Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про втрату права користування житлом, а саме: частиною житлового будинку № 32 по вул. Пожарського в м. Запоріжжя, в якому зазначила, що вона є власником частини житлового будинку № 32 по вул. Пожарська в м. Запоріжжя, згідно договору дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 2-3022 від 11.03.1986 року. Окрім неї в будинку зареєстрований її рідний брат, [PERSON], який не мешкає в будинку майже 20 років, особистих речей в помешканні не має, коштів на утримання будинку не надає, мешкає в іншому місці. На теперішній час вона бажає продати свою частину будинку, але оскільки в ній зареєстрований ще її брат, який відмовляється добровільно знятися з реєстрації, то вона не має можливості цього зробити. З урахуванням того, що відповідач не проживає в спірному будинку, а саме через те, що за власним бажанням виїхав на інше постійне місце проживання, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме: частиною житлового будинку № 32 по вул. Пожарського в м. Запоріжжя. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, письмових заяв та пояснень суду не надав. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст. 224\~ЦПК України, за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, оцінивши всі докази у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником частини житлового будинку № 32 по вул. Пожарська в м. Запоріжжя, згідно договору дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 2-3022 від 11.03.1986 року. Згідно довідки квартального комітету № 84, окрім позивача в частині зазначеного будинку, з 1957 року зареєстрований її рідний брат, [PERSON]. Однак, на теперішній час він за місцем реєстрації не мешкає, особистих речей у будинку не має, добровільно виписатися з житла не бажає. Факт не проживання [PERSON] підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що у частині житлового будинку № 32 по вул. Пожарського в м. Запоріжжя зареєстровані [PERSON] та її рідний брат [PERSON] Відповідач в даному помешканні не мешкає, його речей у будинку немає, відвідувати сестру не приходить. Зі слів позивача їм відомо, що всі витрати по квартирі [PERSON] несе самостійно, відповідач ніякої допомоги не надає. Крім того, судом також встановлено, що відповідач без жодних поважних причин, понад рік, не мешкає в будинку, виїхав з нього за власним бажанням, особистих речей\~у будинку немає, оплату за\~комунальні послуги не здійснює при тому, що позивач жодним чином не чинить йому перешкоди у користуванні будинком. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved