Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд надати їй додатковий строк на прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] є тіткою позивача; встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO], є двоюрідним братом позивача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в м. Харкові мешкали її родичі - тітка [PERSON] та її син [PERSON], які постійно підтримували родинні стосунки, тісно спілкувалися. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги після її смерті був її син [PERSON], який прийняв спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири по [ADDRESS]. Проте, [INFO] останній помер. Єдиним спадкоємцем за правом представлення, як зазначає позивач, є вона. У зв'язку з чим [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, але заяву про прийняття спадщини нотаріус від позивача не прийняв з посиланням на відсутність документів, які підтверджували б родинні стосунки між позивачем та [PERSON] Позивач вказує, що у неї, як у спадкоємця за правом представлення, була поважна причина, а саме хвороба, у зв'язку з якою [PERSON] не змогла своєчасно встановити факт родинних стосунків і подати заяву до нотконтори про прийняття спадщини.Крім того, у неї відсутні документи, які підтверджують її родинні стосунки із померлими родичами, і цей факт підлягає встановленнюв судовому порядку. [PERSON] зазначила, що [PERSON] - рідна тітка позича по лінії батька отаннньої.Матір'ю [PERSON] була [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] з 1926 року перебувала у шлюбі із [PERSON], який помер [INFO]. Батьком позивача був [PERSON], який помер [INFO]. Його батьками були [PERSON] та мати [PERSON]. Тобто, [PERSON] та батько позивача - [PERSON] були рідними братом та сестрою по лінії матері. У [PERSON] був рідний син [PERSON], який доводився батьку позивача племінником, а їй відповідно двоюрідним братом. [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON]. Спільних дітей вони не мали. На випадок своєї смерті усе своє майно [PERSON] заповів своїй дружині. Проте, [INFO], ще до відкриття спадщини, [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] є онуком [PERSON] , який зареєстрований в квартирі спадкодавця, але місце проживання його на цей час невідомо, зі слів сусідів він знаходиться за межами України. Так як батько позивача [PERSON] помер [INFO], то на думку [PERSON], єдиним спадкоємцем за правом представлення замість померлого батька є вона. Позивач та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому позивач у судовому засіданні пояснила, що інших спадкоємців після [PERSON], який помер [INFO], окрім неї, немає. Ухвалою суду від 07.12.2017 задоволено заяву представника позивача про витребування доказів. Витребувано з П'ятої Харківської державної нотаріальної контори відомості стосовно відкриття спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON], який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS], а саме: чи надходили заяви про прийняття спадщини або заяви про відмову від спадщини, чи видавалось свідоцтво про право на спадщину (а.с. 36). Ухвалою суду від 05.04.2018 заяву позивача [PERSON] про виклик свідків повернуто позивачеві без розгляду, оскільки заява не відповідала вимогам ч. 1 ст. 183, ч. 2 ст. 91 ЦПК України (а.с. 65-66). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини особистої неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача та представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 10 ст. 83 ЦПК України передбачено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. Проте, ні позивач, ані представник позивача з відповідними клопотаннями про приєднання будь-яких інших доказів до матеріалів справи до суду не зверталися. Отже, суд ухвалює рішення на підставі нявних в матеріалах справи та належних доказів. Таким чином, судом встановлено, що 29.08.1998 [PERSON] складено заповіт, яким він на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно дружині - [PERSON] (а.с. 21). Проте, у судовому засіданні позивач стверджувала, що [PERSON] померла [INFO], тобто, ще до відкриття спадщини, яка належала [PERSON] Як вбачається з відповіді П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, після померлого [INFO] [PERSON] заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася (а.с. 47, 48). Отже, [PERSON] помер [INFO], тобто, він дійсно пережив свою дружину, якій заповідав на випадок своєї смерті усе належне йому майно. Спільних дітей [PERSON] та [PERSON] не мали. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка входить у спадкове майно, проживав відповідач [PERSON], який, як зазначено у довідці КП «Жилкомсервіс» за № 16586/2/07-05 від 04.08.2016, є онуком дружини [PERSON] (а.с. 19). Тобто, відповідач [PERSON] не входить до кола спадкоємців після померлого [PERSON] Позивачем вказані обставини також зазначені у судовому засіданні. Окрім того, остання наголосила на тому, що є єдиним спадкоємцем після померлого двоюрідного брата - [PERSON] Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] є неналежним відповідачем. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки спадщина відкрилася на території м. Харкова, то відповідачем має бути територіальна громада в особі Харківської міської ради. Про що також свідчить звернення Харківської міської ради з апеляційною скаргою на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19.10.2016 у справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: Харківська міська рада про встановлення факту родинних відносин, яка була задоволена ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2017, а рішення першої інстанції скасовано, заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду (а.с.11-12). Судом роз'яснено [PERSON] та її представнику положення ст. 51 ЦПК України щодо заміни неналежного відповідача, що підтверджується протоколом судового засідання від 05.04.2018. У зв'язку з чим позивачеві та представнику позивача, у судовому засіданні роз'яснено на підставі п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України наслідки невчинення такої процесуальної дії, як заміна неналежного відповідача, а саме вимоги закону щодо відмови у задоволенні позову у разі його пред'явлення до неналежного відповідача, однак ні позивач, ані її представник не виявили бажання скористатися своїм процесуальним правом щодо заміни відповідача. Крім того, позивач просила надати їй додатковий строк для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини. На що суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме хвороби, що підтверджується медичною довідкою Комунальної установи «Токмацька центральна районна лікарня» від 25.04.2016, згідно якої позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні у періоди з 17.05.2015 по 15.06.2015 та з 19.10.2015 по 12.11.2015 (а.с. 20). Однак, суду не надано доказів щодо наявності спору, оскільки жодних доказів, що [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та їй було письмово відмовлено , суду не надано. Разом з тим пред'явлення вказаного вище позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови у задоволенні позову. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір на користь позивача не стягується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed