Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право на земельну ділянку площею 4,96 га на території Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між матір`ю та сином. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі рішення Знам`янської районної державної адміністрації від 23.07.1996 № 303-р отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0186018 із земель колишнього КСП ім.Шевченка, розташованого на території Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, розміром 7.34 га. Згідно архівного випису з розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 24 травня 2002 року № 186-р [PERSON] внесена до Списку громадян, яким передається у приватну власність земельна частка (пай) із земель колишнього КСП ім. Шевченка та їй було виділено земельну ділянку загальною площею 4,96 га, порядковий номер у списку 458, номер земельної ділянки 521. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все свої майно онуку [PERSON] з проживанням в будинку до дня своєї смерті свого сина [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] та є сином [PERSON] , хоча в свідоцтві про його народження мати вказана як [PERSON] . Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2010 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном над ним [PERSON] , [INFO] . В травні 2021 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , але отримала відмову через неможливість встановлення родинного зв`язку спадкоємця із спадкодавцем. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Відповідач Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої не заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив проводити розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 12 лютого 1997 року [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0186018 виданий на підставі рішення Знам`янської районної державної адміністрації від 23.07.1996 № 303-р про право на земельну частку (пай) в КСП ім. Шевченка який знаходиться в с. Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області в розмірі 7,34 в умовних кадастрових гектарах. Згідно архівного випису з розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 24 травня 2002 року № 186-р [PERSON] внесена до Списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні частки (паї) із земель колишнього КСП ім. Шевченка про виділення земельної ділянки загальною площею 4,96 га, порядковий номер у списку 458, номер земельної ділянки 521. Відповідно до інформаційної довідки Відділу у Зна`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області встановлено, що запис про реєстрацію та видачу державного акту на ім`я [PERSON] відсутній, відмітка про отримання нею сертифікату КР № 0186018 наявна. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , яка в свідоцтві про народження сина серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Знам`янського районного управління юстиції Кіровоградської області, помилково записана як [PERSON] . Померла [PERSON] [INFO] . За життя остання склала заповіт, яким заповіла все свої майно онуку [PERSON] з проживанням в будинку до дня своєї смерті свого сина [PERSON] . Останній був інвалідом з дитинства, хворів з народження, проживав разом з батьками до 2007 року. Згідно висновку ВТЕК Кіровоградської обласної лікарні від 08.04.1965 він визнаний інвалідом дитинства першої групи, потребує сторонньої допомоги та нагляду, призначення опіки Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2010 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном над ним [PERSON] , [INFO] . Нотаріусом роз`яснено позивачу про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) через відсутність підтвердження родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст.89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного суд вважає доведеним в судовому засіданні факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, як між матір`ю та сином, тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню. Щодо набуття позивачем спадкових прав на належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), суд встановив наступне. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, в тому числі наявність у спадкоємців оригіналів правовстановлюючих документів. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. На підставі викладеного суд вважає [PERSON] таким, що прийняв спадину після смерті матері фактичними діями, вступивши у володіння спадковим майном, маючи оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину в установленому законом порядку після смерті [INFO] [PERSON] не встановлено. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] померлп [INFO] , державний акт на право приватної власності на землю їй не видавався та не виготовлявся, включення особи до списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні частки не є підставою для визнання права власності на земельну діялнку. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи те, що земельна ділянка не виділена в натурі спадкодавцю на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), відомості про видачу державного акту про право власності на землю відсутні, суд вважає що в даному випадку спадкуванню підлягає тільки право на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцеві. На підставі викладеного та

Outcome: partial