Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною віку повноліття, а також на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 20 серпня 2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1105. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач на даний час знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, тому не може працювати. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання позивачки та дитини не надає, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прийняти рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд даної справи був повідомлений належним чином. Відповідач на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про повне визнання позову (а.с.25). Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок батьків утримувати свою дитину встановлений державою на законодавчому рівні, а саме: ст.180 СК України. Відповідно до вказаної правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, та незалежним від віку останніх. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 2016 року уклали шлюб, який зареєстровано у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1105(а.с.05). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.06). Батьком даної дитини в свідоцтві про її народження записаний відповідач [PERSON] Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні і це підтверджується довідкою, виданою головою Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 15 червня 2018 року за вихід. № 437 (а.с.07). Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, передбачений ст.180 СК України. При винесені рішення суд враховує обставини, вказані в ст.182 СК України і визначає їх розмір, відповідно до вимог ст.183 СК України, як цього вимагає позивач. Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. При таких обставинах, згідно з ст.ст.180,181 СК України, суд вважає необхідним стягнути із [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 18 червня 2018 року і до досягнення дитиною віку повноліття. Крім того, Відповідно ст.84 ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з витягу з наказу публічного акціонерного товариство «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» за № 314/08 ос від 18 травня 2017 року [PERSON], маляру групи з ремонту адміністративно-господарського відділу управління матеріально-технічного забезпечення, надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років з 23 травня 2017 року по [INFO] (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає разом з малолітнім сином, який перебуває на її утриманні, на теперішній час не працює, не має іншого доходу, крім виплат на дитину. Син сторін на час розгляду справи ще не досяг трьох років. Відтак, позивач має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач в наданій до суду заяві позовні вимоги позивача визнав (а.с.25). При визначенні розміру утримання позивача суд виходить з того, що відповідач позовні вимоги позивача визнав, отже останній має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення сином трьох років, а тому з відповідача на користь позивача [PERSON], слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704 грн 80 к. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved