Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, який посвідчений від імені [PERSON] 19.09.2011 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори [PERSON] Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що [PERSON] являється матір'ю її та відповідачки [PERSON] 07.06.2011 року мати склала в її користь заповіт, яким заповіла усе своє майно їй ([PERSON]) Про вказаний заповіт знали усі члени сім'ї, оскільки вона постійно проживала з матір'ю, доглядала за нею. [INFO] мати померла. Після смерті матері їй та іншим членам сім'ї стало відомо про те, що 19.09.2011 року від імені матері [PERSON] в Богородчанській державній нотаріальній конторі посвідчено заповіт, яким усе майно мати заповіла в користь [PERSON] Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки він не відповідав волі покійної матері, її волевиявлення під час посвідчення заповіту не було вільним, а також допускає, що мати могла не усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] пояснили, що [PERSON] не мала з матір'ю особливих стосунків, оскільки ніколи не допомагала їй. [PERSON] та її чоловік [PERSON] постійно тероризували матір домаганнями переписати на них своє майно. 16.09.2011 року [PERSON] під приводом необхідності лікування матері, на таксі забрала матір до себе додому в с.Похівка Богородчанського району. А вже 19.09.20111 року, як згодом з'ясувалось, після посвідчення заповіту, не автобусі відправила матір додому саму. Після цієї події мати перебувала в тяжкому фізичному та психологічному стані, ймовірно була під впливом лікарських засобів. В січні 2012 року мати перед іншими дітьми визнала, що підписала в користь [PERSON] якісь документи, просила вибачення і хотіла, щоб її відвезти до нотаріуса переписати заповіт, однак цього зробити не встигли, бо мати [INFO] Оскільки заповіт не відповідав останньому волевиявленню матері і поставив [PERSON] у особливе становище перед іншими 8-ма дітьми покійної, то просили визнати цей заповіт недійсним. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача пояснили, що мати перебувала з [PERSON] в особливих стосунках, оскільки вона була наймолодшою дочкою. Покійна постійно дбала про її сім'ю, допомагала матеріально, оскільки четверо онуків (дітей [PERSON]) виростали під її опікою. 21.12.2007 року мати склала в її користь заповіт, посвідчений у державній нотаріальній конторі в смт.Богородчанах. Згодом мати хотіла зробити дарчу на [PERSON], і для цього оформила на неї у сільській раді довіреність на виготовлення необхідних документів. Але через це у матері погіршились стосунки з позивачкою [PERSON], яка постійно проживала біля матері. Щоб заспокоїти позивачку мати 07.06.2011 року склала в Горохолинській сільській раді заповіт в її користь. Однак, 19.09.2011 року, за проханням матері, яка в той час перебувала у неї, вона відвезла її до нотаріуса, оскільки мати бажала змінити заповіт в її користь, а перебуваючи вдома не могла цього зробити. В державній нотаріальній конторі мати посвідчили заповіт, після чого повернулась додому. Вважають, що підстав, визначених ст. 203 ЦК України для визнання правочину недійсним немає. Заповіт відповідав волі заповідача. Послання позивача на те, що заповідачка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати безпідставні, не підтверджені жодним доказом. Просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що від імені [PERSON], яка померла [INFO], 19.09.2011 року в Богородчанській державній нотаріальній конторі посвідчений заповіт. Відповідно до змісту заповіту усе своє майно [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON]. Відповідно до оглянутого в судовому засіданні оригіналу заповіту, представленого завідувачем державної нотаріальної контори [PERSON] в тексті правочину заповідачем зроблено запис про те, що заповіт перед підписання прочитаний і підписаний власноручно. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] - завідувач Богородчанської державної нотаріальної контори пояснила, що заповідачка [PERSON] особисто з'явилась в нотаріальну контору та виявила бажання посвідчити заповіт. Жінка була цілком адекватною, грамотною, раніше зверталась до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка, тому її дієздатність сумнівів не викликала. Заповіт записувався зі слів [PERSON] без будь-якого стороннього впливу і відповідав її волевиявленню. Допитані в судовому засіданні з ініціативи позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своїх поясненнях підтвердили позицію позивача в тій частині, що покійна [PERSON] за життя публічно не виявляла наміру заповідати своє майно [PERSON] Також підтвердили, що відповідачка та її чоловік [PERSON] практично не допомагали матері у веденні господарства, не займались її доглядом і утриманням, часто заявляли про свої претензії на майно. Одночасно у своїх показаннях стверджували, що мати зі свого боку надавала матеріальну допомогу відповідачці як грішми так і фізичною працею (доглядала онуків, утримувала у своєму господарстві для відповідачки худобу, тощо). Пояснення свідків щодо їх суб'єктивного сприйняття волі [PERSON], яка нібито з січня 2012 року мала намір змінити свій заповіт, посвідчений на користь [PERSON], не можуть бути поставлені в основу судового рішення. За наявності такої волі, заповідачем міг бути змінений заповіт в односторонньому порядку в будь-якій нотаріальній конторі чи у місцевій сільській раді і вказана дія не потребувала надзвичайних зусиль. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною позивача не подано суду жодного переконливого доказу на підтвердження того, що оскаржуваний заповіт [PERSON] не відповідав її волі чи волевиявлення її не було вільним. Також суду не подано жодного доказу на підтвердження заявленого в позові припущення про те, що на момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. Клопотати про призначення у справі судової посмертної психіатричної експертизи позивачка відмовилась, зважаючи на відсутність фактів звернення [PERSON] за медичною допомогою і мединчної документації. Тому, на підставі наведеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Ст. 1241 ЦК України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатись власністю шляхом встановлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Тому позивачка, яка є інвалідом 3 групи, відповідно до ч.1 ЦК України належить до кола осіб, які мають право на спадкування визначеної законом частки незалежно від змісту заповіту. Тлумачення ч.1 ст.1241 ЦК України надано рішення Конституційного суду України у справі №1-рп/2014 від 11.02.2014 року. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed