Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності недійсним та про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує позов тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка була ними приватизована. [PERSON] помер [INFO] [PERSON], [PERSON] скасували реєстрацію свого постійного місця мешкання у вищевказаній квартирі. Разом із нею мешкають [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], [PERSON], відповідачі, зареєстровані, але ніколи не проживали у вказаний квартири. Місце фактичного проживання Відповідачів не відомо. Відповідачі у витратах на оплату комунальних послуг участі не беруть. Відповідачі не пов'язані з нею спільним побутом, взаємних прав та обов'язків між ними немає, не проживають у вказаний квартирі, а тому реєстрація місця проживання у квартирі порушує її права, оскільки, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за Відповідачів. Тобто її права власника об'єктивно порушуються. Крім того, вона вважає, що свідоцтво про право власності на житло від 18.12.1996р. підлягає визнанню його частково недійсним в частині визначення співвласниками квартири [ADDRESS] відповідачів. Обов'язковою умовою участі в приватизації квартири для відповідачів був факт постійного проживання у квартирі але відповідно до довідки ОСББ «Сузірря-25» від 14.11.2017 року відповідачі там ніколи не мешкали. Тому вона просить суд визнати свідоцтво про право власності на житло від 18.12.1996р. частково недійсним в частині визначення [PERSON] та [PERSON] співвласниками квартири [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [PERSON], такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але від її представника надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, на позові наполягають. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, та пояснив, що він у квартирі [ADDRESS] ніколи не мешкав. В судове засідання треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири без визначення часток, розташованої за адресою: [ADDRESS], шляхом приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.12.1996 року № 169-Р, зареєстрованому у Мелітопольському БТІ 26.04.2001 року за № 286 (а.с.4). Згідно матеріалів справи співвласник [PERSON] помер [INFO], згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 13.02.2014р. (а.с.12), а співвласники [PERSON], [PERSON] скасували реєстрацію свого постійного місця мешкання у квартирі [ADDRESS]. Згідно довідки ОСББ «Сузірря-25» від 14.11.2017р., у квартирі [ADDRESS] мешкає позивач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], зареєстровані, але ніколи не проживали у вказаний квартири (а.с.5). Відповідно до довідки Відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 03.04.2018р. відповідачі [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.20,21). Судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] була набута сторонами у власність на підставі приватизації. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів. Відповідно до п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за N 109/17404, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника. Відповідно до п. 19 Положення довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. З аналізу вищезазначеного, встановлено, що обов'язковою умовою участі в приватизації квартири був факт постійного проживання у квартирі. Оскільки відповідачі відповідно до довідки ОСББ «Сузірря-25» від 14.11.2017 року у квартирі ніколи не мешкали, і даний факт не заперечується відповідачем [PERSON], свідоцтво про право власності на житло від 18.12.1996р. в частині визначення відповідачів співвласниками квартири [ADDRESS] суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.4, 19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за N 109/17404. Також до матеріалів було долучено медичну довідку від 20.05.2018 року, згідно якої відповідач [PERSON] [INFO] помер. Таким чином позовні вимоги в частині визнання [PERSON] [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], не підлягає задоволенню у зв'язку із смертю. Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач [PERSON] у квартирі ніколи не мешкав, приватизація квартири були проведена із порушенням, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідач не має можливості знятися з реєстрації, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, треті особи проти задоволення позову не заперечували, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved