Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, посилаючись на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом вона є власником 5/16 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] . Іншою частиною домоволодіння володіє її рідна сестра і відповідач по справі - [PERSON] Дане домоволодіння знаходиться у спільній частковій власності і складається із житлового будинку з прибудовами, вбиральні, погрібу, огорожі, водоколонки, сараїв, загальною площею 73 кв.м, житловою площею - 48 кв.м. З відповідачем по справі виникли спори щодо порядку користування та володіння житловим будинком та надвірними спорудами. Угоди про спосіб виділу частки з відповідачем не досягнуто. Вищевказане домоволодіння залишилась їм з сестрою у спадок після померлої матері та брата. Відповідач по справі проживає в цьому домоволодінні, але не дозволяла їй там проживати. Через те, що [PERSON] взагалі заперечувала той факт, що вона також має право на спадщину своїх батьків вона довгий час не могла отримати спадщину. Зареєструвала право власності на 5/16 частин вказаного домоволодіння лише в кінці грудня 2015 року. Оскільки вона також бажає проживати в даному будинку, потрібно визначити її частку в даному домоволодінні в натурі. Беручи до уваги зазначені обставини, неможливість спільного з відповідачем користування та володіння житловим будинком і надвірними спорудами, вважає необхідним виділити її частку в натурі, відповідно до варіанту, визначеного будівельно-технічною експертизою. Просить виділити належну їй частку 5/16 в натурі в житловому будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, виділивши позивачу 5/16 в натурі в житловому будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] по другому варіанту останньої проведеної експертизи. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що експертом при проведенні останньої експертизи не враховано рішення суду від 17 серпня 1964 року. При задоволенні позовних вимог просили суд провести виділ часток в натурі по першому варіанту останньої проведеної експертизи. Заслухавши учасників справи, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що у відповідності до рішення Соснівського районного суду від 19 листопада 2014 року за [PERSON] визнано право власності на 5/48 часток будинковолодіння [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.06.2015 року [PERSON] є власником 1/48 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд будинковолодіння [ADDRESS] . У відповідності свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2015 року [PERSON] є власником 3/16 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд будинковолодіння [ADDRESS]. Частки 1 / 48 та 3/16 в будинковолодінні [ADDRESS] гр. [PERSON] підтверджені витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень № 39250965 від 17.06.2015 року. Частка 1/8 в будинковолодінні [ADDRESS] гр. [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень № 50791196 від 24.12.2015 року. Таким чином, [PERSON] належить 5/16 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд будинковолодіння [ADDRESS] . Власником 11/16 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд будинковолодіння [ADDRESS] являється [PERSON] . Дане домоволодіння знаходиться у спільній частковій власності і складається із житлового будинку з прибудовами, вбиральні, погрібу, огорожі, водоколонки, сараїв, загальною площею 73 кв.м, житловою площею - 48 кв.м. Між сторонами по справі виник спір щодо порядку користування та володіння житловим будинком та надвірними спорудами. Відповідно до рішення № 211 від 18.04.1961 року виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. в постійне користування по [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст. 364 ЦК України. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Під час розгляду даної справи за клопотаннями сторін призначалися експертизи, а саме ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2016 року по даній справі призначена будівельно-технічна експертиза, на підставі чого виготовлений висновок №07/16/Буд судової оціночно-будівельної експертизи від 09 листопада 2016 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2017 року призначено додаткову будівельно-технічну експертизу. 05 лютого 2018 року судовим експертом Гнаток В.Г. складено висновок експерта № 27/17/Буд. за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи. Однак, зазначені висновки експертів судом не взяті до уваги, оскільки по першому висновку експерт не зміг встановити можливі варіанти виділу в натурі частки із майна, що є спільною частковою власністю сторін, вказавши на існуючий ряд самочинних будівель, в тому числі і житлової прибудови. По другому висновку не врахував, що частини які пропонує виділити в натурі сторонам не будуть мати окремі системи життєзабезпечення. Експертом [PERSON] зроблено висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи № 11/18-БТ від 20 листопада 2018 року. Фактично судовим експертом надано три варіанти розподілу домоволодіння по [ADDRESS] у відповідності до ідеальних часток співвласників у домоволодінні 5/16 до 11/16. Варіанти розроблені у відповідності до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», запропоновані варіанти описані у висновку і зображені в додатках 1, 2, 3 до висновку. Перший варіант розподілу домоволодіння у співвідношенні часток 5/16 до 11/16. При першому варіанті розподілу житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами «а», «а1», «а2» по [ADDRESS] частка першого співвласника (5/16) не змінилася. Позивачу запропоновано приміщення житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами площею 28.0 кв.м. При першому варіанті розподілу житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами «а», «а1», «а2» по [ADDRESS] частка другого співвласника (11/16) не змінилася. Відповідачу запропоновано приміщення житлового будинку літ.«А-І» з прибудовами площею 61.5 кв.м. При першому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] частка першого співвласника (5/16) зменшилася з 5/16, або 31/100 до 29/100, зменшення відбулося на 2/100. В одиницях вартості зменшення становить 7292.5 грн. При першому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] частка другого співвласника (11/16) збільшилася з 11/16, або 69/100 до 71/100, збільшення відбулося на 2/100. В одиницях вартості збільшення становить 7292.5 грн. При першому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] , другий власник виплачує першому власнику, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну компенсацію в сумі 7292.5 грн. Другий варіант розподілу домоволодіння у співвідношенні часток 5/16 до 11/16. При другому варіанті розподілу житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами «а», «а1», «а2» по [ADDRESS] частка першого співвласника (5/16) збільшилася з 5/16, або 31/100 до 38/100, збільшення відбулося на 7/100. В одиницях площі збільшення становить 6.3 кв.м. (замість 28.0 кв.м, запропоновано 34.3кв.м). При другому варіанті розподілу житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами «а», «а1», «а2» по [ADDRESS] частка другого співвласника (11/16) зменшилася з 11/16, або 69/100 до 62/100, зменшення відбулося на 7/100. В одиницях площі зменшення становить 6.3 кв.м. (замість 61.5 кв.м, запропоновано 55.2 кв.м). При другому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] частка першого співвласника (5/16) збільшилася з 5/16, або 31/100 до 33/100, збільшення відбулося на 2/100. В одиницях вартості збільшення становить 5932.0 грн. При другому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] частка другого співвласника (11/16) зменшилася з 11/16, або 69/100 до 67/100, зменшення відбулося на 2/100. В одиницях вартості зменшення становить 5932.0 грн. При другому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] , перший власник виплачує другому власнику, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну компенсацію в сумі 5932.0 грн. Третій варіант розподілу домоволодіння у співвідношенні часток 5/16 до 11/16. При третьому варіанті розподілу житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами «а», «а1», «а2» по [ADDRESS] частка першого співвласника (5/16) збільшилася з 5/16, або 31/100 до 33/100, збільшення відбулося на 2/100. В одиницях площі збільшення становить 1.9 кв.м. (замість 28.0 кв.м, запропоновано 29.9 кв.м). При третьому варіанті розподілу житлового будинку літ. «А-І» з прибудовами «а», «а1», «а2» по [ADDRESS] частка другого співвласника (11/16) зменшилася з 11/16, або 69/100 до 67/100, зменшення відбулося на 2/100. В одиницях площі зменшення становить 1.9 кв.м. (замість 61.5 кв.м, запропоновано 59.6 кв.м). При третьому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] частка першого співвласника (5/16) зменшилася з 5/16, або 310/1000 до 309/1000, зменшення відбулося на 1/1000. В одиницях вартості зменшення становить 1072.5 грн. При третьому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] частка другого співвласника (11/16) збільшилася з 11/16, або 690/1000 до 691/1000, збільшення відбулося на 1/1000. В одиницях вартості збільшення становить 1072.5 грн. При третьому варіанті розподілу домоволодіння по [ADDRESS] , другий власник виплачує першому власнику, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну компенсацію в сумі 1072.5 грн. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що перший варіант визначений у висновку експерта більш прийнятний для обох сторін, оскільки вирахуваний без відхилень від ідеальних часток сторін, потребує найменших затрат на переобладнання, стіни не несучі, а тому відсутня потреба в отриманні окремого дозволу. Під час розгляду даної справи позивач та відповідач не змогли дійти згоди щодо варіантів розподілу домоволодіння по [ADDRESS] , а тому суд з урахуванням запропонованих варіантів, суд приходить до висновку про поділ спірного домоволодіння по першому варіанту експертизи, оскільки даний варіант майже відповідає ідеальним часткам сторін та найбільш відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial