Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сорока Любов Зіновіївна, про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка з 07.04.2003 року до смерті страждала психічним розладом із діагнозом «галлюцинаторно-параноидальний сіндром на фоні церебрального атеросклероза». У кінці травня 2006 року [PERSON] (старша дочка позивачки), скориставшись відсутністю позивачки, забрала бабусю до себе, а 29.06.2006 року був укладений заповіт на користь відповідача. Позивач вважає, що складання оспорюваного заповіту не відповідає дійсній волі спадкодавця, не додержанні вимоги в момент вчинення правочину. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на її безпідставність, необґрунтованість та пропуск строку позовної давності. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сорока Любов Зіновіївна у судове засідання не з`явилась, про дату розгляду справу повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази у справі, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що у позовній заяві слід відмовити. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] померла [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одесі від 16.06.208 року, серії [NUMBER] . 29.06.2006 року [PERSON] уклала заповіт, що посвідчений приватним нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сорокою Л.З., за реєстровим № 1189, за яким усе свою майно [PERSON] заповідала [PERSON] - старшій дочці позивачки, своїй онукі. Померла [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, позивачка зазначала, що [PERSON] , з 07.04.2003 року до смерті страждала психічним розладом із діагнозом «галлюцинаторно-параноидальний сіндром на фоні церебрального атеросклероза», що підтверджується медичною карткою КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» амбулаторної хворої [PERSON] , ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року було задоволено клопотання позивача та у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 554 від 11.12.2019 року на час складання і підписання заповіту від 29.06.2006 року [PERSON] виповнилось 84 роки та відсутність в анамнезі раніше даних про наявність у піддослідної надає всі підстави встановити, що під час складання та підписання заповіту, абсолютно позбавило [PERSON] можливості усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247, 1248 ЦК України. В силу ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, відповідно до матеріалів справи, заповіт був складений 29.06.2006 року, заповідачка [PERSON] померла [INFO] . Позивач зазначає, що про заповіт вона дізналася випадково від Третьої одеської державної нотаріальної контори у 2013 році. Позивачкою пропущений строк позовної давності, оскільки про заповіт померлої у 2008 році позивач дізналась ще в 2013 році, однак з позовною заявою до суду звернулась лише в 2017 році, тобто майже через 4 роки після того, як позивачу стало відомо про порушення свого права. Тобто, позивачка пропустила строк позовної давності, тому позовні вимоги задоволені бути не можуть. Таким чином позивач звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - визнання заповіту недійсним із пропуском строку позовної давності, що згідно вимог частини 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, це питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] у 2006 році звернулася до суду з вимогами ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її у будинок [ADDRESS] , розподіл будинку і визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2008 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користуванням приміщеннями у житловому будинку та вселення було задоволено. Визначено порядок користування жилим будинком між співвласниками. Оскільки на той час сумнівів у дієздатності [PERSON] ні у кого не виникало та з заявами про визнання її недієздатності ніхто не звертався, суд вважає недоведеними твердження, про те, що через свій вік вона не усвідомлювала значення свої дій. З 2006 року позивач щодо визнання заповіту недійсним до суду не звертались. Також, висновок судово-психіатричної експертизи № 554 від 11.12.2019 року експерт фактично обґрунтував стан здоров`я [PERSON] лише посиланням на вік - 84 роки та наявність сукупних захворювань. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до частин 1, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сорока Л.З., про визнання заповіту недійсним, слід відмовити у повному обсязі у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed