Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що з 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у цивільному шлюбі. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] припинив спільне проживання з позивачем та сином з 2011 року. Дитина проживає з позивачкою [PERSON] , спорів стосовно місця проживання дитини не було. Відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 10 років, він не має до батька ніяких почуттів, у спілкуванні з позивачкою ніколи про нього не питає та не цікавиться. З серпня 2016 року позивачка [PERSON] з сином [PERSON] проживають однією сім`єю з чоловіком [PERSON] , з яким позивачка уклала шлюб 20.08.2016 року. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . [PERSON] забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. В сім`ї склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. [PERSON] займається вихованням сина позивачки, повністю замінює йому батька. [PERSON] долею дитини та його станом здоров`я не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, з сином не спілкується, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява на згоду на усиновлення сина чоловіком [PERSON] . Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, та наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. У зв`язку з чим позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача Кара Р.Т. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , пояснив, що розуміє наслідки визнання ним позову. Третя особа [PERSON] в підготовчому судовому засіданні пояснив, що проживає у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] , з ними разом проживають син [PERSON] , [INFO] , та спільна донька [PERSON] , [INFO] . Сина [PERSON] він сприймає як рідного, піклується про нього, та забезпечує фінансово і бажає усиновити його. Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в підготовче судове засідання не з`явився, але надав суду висновок органу опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації від 20.08.2020 року №01-12/460, просив розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 16.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.12). Батьком записаний [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2016 року виданого Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до висновку Василівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вбачається з 2007 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією родиною. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Фактично сімейні відносини було припинено з 2011 року. За інформацією позивачки батько [PERSON] з сином не спілкується, не цікавиться ним, не займається його вихованням, матеріально сина не утримує. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . за місцем мешкання характеризується позитивно, скарг та заяв на [PERSON] до міської ради не надходило. Зі слів відповідача, він офіційно працює в Василівському ЕЦВВ КП «Облводоканал» ЗОР на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду. [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (зареєстрована: [ADDRESS] ) з чоловіком [PERSON] , [INFO] , та дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Для розгляду даного питання, надання обґрунтованого та всебічного дослідженого письмового висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вказане питання було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини при голові райдержадміністрації 19.08.2020 року. Позивачка була запрошена на засідання Комісії. За її інформацією батько дитини не виховує сина, не цікавиться ним, не відвідує, матеріально не утримує. В письмовій заяві [PERSON] пояснив, що він повідомлений про позбавлення його батьківських прав, але з`явитися на Комісію не зможе. З його слів з`ясовано, що він намагався бачитися з сином, але йому перешкоджали, тому він заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Під час обговорення питання члени Комісії зазначили, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, проти позбавлення його батьківських прав та в позовній заяві відсутні документи, які б підтверджували злісне невиконання батьківських обов`язків [PERSON] . Після з`ясування всіх обставин даного питання, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім засобом впливу правового характеру, члени Комісії з питань захисту прав дитини шляхом голосування прийняли колегіальне рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, орган опіки та піклування Василівської райдержадміністрації Запорізької області, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У ч.1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17). Отже, при вирішенні питань, які стосуються дитини, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав її батьків, першочерговими є інтереси дитини. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини». При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до довідки про склад сім`ї №5745 від 07.11.2019 року виданої виконавчим комітетом Василівської міської ради, про те, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до довідки №196 від 17.02.2020 року виданої Підгірненською сільською радою, про те, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в теперішній час фактично мешкають без реєстрації місця проживання, за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , остання піклується про дитину та утримує її. Батько дитини жодних доказів зворотного суду не надав. Також встановлено, що Василівським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист №2-во/311/24/2017 від 24.05.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.03.2017 року до досягнення сином повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаним головний державним виконавцем Василівського РВДВС Тішиною І.В., вбачається, що заборгованість за виконавчим провадженням 54071693, станом на 31.01.2020 року становить 73619,94 грн. Як вбачається з заяви, засвідченої 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В., зареєстрованої в реєстрі за №635, [PERSON] , батько малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , діючи добровільно, розуміючи українську мову, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, в дієздатності не обмежений, під опікою, піклуванням, а також патронажем не перебуває, не знаходиться у алкогольному, токсичному, наркотичному стані, дав згоду на всиновлення [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , з присвоєнням йому прізвища усиновлювача - « [INFO] » та по батькові - « [INFO] » (а.15). Протягом усього часу після припинення сімейних відносин між сторонами будь-яких доказів піклування відповідача про дитину, намагання спілкування з дитиною або перешкоджанні позивачкою у такому спілкуванні матеріали справи не містять. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров`я та розвитку, має заборгованість зі сплати аліментів, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. Сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, пояснив, що усиновлення його [PERSON] , з яким проживає дитина, буде відповідати інтересам дитини. Оскільки у висновку органу опіки та піклування відсутні жодні обгрунтування, він не відповідає інтересам дитини, тому суд не погоджується з наданими висновком, так як зібрані у справі докази вказують на свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved