Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 02 грудня 2011 року її чоловік [PERSON] уклав спадковий договір з [PERSON] , за яким остання зобов`язалася виконувати його розпорядження і в разі його смерті набувала б право власності на його майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1822084400:03:002:0066, яка розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1822084400:03:002:0067, яка розташована по [ADDRESS] . Однак, як вказує [PERSON] , у подальшому своє майно [PERSON] заповів позивачці, а згаданий спадковий договір було скасовано в судовому порядку. Позивачка вказала, що незважаючи на розгляд судом спору стосовно наявності підстав для скасування спадкового договору, [PERSON] зареєструвала вищезазначене майно за собою, а згодом відчужила його своїй матері, яка своєю чергою подарувала його своєму онуку [PERSON] . З огляду на наведене, позивачка просить суд витребувати з володіння [PERSON] на її користь майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1822084400:03:002:0066, яка розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1822084400:03:002:0067, яка розташована по [ADDRESS] . [PERSON] в інтересах [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому, поміж іншого, зазначила, що вимоги позивачки є необґрунтованими, безпідставним та такими, що не можуть бути задоволені, оскільки під час відчуження спірного майна вона діяла добросовісно та не порушувала вимог закону. Також остання зазначила, що позивачка не має права власності на спірне майно, отже не може звернутися з позовом про його витребування (а.с. 117-128). У судове засідання з`явилися позивачка та її представник, які підтримали свої вимоги, а також представник відповідача та представник третьої особи, які просили суд відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 45). За життя [PERSON] належало майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1822084400:03:002:0066, яка розташована по [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1822084400:03:002:0067, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 20-23). [INFO] року [PERSON] та [PERSON] уклали спадковий договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася виконувати передбачені у договорі розпорядження і в разі смерті набуває право власності на належне [PERSON] майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1822084400:03:002:0066, яка розташована по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1822084400:03:002:0067, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 24-27). 05 грудня 2014 року [PERSON] заповів усе своє майно, яке б належало йому на час смерті, [PERSON] (а.с. 28). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 31). [INFO] [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 37-39), земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1822084400:03:002:0066, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 40-42) та земельну ділянку площею 0,0850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1822084400:03:002:0067, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 43-44) [INFO] [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1822084400:03:002:0067, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 14-15). [INFO] [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1822084400:03:002:0066, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 16-17) та житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 46-47). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2019 року у справі № 278/627/15 укладений між [PERSON] та [PERSON] спадковий договір розірвано (а.с. 55-67). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірне майно станом на 22 січня 2020 року зареєстроване за [PERSON] (а.с. 48-50). Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17 червня 2020 року № 713 орган опіки та піклування заперечує проти витребування з володіння [PERSON] спірного майна (а.с. 210-211). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Станишівської сільської ради від 18 лютого 2019 року № 177 [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті була зареєстрована [PERSON] (а.с. 32). 05 травня 2015 року позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 33). Таким чином, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Разом з тим, укладений між [PERSON] та [PERSON] спадковий договір розірвано в судовому порядку, отже зобов`язання останніх припинилися відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц) Отже, у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане, у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. З огляду на наведене, оцінивши зібрані докази в їхній сукупності, в тому числі й висновок органу опіки і піклування, який містить заперечення стосовно витребування у малолітньої дитини майна, суд дійшов висновку про доведеність порушення прав позивачки, як власника спірного майна, яке вона прийняла у порядку спадкування після смерті свого чоловіка, у зв`язку з чим вважає за потрібне витребувати це майно у добросовісного набувача [PERSON] , який безвідплатно набув його в особи, яка не мала права його відчужувати. Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути із законного представника [PERSON] - [PERSON] на користь [PERSON] 2208,40 грн судового збору.

Outcome: approved