Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Градизької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], який був власником житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Оскільки заповіту за свого життя чоловік не склав, то спадкоємцями за законом майна померлого є його дружина позивач, [PERSON] та сини померлого - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в установлений законом термін не подавали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом, та за заповітом відсутні. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. В даний час у [PERSON] виникла необхідність отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння з господарськими будівлями після померлого, проте згідно повідомлення №1058 від 20 грудня 2013 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що належали померлому, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності померлого на нерухоме майно. На підставі викладеного, позивач прохає суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок який розташований за адресою [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці площею 0,10 га. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу за її відсутності, вказала, що свої позовні вимоги підтримує повністю. Прохала позов задовольнити. Представник відповідача - Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечив. Треті особи - Глобинська районна державна адміністрація, Градизька державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, згідно наданих суду заяв прохають розглядати справу за їх відсутності, заперечень щодо задоволення позову не мають. Треті особи - відділ держземагенства у Глобинському районі, реєстраційна служба Глобинського районного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] про що в Книзі реєстрації смертей Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області зроблено відповідний актовий запис за №108. Відповідно до повідомлення №1058 від 20 грудня 2013 року, державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Захаровою О.Д., позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що належали померлому [PERSON], оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності померлого на нерухоме майно. Згідно технічного паспорту: житловий будинок літ. А побудований в 1980 році; погріб з шийкою літ. Д побудований в 1989 році, прибудова літ. а побудована в 1980 році, веранда літ. а1 побудована в 1994 році, сарай літ. б побудований в 1981 році, сарай-літня кухня літ. Б побудована в 1981 році, сарай літ. б1 побудований в 1990 році, літній душ літ. Е побудований в 2008 році, убиральня літ. Ж побудована в 2002 році, вимощення І побудоване в 1980 році, огорожа № 1 побудована в 1980, огорожа № 2 побудована в 1980 році які розташовані за адресою [ADDRESS] на неприватизованій земельній ділянці площею 0,10 га., які належали померлому 03.08.2009 року [PERSON] Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не зареєстрував своє право власності в органах БТІ відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Спір може бути вирішено лише в судовому порядку, оскільки правовстановлюючі документи не померлих не видаються. Згідно ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.ст.1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Разом з цим, визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved