Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, в якому зазначила, що вона є матір'ю відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бюро актів громадянського стану Суворовського району м. Херсона. З відповідачем разом не проживає, він поживає окремо із своєю сім'єю - дружиною та дітьми. Рішенням Голопристанського районного суду від 11.05.2017 р. розірвано шлюб між нею та [PERSON]. З 2015 р. не проживають разом, проживають у різних частинах будинку, спір про сумісне майно розглядається в судових інстанціях. Вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком у розмірі 1 373, 00 грн. Незважаючи на це, самостійно сплачує комунальні послуги, купує ліки та забезпечує себе. Відповідач жодним чином не допомагає їй матеріально, хоча має таку можливість, оскільки є приватним підприємцем і має торгівельну точку. [PERSON] є єдиним сином, інших дітей немає, батьки померли давно, ніхто, крім нього не може надавати їй допомогу. Вона належним чином виконувала материнські обов'язки по вихованню сина, утримувала його матеріально до настання повноліття та можливості самостійно заробляти на життя, забезпечила його право на належну освіту. Також допомагала з будівництвом та облаштуванням його житлового будинку. Вважає за доцільне в примусовому порядку змусити відповідача сплачувати аліменти на її утримання, оскільки він відмовляється робити це добровільно. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісяця та додаткові витрати на лікування у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно працює приватним підприємцем, здійснює торгівлю промислових товарів на центральному ринку м. Гола Пристань. Його середньомісячний дохід складає близько 6 080 грн. На його утриманні знаходяться два неповнолітніх сина - школяра та батько, якого змушений був забрати до себе, оскільки через конфліктну ситуацію, яка була ініційована позивачем та виникла між батьками, мати вигнала його з будинку і він жив у гаражі. Оскільки його будинок та будинок батьків знаходяться поряд, навіть немає паркану, кожного дня позивач влаштовує сварки, ображаючи, проклинаючи його та його родину. Вдячний батькам за те, що вони його виростили та надали освіту. В той же час, через конфліктну ситуацію, яка скалалася останні два роки, не бажає надавати матеріальну допомогу матері, оскільки остання проживає сама у сумісному з батьком будинку, майно нажите подружжям під час шлюбу батько не взяв з будинку. Позивач протягом двох років користується субсидією на комунальні послуги , яку отримав батько . Крім того, у позивача залишились грошові заощадження, які батьки збирали на протязі життя, однак довести цю обставину не має можливості. Вразі присудження визначеного судом розміру аліментів, не буде ухилятися від їх сплати. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав позицію свого довірителя та просив повністю відмовити позивачу у стягненні додаткових витрат на лікування, оскільки вони нічим не доведені. Єдиним доказом про наявність захворювання у позивача є виписка із амбулаторної карти про захворювання на цукровий діабет. Однак, держава надає безоплатно інсулін та інші медичні препарати хворим на цукровий діабет. Свідок [PERSON] показав, що у позивача залишилися їх сумісні заощадження, які складають 2000 доларів США, 350 євро, 60 тис. грн. Вказане майно не було предметом поділу майна подружжя, оскільки довести їх наявність не надалось можливим. На даний час проживає у сина, оскільки позивач не надає можливості проживати у власному будинку. Заслухавши думку сторін та їх представників, свідка, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно паспорту, позивач - [PERSON] народилася [INFO] року. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20.01.1970 року, позивач по справі є матір'ю [PERSON], [INFO] Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11.05.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно інформаційно-аналітичної довідки, наданою Херсонською об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, фізична особа - підприємець [PERSON] мав загальний дохід на 2015 рік у розмірі 72 300 грн., за 2016 рік - 70 000 грн., за 2017 рік - 73 000 грн. Відповідачем надані квитанції про сплату єдиного податку з фізичних осіб-підприємців. Відповідач має на утриманні двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Стороною відповдіача також надано повідомлення про призначення субсидій на житлово-комунальні послуги за 2017 - 2018 рік [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У своїй правовій позиції, висловленої у справі № 6-3066 цс 15 від 13.04.2015року, Верховний Суд України зазначив, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Прожитковий мінімум відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на осіб, які втратили працездатність: з 1 липня - складає 1435 грн. Застосовуючи вище наведену правову позицію за аналогією до даних правовідносин та визначаючи розмір аліментів, суд враховує майновий та фізичний стан відповідача, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей та батька-пенсіонера, який проживає разом з ним, а також ту обставину, що позивач не є інвалідом, і як сама зазначила у позові, отримує щомісячну пенсію у розмірі 1 373 грн., з у рахуванням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та зміни прожиткового мінімуму у майбутньому, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 700 грн. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами і не визнані позивачем. В частині стягнення додаткових витрат на лікування, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial