Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 25 жовтня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 28.08.2015 року розірвано. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на повному утриманні позивача та проживає разом з нею. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.01.2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. до досягнення дитиною повноліття. Відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, наявна заборгованість зі сплати аліментів. Під час шлюбу ними за спільні кошти був придбаний житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Запорізька, 5 у м. Херсоні та належить їм на праві спільної сумісної власності. Право власності на домоволодіння оформлено на відповідача [PERSON], який не визнає її права на частину домоволодіння та вважає, що домоволодіння належить лише йому, оскільки зареєстровано на його імя. З огляду на викладене, приписи ст. ст. 317, 319, 372 ЦК України, ст. ст. 69-70 СК України позивач просила поділити спільне майно, виділивши їй у власність 2/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Запорізька, 5. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали повноваження представникам. Представник позивача в останнє судове засідання не зявилась, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив відкласти розгляд справи, однак доказів поважності неприбуття до суду не надав.. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб. розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до приписів ч2, ч.3 ст.325 ЦК України можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно до закону не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2002 року по 28.08.2015 року (а. с.8, 9). Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Запорізька, 5, на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Комсомольської райради м. Херсона від 14.05.2004 року № 61 Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено набуття в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Запорізька, 5. Відповідачем не надано жодних допустимих доказів того, що домоволодіння не є спільним майном подружжя. Окрім того, сторони мають спільну доньку [PERSON], 17.07.2003 року, яка проживає та перебуває на утриманні [PERSON] (а. с. 22, 26) Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.01.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., з її індексацією, починаючи з 02.10.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Витрати [PERSON] на утримання дитини складають 4000-4500 грн., що місячно, що підтверджується наданими довідками та квитанціями (а. с. 27-36) [PERSON] аліменти не сплачує, у звязку із чим має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.02.2018 року становить 15 400 грн.(а. с. 25, 78 105-108). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на те, що набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка відповідачем спростована не була, а також враховуючи той факт, що сторони мають спільну малолітню дитину, яка проживає та знаходиться на повному утриманні позивача, а відповідач ухиляється від утримання спільної дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, на користь [PERSON] підлягають стягненню з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 928, 33 грн.(а.с.4). На підставі викладеного, ст. ст. 325, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 69-70 СК України,

Outcome: approved