протиправність слідчих Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, в подальшому Довгинцівського ВП КВП ГУНП Дніпропетровської області, тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, а застосуванню підлягають норми ст. 1174 ЦК України і заподіяна моральна шкода повинна бути відшкодована державою Україна. Вирішуючи питання про розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, суд посилається на наступне. Відшкодування моральної шкоди прямо передбачено ст. 32 Конституції України. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Оскільки судом було встановлено наявність факту протиправності дій слідчих правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування по відношенню до [PERSON] та [PERSON], тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України ці обставини не потребують додаткового доказування. Суд вважає, що у зв'язку із зазначеним позивачка зазнала страждань, які були викликані нехтуванням її прав, протиправними діями слідчих Довгинцівського ВП ГУНП Дніпропетровської області, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звертатися із скаргами до суду, що змусило її нервувати, створило певний дискомфорт, порушило звичайний режим її життя. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні 11.04.2018 року пояснила, що жінка ([PERSON]) впала духом, геть впала, була життєрадісна, зараз зовсім «прописалась» на цвинтарі. [PERSON] її похресник, дуже комунікабельний був, гарна дитина. Позивач розповідала їй, що слідство ніяк не іде. Після смерті сина позивач припинила спілкуватись, «потухла». Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні 11.04.2018 року пояснила, що вона є матір'ю позивача, відносини між онуком та донькою були гарні. Донька після смерті сина дуже переживає. Позивач бажала добитися справедливості за смерть сина, однак слідство не ведеться. Донька тепер постійно на цвинтар ходить до онука. У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку, що позивачці було завдано моральну шкоду, порядок відшкодування якої врегульовано положеннями ст. ст. 23, 1174 ЦК України. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачці внаслідок вимушених змін у її житті, необхідності витратити зусилля, заподіяними позивачці внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування при здійсненні своїх повноважень, суд вважає за можливе задовольнити вимоги щодо стягнення моральної шкоди частково, а саме в розмірі 5 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати принципу розумності та справедливості. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір № 318 від 20.03.2017 року про надання правової допомоги, акт розрахунків, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію на оплату послуг адвокати № 318 від 20.03.2017 року на суму 2 000,00 грн. У цій частині позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню, так як позивачкою надано квитанцію лише на 2 000,00 грн., натомість відповідно до уточненого позову вона просить стягнути правничу допомогу у сумі 9 700,00 грн., тому з держави в особі Державної казначейської служби Українина користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу лише в сумі 2 000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України,

Outcome: partial