Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підставі договору дарування від 28.09.2004 року вона є власником квартири [ADDRESS]. У цій квартирі також зареєстрований її колишній її чоловік - [PERSON] Після розірвання шлюбу в березні 2013 року відповідач виїхав із квартири, забрав усі свої речі та більше в ній не проживає. У зв'язку з тим, що відповідач понад 1 рік не проживає у вищевказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснив, що речей і майна [PERSON] у квартирі немає, витрати на утримання квартири останній не несе. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно з договором дарування №2000 від 28.09.2004 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У 1999 році між сторонами було укладено шлюб. З 18.02.2010 року [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2013 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірваний, означеним рішенням суду встановлено, що на час ухвалення рішення сторони проживають окремо. Підтвердженням того, що відповідач не проживає за адресою, за якою зареєстрований, понад 1 рік, є також довідка видана ПП «УК«Управдом» №2725 від 11.11.2014 року, згідно з якою відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з березня 2013 року за даною адресою не проживає. Крім того, відповідно до акту обстеження проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] від 03.11.2014 року встановлено, що [PERSON] не проживає в ній з березня 2013 року. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Будь-які поважні причини, які б перешкоджали йому проживати у [ADDRESS], відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і [PERSON] слід визнати особою, що втратила право користуватися жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved