Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на період її навчання. В позові вказано, що відповідач є її матір`ю. Позивач навчається та є студенткою Харківського національного університету ім.В.Н.Каразіна з 01.09.2018 року, форма навчання денна, тому вона не працює та потребує матеріальної допомоги. Відповідач близько року не бере участі у її утриманні , коштів на навчання не надає і надавати в добровільному порядку відмовляється. Матеріальну підтримку позивачу у зв`язку з її навчанням забезпечують бабуся та дідусь. Батько періодично надає кошти, крім того вони проживають разом. [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходу щомісяця до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку. [PERSON] подано відзив, в якому вказано, що відомості викладені позивачкою у позові не відповідають дійсності. Зараз вона проживає з молодшою дочкою, отримує аліменти від батька своїх двох доньок виключно на молодшу дитину [PERSON] , 2009 року народження. Заборгованості з аліментів на утримання [PERSON] , батько позивача [PERSON] не має. Вона має власний заробіток, її прибуток складає 4800-4900 грн. щомісячно, добровільно надавала дочці гроші, зокрема на сплату вартості за навчання та оплату за проживання в гуртожитку. Однак у зв`язку з погіршенням матеріального стану [PERSON] припинила матеріальну допомогу у попередньому розмірі. Зараз має має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Позивачем надано відповідь на відзив, де зазначено, що матеріальний стан відповідача, на її думку, задовільний. В жовтні 2020 року нею було придбано у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями у [ADDRESS] , крім того у липні 2020 року на підставі спадкового договору [PERSON] стала власницею 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . До початку судового розгляду від позивача до суду надійшла письмова заява, в якій вона підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Клопотала слухання справи проводити без неї. Відповідач в судове засідання не прибула. Від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій позовні вимоги [PERSON] визнали частково, згодні на стягнення аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно, на підставі обставин, які викладені у відзиві на позов від 13.04.2021 року. Клопотав про слухання справи за його відсутності та відсутності відповідачки. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] і навчається в Харківському національному університеті ім.В.Н.Каразіна . Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. У зв`язку з цим [PERSON] не має змоги працювати і потребує матеріальної допомоги своєї матері, яка є особою працездатного віку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як мати, зобов`язана утримувати повнолітню дочку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з неї аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з реальної можливості відповідача [PERSON] сплачувати щомісячно аліменти на утримання дочки в розмірі 1/8 частини доходу. При цьому суд врахував можливість позивача утримувати аліменти від свого батька, матеріальний, сімейний стан відповідача, зокрема отримання заробітної плати в мінімальному розмірі, виховання і утримання нею дочки [PERSON] , наявність кредитних договорів, що свідчить про існування додаткових зобов`язань. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 07 грудня 2020 року у справі 761/23308/19. Разом з тим, позивач не надав доказів того, що відповідач може надавати допомогу в розмірі 1/4 частини від свого доходу. Позивач в позовній заяві не зазначає докази, як на підставу можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на час свого навчання , а лише вказує на те, що відповідач не надає допомоги на утримання в добровільному порядку, однак з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки право позивача на отримання аліментів від відповідача виникає лише у випадку можливості останньою надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, що відповідач може надавати їй допомогу в заявленому розмірі, а тому позов слід задовольнити частково та визначити аліменти на [PERSON] , у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходів) відповідача, щомісяця. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати удових витрат,з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial