Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстровані відповідачі у справі, але з 2012 року за місцем реєстрації не проживають та їх особистих речей в будинку не має. Фактичне місце перебування відповідачів не відоме. Позивачка у судовому засіданні [PERSON] просила її позовні вимоги задовольнити, зазначила, що відповідно до договору від 27.08.1998 року про купівлю -продаж будинку, вона є власницею будинку [ADDRESS] , але після перереєстрації будинків в селі, номером її будинку є №8. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили обставини викладені у позовній заяву [PERSON] , зазначили, що відповідачі у справі дійсно не мешкають у будинку [PERSON] з 2012 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] .(згідно договору купівлі - продажу) від 27 серпня 1998 року.(а.с.6) Довідкою сільського голови Ткаченко В.М. від 01.08.2019 року підтверджено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.8). Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.05.2019 року гром. [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] за період з 2012 року не проживають.(а.с.9) Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вище вказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності їх у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування житлом у будинку [PERSON] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved