Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23 липня 2009 року. Під час шлюбу у них народилася троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2011 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 07 червня 2011 року. Вказуючи, що стягуваних аліментів їй не вистачає для належного забезпечення потреб дітей, позивач просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав, проти задоволення позову не заперечив. Крім того, у заяві зазначив, що є фізично здоровим, інших осіб на утриманні не має, офіційно не працює. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 8-10). Діти проживають з позивачем (аркуш справи 15). Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1200 гривень щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 07 червня 2011 року (аркуш справи 11). 09 листопада 2011 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів (аркуш справи 12). 28 березня 2017 року позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (аркуш справи 14). 30 травня 2018 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (аркуш справи 13). Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення статей 182, 192 СК України. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у зв`язку з чим, зокрема, зміна матеріального стану чи погіршення матеріального становища отримувача аліментів, на що посилалася позивач звертаючись до суду, може бути підставою для вимоги про збільшення розміру аліментів і суд вважає за можливе та справедливим в даному випадку переглянути розмір стягуваних із відповідача аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді позовів, заявлених із зазначених вище підстав, застосуванню підлягають не тільки положення статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2 статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом враховується, що з моменту стягнення аліментів з 2011 року, змінилися обставини, які мають суттєве та істотне значення: збільшилися витрати на утримання дітей, на придбання продуктів харчування, відповідного одягу та речей для дітей, комунальні послуги, платежі в школі та інші життєві потреби, а також змінився прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який на час розгляду справи становить 2027 гривень, що свідчить про недостатність коштів у розмірі 1200 гривень на місяць, які стягуються з відповідача, для забезпечення належного утримання дітей. За таких обставин справи, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і на батька, як позивач, так і відповідач є здоровими працездатними особами, позивач не працює, що свідчить про відсутність регулярних і стабільних доходів, неспроможність належним чином забезпечити утримання дітей, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і збільшення розміру аліментів на дітей, які стягуються відповідно до рішення суду з відповідача в користь позивача, до 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, будучи переконаним в тому, що такий розмір відповідатиме вимогам достатності, справедливості і забезпечить право дітей на належне утримання і гармонійний розвиток. Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, відповідач, реалізувавши передбачене статтею 206 ЦПК України право, визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, то відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України, пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті за подання позову, 384 грн 20 коп. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: approved