Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець Виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимир Ігорович, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 18.03.2021, зареєстрований в реєстрі за №33255. Свої вимоги обґрунтовує тим, що жодних договорів з відповідачем позивач не укладала, про відступлення права вимоги її не повідомляли, нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача та вчинено спірний виконавчий напис не на підставі нотаріально посвідченого договору, що суперечить діючим умовам та порядку вчинення відповідної нотаріальної дії. Ухвалою від 07.09.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, постановлено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №33255, вчиненого 18.03.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 21307 грн. 10 коп., яке здійснюється у виконавчому провадженні ВП №65665731 приватним виконавцем Виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем. Ухвалою від 07.09.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 07.10.2021, яке було відкладено на 22.11.2021. В судове засідання позивач не з`явилася, разом з тим її представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася повторно, разом з тим скерувала відзив на позовну заяву, у якому просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 26.08.2020 між позивачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №2939692, право вимоги за яким перейшло до відповідача на підставі договору про відступлення прав вимоги №56-МЛ від 16.12.2020. Оскільки позивач умов кредитного договору не виконала, відповідач скерував останній письмову претензію, а в подальшому звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вважає, що відповідачем було дотримано усіх умов, що підтверджують безспірність для вчинення виконавчого напису нотаріусом та на суму заборгованості, розраховану ще первісним кредитором ТОВ «Мілоан», право вимоги за якою і було відступлено на підставі укладеного з відповідачем договору. Крім цього, вважає що вказана позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5400 грн. значно завищена, необґрунтована та не відповідає складності справи, не є співмірною, тому враховуючи також відсутність документального підтвердження та розрахунку таких витрат просить у їх стягненні відмовити. Треті особи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, правом на подання пояснень не скористалися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641 св 18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.03.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №33255, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 21307 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором №2939692 від 26.08.2020, укладеним з ТОВ «Мілоан», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги №56-МЛ від 16.12.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал». Разом з тим, як вбачається із представленої представником відповідача копії кредитного договору №2939692 від 26.08.2020, такий укладено між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в простій письмовій формі та нотаріусом не посвідчений. Таким чином, вчиняючи 18.03.2021 виконавчий напис №33255, приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. При цьому, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача 5400 грн. вказаних у позовній заяві попередніх (орієнтовних) витрат за правову допомогу, оскільки всупереч вимогам ч.3 ст.137 ЦПК України представник позивача не подав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних ним, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є потрібною умовою для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, а про наявність поважних причин неможливості подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат в порядку, визначеному ч.1 ст.246 ЦПК України, не заявив.

Outcome: approved