Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Ухвалою суду від 18.07.2016 до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради. У позовній заяві [PERSON] вказує наступне. Вона, на праві приватної власності володіє 2/3 частками квартири 36, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Яценка,14а. Зокрема, 1/3 частки та 1/3 частки квартири 36 вона придбала за результатами прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, проведених відповідно до ст.62 Закону України „Про виконавче провадження. За наслідками проведених торгів нею отримані свідоцтва про право власності, на підставі яких 05.11.2015 року та 25.12.2014 року її право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 11918919, 8245709 відповідно. Згідно довідки Центру обслуговування абонентів №1 МКП „Основаніє №4203 від 23.03.2016 року відповідачі [PERSON], [PERSON]Л залишаються зареєстрованим за адресою [INFO], що перешкоджає їй здійснювати права володіння, користування та розпорядження належною частиною квартири. Крім того, 1/3 частка квартири 36, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Яценка,14а, належить відповідачу [PERSON], який систематично змінює замки, двері не відчиняє, на контакт не погоджується, чим перешкоджає їй здійснювати право володіння, користування та розпорядження належною частиною квартири. На підставі викладеного, позивачка просить: - зобовязати [PERSON], [PERSON] не чинити їй [PERSON], перешкод у корисуванні 2/3 частками квартири 36, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Яценка,14а; - визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою 36, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Яценка,14а; - зняти з реєстрації [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS]; - зобовязати [PERSON] надати ключі від квартири 36, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Яценка,14а та не чинити їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання неодноразово не зявились. Про час та місце розгляду справу повідомлялись у встановленому законом порядку, але направлені судові повістки були повернуті до суду з відміткою поштового відділення звязку „за закінченням терміну зберігання. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Оскільки відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв від 10.09.2012 року та 25.12.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], відповідно до ст. 62 Закону Україні „Про виконавче провадження та на підставі Актів №№295/8, 210/1 державного виконавця про проведення про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, [PERSON] належить на праві власності по 1/3 частки квартири 36 за адресою м. Запоріжжя, вул. Яценко,14а. Право власності позивача на вказані частки вказаної квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] належить на праві власності 2/3 частками квартири 36, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Яценка,14а. Згідно довідки Центру обслуговування абонентів № 4203 від 23.03.2016 року в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідачі по справі. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до норм ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до норм ст.319 ЦК України встановлено, що Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зазначена постанова є обовязковою для суду з огляду на положення частини 1 статті 360-7 ЦПК України . Оскільки судом встановлено, що позивач є власником 2/3 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в якій зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] права користування цією квартирою. Також з огляду на вищезазначене підлягає задоволенню вимога позивача про зобовязання [PERSON] надати їй ключі від квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Щодо вимоги позивача про зобовязання [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні 2/3 частками квартири [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації за адресою цієї квартири суд доходить висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вимога позивача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою не містить способу захисту порушеного права, а саме про заборону вчинення [PERSON] та [PERSON] дій, які можуть порушити її право користування квартирою, або з вимогою про вчинення ними певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Таким чином рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстрації відповідачів, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів солідарно необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн..

Outcome: partial