Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій зазначає, що відповідач являється батьком їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 19 травня 2014 року вона з відповідачем розірвали шлюб, про що свідчить рішення Богуславського районного суду Київської області по справі № 358/549/14-ц від 06 травня 2014 року. З 01.10.2013 року і по даний час вона проживає зі своїм сином по [ADDRESS] про що свідчить довідка №553, яка видана виконавчим комітетом Медвинської сільської ради Богуславського району 20.10.2014 року. Умови проживання в її будинку добрі. Відповідач вихованням дитини не займається, допомоги ніякої не надає, крім аліментів на утримання дитини та дружини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.10.2014 року та копіями виконавчих листів про стягнення аліментів на дитину та дружину по справі № 358/740/14-ц від 27 червня 2014 року. Крім того, відповідач 13 жовтня 2014 року близько 4.00 у стані алкогольного сп'яніння прийшов до її місця проживання та вчинив там сварку, що підтверджується висновком та листом Богуславського РВ ГУ МВС України Київській області від 17 жовтня 2014 року та від 21.10.2014 року. Оскільки відповідач будучи батьком [PERSON], [INFO], з 01.10.2013 року і по даний час долею дитини не цікавиться, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, розвитку та навчання дитини позивачка посилаючись на положення ст.ст. 164, 165 СК України просить позов задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо його сина [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, обгрунтувавши свої вимоги вищенаведеними фактами та доказами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що після народження дитини він проживав із позивачкою однією сім'єю в [ADDRESS], але з січня 2014 року став проживати окремо від сім'ї, періодично спілкувався з дитиною, сплачував аліменти та в разі необхідності надавав допомогу. Він бажає приймати участь у вихованні дитини і запевнює суд, що буде належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по утриманню і вихованню сина. Прокурор Сєдов В.О. в судовому засіданні висловив думку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачка не надала суду переконливих доказів факту невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо виховання свого сина [PERSON], а тому просив відмовити позичці в задоволенні позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації, Смоляр Ю.В. в судовому засіданні висловив думку, що позивачка не довела достатніми доказами необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його сина [PERSON]. Зокрема, відсутні документально посвідченні факти ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та її матеріального забезпечення, а також відсутні відомості про притягнення батька до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини. Також представник третьої особи просив врахувати висновок органу опіки та піклування від 29.12.2014 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників розгляду справи, пояснення свідків, та дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], являються [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] виданого 25.01.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області. В судовому засіданні позивачка стверджувала, що відповідач з січня 2014 року і по даний час долею дитини не цікавиться, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, розвитку та навчання дитини. Дану обставину в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON]. Відповідач [PERSON]. заперечуючи проти позову, стверджував, що він з січня 2014 року став проживати окремо від сім'ї, періодично спілкувався з дитиною, сплачував аліменти та в разі необхідності надавав допомогу. Він бажає приймати участь у вихованні дитини і запевнює суд, що буде належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по утриманню і вихованню сина. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила пояснення відповідача. Висновком та листом Богуславського РВ ГУ МВС України Київській області від 17 жовтня 2014 року та від 21.10.2014 року підтверджується факт, що відповідач 13 жовтня 2014 року близько 4.00 у стані алкогольного сп'яніння прийшов до місця проживання позивачки та вчинив там сварку. Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачка не довела достатніми доказами необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його сина [PERSON] Зокрема, відсутні документально посвідченні факти ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та її матеріального забезпечення, а також відсутні відомості про притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язку щодо дитини. В своєму висновку від 29.12.2014 року орган опіки і піклування Богуславської райдержадміністрації вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], що буде в інтересах дитини. Суд погоджується з даним висновком з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, або являються хронічними алкоголіками (п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно роз'яснень, викладених в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Пунктом 18 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За змістом п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Оцінивши дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не в повній мірі виконує своїх батьківські обов'язки щодо виховання свого сина [PERSON] і це певною мірою було викликано відсутністю домовленостей між ним та матір'ю дитини про умови участі кожного з них у вихованні дитини, її утриманні. Натомість, на даний час в судовому засіданні встановлено та підтверджено дослідженими доказами той факт, що відповідач [PERSON] бажає спілкуватися з сином [PERSON], приймати участь у його вихованні та піклуватися про нього. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (в редакції із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року» 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи,

Outcome: dismissed