Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що у серпні 2001 року між нею та [PERSON], був укладений усний договір на купівлю домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки яка розташована під вказаною будівлею. При цьому, нею було сплачено [PERSON] 5000 доларів США. На той час нотаріально договір купівлі-продажу не був зареєстрований, так як вони не мали змоги це зробити, а домовились, що зареєструють договір пізніше. [PERSON] передала їй всі документи на домоволодіння, земельну ділянку та виїхала за свої місцем проживання. З того часу позивач разом з сім'єю зареєстрована в домоволодінні, мешкає там, утримує його, сплачує комунальні послуги. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в якій просять суд розглянути справу без їх участі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно довідки Барвінківського КП технічної інвентаризації від 17.07.2017 р. на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] право власності зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.1999 року. Копією державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 1999 р. підтверджується, що земельна ділянка площею 0,05 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 20.02.1999 р. Згідно домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS], [PERSON] була прописана в даному будинку до 07.08.2001 року та після цієї дати вибула на постійне місце мешкання в [ADDRESS]. З 16.10.2002 року в вищезазначеному будинку зареєстрована позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном. Крім того, з підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Посилання позивача на ту обставину, що нею сплачуються комунальні послуги, по периметру була встановлена огорожа, не може бути підставою для визнання за нею права власності на цей будинок та земельну ділянку у порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Отже, в розумінні ст. 344 ЦК України [PERSON] не є добросовісним володільцем спірного житлового будинку та земельної ділянки, оскілки при заволодінні нерухомим майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності за усним договором купівлі-продажу, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на цей будинок та земельну ділянку під ним за набувальною давністю, а тому позов задоволенню не підлягає. При цьому, суд роз'яснює позивачу, що вона не позбавлена можливості звернутись до відповідача, адреса якого відома, про оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства. Розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed