Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 його доходу (заробітку) щомісячно до закінчення донькою навчання. 08 листопада 2016 року [PERSON] надала до суду з уточнену позовну заяву в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь доньки [PERSON] в розмірі 1/4 його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до закінчення донькою навчання. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17 серпня 2007 року про що в Книзі рестрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 46. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час донька навчається на першому курсі денної форми навчання Харківського національного автомобільно дорожнього університету та знаходиться на її утриманні. Позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною - донькою Дарєю, [INFO], тобто вона не в змозі надати необхідну матеріальну допомогу своїй старший дитині. Оскільки відповідач матеріальну допомогу доньці не надає, позивач вимушена, в інтересах дитини, звернутися до суду. Позивач надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила суд у разі неявки відповідача прийняти по справі заочне рішення (а.с.29). Відповідач [PERSON] повторно до суду не зявися, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, судову повістку отримав особисто 11 листопада 2016 року, про що є відмітка в рекомендованому поштовому відправленні (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав\~та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~\~ Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано 17 серпня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 46 у відділі реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області (а.с.06). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.05). Батьком даної дитини в свідоцтві про її народження записаний відповідач [PERSON] і останній цього не заперечує. Дитина з 01.09.2016 року навчається на першому курсі денної форми навчання Харківського національного автомобільно дорожнього університету (а.с.04), проживає та знаходиться на утриманні позивача і це підтверджується довідкою, виданою виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.07). Відповідно до довідки, виданої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, [PERSON] навчається в даному учбовому закладі з 01 вересня 2016 року, навчається на основі: Бюджет, закінчення навчання: 30.06.2020 року (а.с.05). Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання З позовом до суду звернулась мати дитини і це відповідає вимогам закону. Згідно висновку № 748/82 від 11.08.2016 року лікарсько консультативної комісії КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» позивач [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною шестирічного віку, тобто по 29 серпня 2017 року (а.с.11). Із матеріалі справи вбачається, що позивач має на своєму утриманні пятьох дітей (а.с.08), тобто у позивача скрутне матеріальне становище і вона не має можливостей самостійно утримувати доньку [PERSON]. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних членів сім'ї та інші обставини. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Як наголошує ч.1 ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 цієї ж Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно роз'яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Із матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2016 року [PERSON] досягла повноліття і з цієї дати виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання. Позивач до суду звернулась з позовом 12 жовтня 2016 року (а.с.01) і відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, вказаних в ст.182 СК України. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, а вона цього потребує по причині продовження навчання, і, враховуючи, що відповідач на даний час є працездатною особою, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати таку допомогу та має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки на період навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 - річного віку. Крім того, навчальний заклад, де навчається донька відповідача, знаходиться в м. Харкові, що потребує додаткових коштів на оплату за проїзд у громадському транспорті та на харчування під час занять. Також необхідні кошти на купівлю підручників та іншого навчального приладдя, купівлю одягу, харчування вдома та оплату комунальних послуг. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина навчається за денною формою навчання і тому не має змоги працювати, відповідач працездатний, будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач суду не надав. Визначаючи розмір аліментів суд, враховуючи матеріальне становище [PERSON], яка є студентом денної форми навчання, матеріальне становище відповідача, ту обставину, що [PERSON] є працездатною особою, а також ті обставини, що утримання дитини, яка продовжує навчання, є обов'язком обох батьків, тому вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, є достатнім для утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. При таких обставинах, згідно з ст.ст.198,199,200 СК України, суд вважає задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути із [PERSON] аліменти на користь доньки [PERSON], [INFO], студентки денної форми навчання Харківського національного автомобільно дорожнього університету, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, починаючи із 12 жовтня 2016 року (дати звернення до суду) і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23 річного віку. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. Згідно з п.1 ст.367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved