Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на 47/200 частин земельної ділянки розміром 0,3000 га, кадастровий номер 6325455600:00:003:0331, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] вказує, що з 01.02.1997 по 27.07.2017 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого ними було придбано 47/100 частин земельної ділянки, площею 0,300 га, кадастровий номер 6325455600:00:003:0331, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надано копію договору купівлі-продажу від 19.05.2016. Однак дана земельна ділянка, хоча і була придбана за сумісні кошти, але була зареєстрована на ім`я відповідача. На теперішній час шлюб між ними розірвано, добровільно сторони поділити спільне майно не домовилися, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права. Представник позивачки [PERSON] надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, позов визнав та проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.02.1997 року, який розірвано 27.07.2017 Новопсковським районним судом Луганської області, на підтвердження чого надано копію рішення суду від 27.07.2017 у справі № 420/791/17 (а.с. 16-17, 18). Під час шлюбу сторони за договором купівлі-продажу від 19.05.2016 придбали 47/100 частин земельної ділянки, площею 0,3000 га, для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 6325455600:00:003:0331, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, посвідчений 19.05.2016 Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 2-659 (а.с. 11). Як зазначено у договорі купівлі-продажу, [PERSON] як покупець свідчив про те, що цей договір укладено за заявою-згодою дружини, посвідченою 19.05.2016 Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим № 2-654, яка знаходиться у справах Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, що посвідчила цей договір. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є земельна білянка; 2 ) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин за згодою іншого подружжя. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1ст. 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині кожному, що становить 47/200 частини земельної ділянки, яка є предметом спору. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, як такого, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved