Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 14 вересня 2013 року. Від шлюбу є малолітній син [PERSON], 2013 року народження який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що протягом останніх двох років сумісного проживання, з відповідачем вони не знаходять спільної мови, мають різні погляди на життя. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого склалися особисто - неприязні відносини. Між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновлювати які вони не бажають. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю не виникає. Поте згоди про утримання дитини вони не досягли. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися, надавши заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 14 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції у Харківській області. Актовий запис№25 (а.с.4). Сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені. [PERSON] та [PERSON] є громадянами України про що свідчать фотокопії їх паспортів (а.с.5-7). Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO], про що свідчить фотокопія свідоцтва про його народження(а.с.8). Із довідки про склад сім'ї вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїми батьками(а.с.9). Спору по поділ майна, яке є їх сумісною власністю, не виникає. Ухвалою суду від 02.11. 2015 року сторонам надавався час на примирення до 02.02.2016 року, але примирення не відбулося. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем «[PERSON]», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище «[PERSON]» . Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотання про стягнення на свою користь понесених судових витрат позивачем не заявлено. А тому,

Outcome: approved