Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Ладижинський міський сектор Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Дана квартира належить їй на підставі договору купівлі продажу від 27.05.2013 року. В даній квартирі на даний час зареєстрований колишній наймач [PERSON], [INFO]. З 2015 року відповідач в даному приміщені фактично відсутній. На її неодноразові вимоги змінити місце реєстрації і зареєструватися за фактичним місцем проживання, відповідач не бажає в добровільному порядку виконати вимогу. В зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не бажає змінити місце реєстрації, порушуються її законні права та інтереси, як власника квартири, щодо вільного нею розпорядження. На даний час вона має намір продати квартиру, але її відмовляються купувати, поки не буде знято з реєстрації відповідача. Тому вона звернулася до суду та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Конверт із повісткою про повідомлення [PERSON] про час та місце розгляду справи, який направлено за зареєстрованою адресою його місця реєстрації, повернуто до суду із відміткою «за даною адресою не проживає». З наявної в матеріалах справи відповіді виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 29.09.2017 року видно, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS]. За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Ладижинського міського сектору Державної міграційної служби України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується: копією договору купівлі-продажу квартири від 27.05.2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вихватнюк Л.А.; копією витягу №3995137 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2013 року. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №182 виданою 28.08.2017 року відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області. З позову вбачається, що [PERSON] з 2015 року фактично відсутній в квартирі [ADDRESS], однак з реєстрації місця проживання не знявся. З акту обстеження житлового приміщення від 06.09.2017 року, представниками КП «Ладижитлосервіс» за адресою: [ADDRESS] вбачається, що зі слів сусідів в даній квартирі уже більше двох років проживає сама [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS]. Договір найму жилого приміщення у вказаній квартирі між сторонами не укладався. Відповідач не проживає в квартирі більш ніж один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі та втративши при цьому право користування даною квартирою, обмежує право позивача на користування даною квартирою. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved