Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: укласти додаткові угоди про збільшення розміру орендної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 червня 2013 року вона з відповідачем уклала договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,5103 га, яка знаходиться на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Договір укладено на 10 років, та відповідно до п. п. 9, 10 договору відповідач повинен сплачувати їй щорічно орендну плату в розмірі 3 389,43 грн. Крім того, згідно з договором оренди землі від 04 червня 2013 року, укладеним між її батьком [PERSON] та [PERSON] , земельна ділянка загальною площею 6,4399 га, розташована на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області передана в оренду відповідачу. Відповідно до п. п. 9, 10 договору відповідач повинен сплачувати щорічно орендну плату в розмірі 3 388,44 грн. Після смерті батька вона успадкувала зазначену земельну ділянку. Згідно з уточнених розрахунків нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 6,5103 га та 6,4399 га, грошова оцінка зазначених земельних ділянок становить відповідно 169 316,00 грн. та 169 278,00 грн. Оскільки нормативно-грошова оцінка земельних ділянок збільшилася вона запропонувала відповідачу внести зміни до договорів оренди та укласти додаткові угоди про збільшення розміру орендної плати за землю до 12% від нормативної грошової оцінки земель. Крім того, підставою для збільшення розміру орендної плати є Податковий кодекс України, який встановлює, що розмір орендної плати не може бути меншим за 3% та більшим за 12% від нормативної грошової оцінки земель. Однак, відповідач погодився на збільшення орендної плати лише до 7% від нормативної грошової оцінки земель за умови збільшення строк оренди земельних ділянок на 7 років. Так як, сторонами не досягнуто згоди щодо внесення змін до договорів оренди, то просить суд зобов`язати відповідача укласти додаткові угоди до договір оренди щодо збільшення орендної плати (а. с. 2 - 5, 64 - 65). Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що фіксований розмір орендної плати від 3% до 12% від нормативної грошової оцінки земель встановлено лише для земель державної та комунальної власності, в той час, як передані в оренду земельні ділянки перебувають у приватній власності позивача. Зміна нормативної грошової оцінки земель вже врахована та відповідач сплачує позивачу орендну плату у розмірі 3% від нової нормативної грошової оцінки земель. Крім того, умовами договорів оренди передбачено зміну орендної плати лише за взаємною згодою сторін. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позову (а. с. 52). Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що вона передала в оренду дві земельні ділянки [PERSON] . На момент укладення договору оренди було встановлено орендну плату в розмірі 3% від вартості земельної ділянки. Відповідно до змін в законодавстві з 2016 року введено коефіцієнт, на який збільшується розмір вартості земельної ділянки, відповідно до якого і збільшується вартість орендної плати. З відповідачем вони не дійшли згоди про збільшення процентної ставки щодо нарахування орендної плати, так як відповідач погоджується її збільшити лише у разі продовження строку дії договору оренди землі ще на 10 років. Відповідач не проводить індексацій та інших перерахунків орендної плати. З 2017 року відповідач платить орендну плату виходячи з нової грошової оцінки, але процентну ставку не збільшує. Представник позивача - адвокат Чередніченко Л.П. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та пояснила, що договір оренди було укладено ще у 2013 році, за цей час змінилося земельне законодавство і позивач має право вимагати збільшення процентної ставки орендної плати до 12%. Представник відповідача - адвокат Гулян Я.В. повністю заперечила проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що при укладенні договору оренди сторони добровільно дійшли згоди щодо відсоткової ставки, умови договору оренди виконуються належним чином, жодних претензій від позивача не надходило. Після збільшення нормативної оцінки землі, орендна плата сплачується відповідно до збільшеної нормативної оцінки. Для зміни розміру відсоткової ставки на даний час не має жодних підстав, позивачем таких доказів суду не надано. Є передбачені законом підстави для збільшення відсоткової ставки. Однією з підстав є згода сторін. Крім того, Податковим кодексом України передбачений мінімальний розмір 3%, а максимальний - 12%, для земель державної та комунальної власності. Земля перебуває у приватній власності позивача, тобто дана норма не поширюється на відносини між сторонами у справі. Примушення сторони до укладення договору порушує норми цивільного законодавства щодо свободи договору. Коли відповідач укладав з позивачем договір оренди землі, то враховував фінансові можливості свого господарства, тому було досягнуто згоди саме щодо 3% від вартості землі. Між сторонами дійсно йшли переговори щодо збільшення відсоткової ставки, позивач пропонувала 12%, а відповідач погодився на 7% за умови продовження договору оренди землі на сім років. Зміни до договору вносяться за взаємною згодою сторін, в даному випадку згоди не досягнуто. Договір має діяти до закінчення строку його дії. Вимоги позивача ґрунтуються лише на тому, що інші господарства сплачують орендну плату у більшому розмірі. Але ні договір, ні законодавство, не передбачає такої підстави для укладення додаткової угоди. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 04 червня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,5103, кадастровий номер 3520384100:02:001:0007 , розташованої на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - Договір оренди) (а. с. 14 - 15). Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 червня 2013 року за №1229365 (а. с. 20). Крім того, 04 червня 2013 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,4399, кадастровий номер 3520384100:02:001:0004 , розташованої на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - Договір оренди) (а. с. 16 - 19). Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 червня 2013 року за №1229674 (а. с. 21). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивач, на підставі договору про поділ спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] , отримала спадщину, яка складається з земельної ділянки загальною площею 6,4399, кадастровий номер 3520384100:02:001:0004 , розташованої на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (а. с. 13). За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). За змістом ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. В лютому 2019 року позивач звернулась до відповідача з пропозицією внести зміни до договір оренди та встановити розмір орендно плати у розмірі 12% нормативної грошової оцінки земель (а. с. 24 - 31). Відповідач не погодився на пропозицію позивача та запропонував внести зміни до договорів оренди в частині збільшення розміру орендно плати до 7% нормативної грошової оцінки земель та збільшення терміну оренди (а. с. 32 - 35). Тобто сторони не дійшли згоди щодо внесення змін до договорів оренди. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч. ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України). Зазначеними договорами оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається за згодою сторін у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 12 договорів оренди). Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (п. 31 договорів оренди). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо необхідності внесення змін в договори оренди землі. Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі. Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності є підставою для перегляду розміру орендної плати. В той же час, будь-яких обмежень щодо встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у приватній власності, чинним законодавством України не передбачено та сторони, визначаючи розмір орендної плати, діють на свій власний розсуд. За таких обставин, зміна нормативної грошової оцінки земель не є безумовною підставою для внесення змін до договору оренди, предметом якого є оренда земельної ділянки приватної власності. Тобто, положення ст. 288 ПК України, на яку посилається позивач як на підставу свої вимог, не підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами у справі. При цьому, суд звертає увагу, що на даний момент відповідачем сплачується позивачу орендна плата у розмірі 3% від уточнених розрахунків нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а. с. 22, 23), що підтверджується квитанціями про сплату орендної плати (а. с. 53 - 54) та не оспорюється позивачем. Крім того, позивачем не надано докази зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, що відповідно до п. 12 договорів оренди є підставою для перегляду розміру орендної плати. Так само, як позивачем не надано доказів підстав зміни договорів у порядку, передбаченому ст. ст. 651, 652 ЦК України. За таких обставин, оскільки для земель приватної власності мінімальних розмірів орендної плати законодавчо не встановлено та зміна нормативної грошової оцінки земель приватної власності може бути лише підставою для ініціювання переговорів на предмет внесення змін до договору оренди, але не є автоматичною підставою для перерахунку орендної плати, виходячи з принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України), та змісту ч. 1 ст. 632 ЦК України, відповідно до якої ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору.

Outcome: dismissed