Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розділити спільне майно подружжя, а саме в остаточній редакції свого позову просила визнати спільною сумісною власністю та стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 50% вартості всього спільного майна, а саме за: 30 молочарських бідонів, телевізор «Електроніка, телевізор «Рейнфорд», диван, холодильник «Мінськ», пральну машинку «Ауріка», швейну машинку, плательну шафу, плательну шафу б/в, сервант, книжкову шафу, кресло, два буфети, трюмо, кришталеву люстру, сковорідку, електром'ясорубку, електросоковижималку, електроміксер, медичний апарат «Вітафон», 5 килимів, 2 килимові доріжки, столовий стіл, 10 стільців, 2 стола б/в, 6 табуреток, 2 набори емаль посуду, 3 чайних сервізу, набор срібних виделок та ножів на 6 осіб, 4 нержавіючих відра, 3 емальованих відра, нержавіюча ємність на 10 літрів, нержавіюча ємність на 20 літрів, нержавіюча ємність на 80 літрів, нержавіюча ємність на 50 літрів - 4 штуки, нержавіюча ємність на 100 літрів, нержавіюча ємність на 150 літрів, нержавіюча ємність на 200 літрів, загальна вартість якого складає 9 650,50 гривень; автомобільний причеп ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 3 600,00 гривень; автомобіль ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску, вартістю 28 620,00 гривень. депозитні вклади: у Новомосковському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 5 903,06 грн.; у Новомосковській філії АБ «Кредит Дніпро» в сумі 5 000,00 грн.; у ПАТ «Промінвестбанк» в сумі 26 320,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що в період з 12.04.1964 року по 14.07.2003 року та з 10.02.2007 року по 06.05.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбу, під час якого ними було спільно придбано вищеперераховане побутове майно, а також автомобільний причіп ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску. Крім того, під час зареєстрованого шлюбу ними були відкриті депозитні рахунки, кошти з яких відповідач зняв та витратив на власні потреби. Вважаючи зазначене майно спільною сумісною власністю, позивачка просила визнати зазначене майно спільною сумісною власністю та стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 50% вартості всього спільного майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в остаточній редакції, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, вважаючи його не обґрунтованим. При цьому зазначили, що побутове майно дійсно знаходиться в сараї у відповідача, однак його поділ вже було здійснено раніше і відповідач ніколи не перешкоджав [PERSON] забрати це майно. Щодо причепу, то його не існує в природі, бо після того, як він попав в автомобільну аварію, причеп не підлягав ремонту і був знищений. Щодо автомобіля, то факт його придбання [PERSON] не заперечував, однак зазначив, що за взаємною згодою з [PERSON] його було подаровано їх сину. З приводу рахунків, зазначив, що дійсно, під час шлюбу ними спільно з дружиною відкривались депозитні рахунки, однак зазначені кошти були спільно витрачені подружжям на потреби сім'ї, а тому йому не зрозуміло, яку саме і компенсацію і за що з нього вимагає колишня дружина. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши сторін та їх представників дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 12.04.1964 року по 14.07.2003 року та з 10.02.2007 року по 06.05.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.187, т.2 а.с.124, 125-126, т.3 а.с.6-7, 9). У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Позивач [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю та розподілити наступне майно: 30 молочарських бідонів, телевізор «Електроніка, телевізор «Рейнфорд», диван, холодильник «Мінськ», пральну машинку «Ауріка», швейну машинку, плательну шафу, плательну шафу б/в, сервант, книжкову шафу, кресло, два буфети, трюмо, кришталеву люстру, сковорідку, електром'ясорубку, електросоковижималку, електроміксер, медичний апарат «Вітафон», 5 килимів, 2 килимові доріжки, столовий стіл, 10 стільців, 2 стола б/в, 6 табуреток, 2 набори емаль посуду, 3 чайних сервізу, набор срібних виделок та ножів на 6 осіб, 4 нержавіючих відра, 3 емальованих відра, нержавіюча ємність на 10 літрів, нержавіюча ємність на 20 літрів, нержавіюча ємність на 80 літрів, нержавіюча ємність на 50 літрів - 4 штуки, нержавіюча ємність на 100 літрів, нержавіюча ємність на 150 літрів, нержавіюча ємність на 200 літрів, загальна вартість якого складає 9 650,50 гривень; автомобільний причіп ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 3 600,00 гривень; автомобіль ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску, вартістю 28 620,00 гривень. депозитні вклади: у Новомосковському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 5 903,06 грн.; у Новомосковській філії АБ «Кредит Дніпро» в сумі 5 000,00 грн.; у ПАТ «Промінвестбанк» в сумі 26 320,00 грн. Щодо побутового майна, то сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що дане майно було придбано в період шлюбу, а тому даний факт суд вважає встановленим на підставі ст. 61 ЦПК України і вважає за необхідне визнати вищезазначене побутове майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Щодо його вартості, то по справі була проведена експертиза, якою визначено вартість зазначеного майна в сумі 9 650,50 гривень (т.1 а.с.41-48, т.3 а.с.11-18). Заперечення відповідача [PERSON] щодо вартості зазначеного майна не можуть бути прийняті судом, оскільки в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України з його сторони не було надано належних та допустимих доказів, як б спростовували вартість майна, встановленого висновком проведеної по справі експертизи. Не заперечував відповідач і проти тієї обставини, що під час шлюбу ними був придбаний автомобільний причіп ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (зокрема в своїх письмових запереченнях - т.1 а.с.12) та автомобіль ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску (т.3 а.с.99-101), а тому і зазначене майно суд вважає за можливе визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і їх частки у цьому майні є рівними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Однак, судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску під час розгляду справи у суді - 16.10.2013 року - відповідачем було відчужено (не зважаючи на той факт, що Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на зазначений автомобіль було накладено арешт - т.1 а.с.52, т.3 а.с.91), про що свідчить наявні в матеріалах справи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс на ім'я нового власника - [PERSON] (т.3 а.с.131-132). Зазначені факти відповідачем не заперечувались і в судовому засіданні. Доказів того, що [PERSON] надавала згоду на відчуження вищезазначеного транспортного засобу, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надано. Виходячи з викладеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] грошову компенсацію за автомобіль. Відповідно до висновків товарознавчої експертизи від 05.11.2003 року, вартість автомобіля ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску, складає 15 128,81 гривень; вартість автомобільного причепу ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] складає 325,73 гривень (т.1 а.с.37-39). Згідно довідки про ринкову вартість транспортних засобів від 09.10.2013 року, вартість автомобіля ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску, складає 28 620,00 гривень; вартість автомобільного причепу ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] складає 3 600,00 гривень (т.3 а.с.116-121). Стягуючи компенсацію за ? частину вартості автомобіля, суд виходить не з вартості, вказаної у висновку експерта, а, виходячи з оцінки незалежного експерта, оскільки, остання за часом максимально наближена до моменту винесення рішення по справі (проведена 09.10.2013 року). Визначаючи вартість причепу, суд також виходить з оцінки незалежного експерта, тобто - 4 299,00 грн. (а.с. 121-124), з тих же підстав. Щодо депозитних рахунків. Згідно з відповіддю ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», 01.04.2003 року на ім'я [PERSON] було оформлено договір вкладу № 210700389289 на суму 5 000,00 гривень, який 15.04.2003 року було достроково розірвано за ініціативою клієнта та зазначена сума в той же день була знята з рахунку (т.1 а.с.97). Згідно з відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк», 27.08.2002 року на ім'я [PERSON] було відкрито рахунок [NUMBER] на суму 5 402,00 гривень. Станом на 10.04.2003 року на рахунку знаходились кошти в сумі 5 903,06 гривень. Рахунок було закрито 14.04.2003 року (т.1 а.с.128). Згідно з відповіддю ПАТ «Промінвестбанк», в період з 10.02.2007 року по 06.05.209 року на ім'я [PERSON] були відкриті рахунки: 18.04.2007 року № 026/-ЧП 71 на суму 3 000,00 гривень, на який 13.07.2007 року покладено ще 10 000,00 гривень; даний рахунок закрито 19.11.2007 року - знято 13 679,92 (т.3 а.с.96-97, 148); 04.08.2008 року № 026/-ЮО 26 на суму 13 000,00 гривень; даний рахунок закрито 04.12.2008 року - знято 13 537,23 (т.3 а.с.96-97, 149); 26.09.2008 року № 026/-ГБ 1 на суму 20 000,00 гривень; даний рахунок закрито 26.01.2009 року - знято 20 959,29 (т.3 а.с.96-97, 145); 26.01.2009 року № 026/-АИ 59 на суму 10 000,00 гривень, на який 27.01.2009 покладено ще 5 000,00 гривень, 29.01.2009 покладено ще 10 000,00 гривень; даний рахунок закрито 29.04.2009 року - знято 26 320,00 (т.3 а.с.96-97, 147). Як видно з наданих банками розрахунків, депозитні рахунки відкривались і закривались в момент знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі, а тому суд вважає не доведеною ту обставину, що кошти, зняті з рахунків, які є предметом даного позову, витрачались одним з подружжя на власні нужди. Доказів зазначеної обставини, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 сторонами надано не було. А тому в частині стягнення компенсації за вищезазначені депозитні рахунки, суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, в період з 28.07.2007 року по 09.10.2007 року [PERSON] мала довіреність від відповідача (т.2 а.с.104)і взагалі мала можливість розпоряджатись коштами на свій розсуд. Судом також досліджені довідки філіалу Новомосковського відділення Ощадбанку (т.1 а.с.100, 121), які не відносяться до предмету доказування, відомості щодо рахунків, відкритих [PERSON] 29.04.2009 року (т.3 а.с.97, 153-154, 155), однак позовна заява в остаточній редакції таких вимог не містить, а тому, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає відмовити і в цій частині. Незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно із ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню і вважає за необхідне визнати спільною сумісною власністю побутове майно, вартістю 9 650,50 гривень; автомобільний причіп ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 3 600,00 гривень; та автомобіль ВАЗ 21213, двигун - [NUMBER], кузов [NUMBER], 1996 року випуску, вартістю 28 620,00 гривень. Виділити [PERSON] все побутове майно, вартістю 9 650,50 гривень. Виділити [PERSON] автомобільний причіп ММЗ 81021, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 3 600,00 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у вигляді ? частини різниці у вартості автомобіля в сумі 14 310,00 гривень за мінусом різниці у вартості побутового майна та причепу (9 650,50 - 3 600,00 = 6 050,5; 14 310,00 - 6 050,5 = 8 259,5), а саме в сумі 8 259,5 гривень. Щодо рахунків в банках то як зазначалося вище кошти були покладені та витрачені в період зареєстрованого шлюбу, а тому в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Не можуть бути прийняті судом і посилання представника відповідача на той факт, що вартість майна на день розгляду справи значно зменшилась, оскільки згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначених вимог, представником відповідача не було надано відповідних доказів вартості майна, які могли б бути прийняті судом. Крім того,

Outcome: partial