Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом до відповідача, просить поділити спільне майно подружжя, припинити право позивача на частку з виплатою грошової компенсації, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 36500,00 грн., що становить 1/2 частки вартості житлового будинку, а також припинити їй право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 21.07.2001 року. 07.07.2016 року відповідач придбав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 73 000,00 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу. Вказаний житловий будинок належить їм на праві спільної сумісної власності. Спільне володіння та користування будинком є неможливе, оскільки між ними існують напружені стосунки, вона разом з дітьми проживає в іншому населеному пункті, готує документи на розлучення. Оцінка майна не здійснювалася, бо вона не має можливості здійснити її, згоди щодо поділу належного подружжю будинку сторони не дійшли . Вважає, що за нею слід визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку. На підставі ст. 364 ЦК України можливо припинити її право власності на частину житлового будинку, стягнувши на її користь Ѕ вартості житлового будинку з відповідача в розмірі 36 500, 00 грн., просить припинити її право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок. Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи (а.с.20 ). Ухвалою суду від 19.03.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 31). Позивач [PERSON] в судове засідання не явилася, будучи належним чином повідомлена, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, надіслав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає частково в частині визнання права власності на 1/2 частину будинку за позивачкою. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 21.07.2001 року сторони перебувають у шлюбі , зареєстрованому 21.07.2001 року ( а.с. 7). Згідно копії договору купівлі-продажу від 07.07.2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] за 73 000, 00 гривень ( а.с. 4). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 07.07.2016 року, серія та номер : 814 (а.с. 5). В силу положень статей 21, 24 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Водночас згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.207 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, законодавцем презентується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, та обов`язок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Доказів, які б спростовували вимоги позивача відповідачем не надано. Враховуючи вищенаведені норми права, докази на які посилається позивач, суд вважає, що спірний будинок придбаний за час перебування сторін у шлюбі, за кошти подружжя та в інтересах сім`ї, тому є спільним сумісним майном подружжя.Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Вимог про поділ майна в натурі позивачка не заявляє, належних доказів про неподільність поділу об`єкта (житлового будинку по [ADDRESS] ) суду на надано, а тому вимоги позивачки про припинення її права на частку з виплатою грошової компенсації задоволенню не підлягають . Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial