Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася \~до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею, як спадкоємцем за законом першої черги, права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка [PERSON] та складається із житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [INFO] чоловіка, за тих підстав, що право власності на вказане майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, звернувшись із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність (а.с.42, 131). 31.01.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с.26, 27). 20.02.2020 року ухвалою суду витребувано докази у приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т.І. та з КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.33). Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 09.09.1981 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області 09.09.1981 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4178, [PERSON] та [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.71, 72). Згідно довідки комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.08.2019 року за № 1244, власниками житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 09.09.1981 року. Зазначений житловий будинок завершений будівництвом у 1983 році та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. за №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10.07.2001р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва та архітектури житлової політики України №12/5126 від 23.03.1999 року об`єкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають (а.с.130). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15.03.2019 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.19). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 20.05.1975 року (а.с.20); дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09 червня 1980 року (а.с.117). За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №55553561 від 21.03.2019 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , відсутня (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги та копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 30.07.1996 року (а.с.48-55, 118-124). Також, [PERSON] у шестимісячний строк після відкриття спадщини звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. із заявою про прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.61, 62). 21.03.2019 року, у передбачений законом шестимісячний строк, відповідачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.16, 46). Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, не встановлено. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п.23 постанови Пленуму «Про судову практику у справа про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. від 05.11.2019 року за вих.№742/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.17). Пунктом 3 Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1035 від 09.09.2009 року, який втратив чинність 02.06.2011 року, передбачалося, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 року, є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об`єкти будівництва. Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. За змістом листа Державного комітету будівництва та архітектури житлової політики України №12/5126 від 23.03.1999 року об`єкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. \~ \~ \~ \~ Відтак, враховуючи, що спадковий житловий будинок з надвірними спорудами завершений будівництвом у 1983 році, відповідно, не підлягає введенню в експлуатацію та не є самочинним будівництвом, а також зважаючи на те, що іншої форми захисту прав на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивачі не мають, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Приймаючи таке рішення, суд також враховує безумовне визнання відповідачкою позову, яке не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved