Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх спільних дітей. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем та після розірвання шлюбу, відповідач повністю самоусунувся від виховання і утримання їх дітей, матеріальної допомоги не надавав і не надає, аліменти не сплачує, не цікавиться життям дітей, їх фізичним і духовним розвитком, не зустрічається з ними, не купує дітям одяг, взуття і подарунки, не телефонує та не виявляє бажання спілкуватись із дітьми та приймати участь у їх вихованні. Позивачка в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні не визнав позов та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що дійсно перебував із позивачкою у шлюбі та вони мають двох спільних дітей; при цьому, з 2017 року відносини між ним і позивачкою погіршились та через особисті конфлікти і непорозуміння, стали вкрай неприязними. До того, часу він завжди бачився із їх дітьми, які після розірвання шлюбу проживали із своєю матір`ю, та брав участь у їх вихованні, надавав грошові кошти на їх утримання. Однак, через погіршення відносин із позивачкою, остання почала забороняти йому спілкуватись із їх дітьми, коли він приходив до дітей, проганяла його геть та не відповідала на його телефонні дзвінки. Також, зазначив, що його було засуджено і через відбування покарання та застосування спеціального обмеження у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, він не мав змоги заробляти гроші, оскільки його єдиним видом діяльності була робота водія, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах та він не мав змоги відвідувати дітей. Відповідач пояснив суду, що він щиро любить своїх дітей та бажає спілкуватися із ними і примати участь у їх вихованні і утриманні. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що позивачка через ініціювання кримінального переслідування відповідача та заборони спілкуватися з дітьми, створила умови за яких відповідач не мав змоги приймати участь у вихованні їх дітей. Також, наголосив на тому, що відповідач ніколи не ухилявся від спілкування, участі у вихованні та утриманні своїх дітей. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Вислухавши вступне слово відповідача і йог представника та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Сторони є батьками двох дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2010 року та серії [NUMBER] від 22 березня 2013 року (а.с. 5, 6). Після подачі позову, позивачка у зв`язку із укладенням шлюбу змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07 липня 2020 року (а.с. 27). Вирішуючи даний спір по суті, суд обов`язково враховує визначені статтею 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Згідно із довідкою без номеру від 03 жовтня 2019 року депутата Васильківської міської ради Київської області Твердохліба В.В. , позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїми неповнолітніми дочками, діти знаходяться на утриманні матері, батько дітей вихованням і доглядом дітей не цікавиться (а.с. 14). Із довідок №№ 112 і 113 від 15 червня 2020 року Васильківського академічного ліцею «Успіх» Васильківської міської ради Київської області вбачається, що [PERSON] не брав участі у вихованні дочок [PERSON] та [PERSON] і протягом навчання дитини не підтримував зв`язку із класним керівником (а.с. 10 і на звороті). Також, діти сторін відвідують курси англійської мови у школі «Say ok» і викладач англійської мови не знайома із біологічним батьком дітей та жодного разу його не бачила, що підтверджується змістом довідки № 0012 від 01 жовтня 2019 року (а.с. 11). Державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко О.Ю. складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-н/362/362/18 від 19.01.2018 року, у якій зафіксовано заборгованість відповідача по аліментах в сумі 70 289 гривень 20 копійок (а.с. 9). Вирішуючи справу по суті, суд керується положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та нормами Сімейного кодексу України. Зокрема, норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Натомість, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню його дітей. Вироком Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року відповідача було визнано винним і засуджено за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 4 250 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки (а.с. 48 - 52). За змістом вказаного вироку суду, 15 вересня 2017 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «КАМАЗ» державний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Джерельній в місті Василькові Київської області, будучи неуважним, невірно оцінивши дорожню обстановку та дорожні умови, допустив наїзд на [PERSON] , котра в цей час знаходилась на узбіччі біля будинку № 15; в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження: великі гематоми нижніх третин обох гомілок, голіностопних суглобів і лівої ступні, крайової, відривний перелом заднього краю лівої таранної кістки, що виникли внаслідок дій у вказані частини тіла потерпілого тупих предметів, та кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості загоєння більше 21 дня. У зв`язку із цим, суд довіряє та приймає до уваги доводи відповідача про погіршення його особистих відносин із позивачкою у 2017 році. Також, вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2018 року, судом було встановлено, що станом на дату постановлення вказаного вироку суду « [PERSON] ніяких відносин з дружиною не підтримує, остання не відповідає на його дзвінки; їх спільні діти проживають з дружиною» та [PERSON] просив суворо його не карати і не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки це його єдиний вид заробітку. Як наслідок, суд довіряє та приймає до уваги доводи відповідача про перешкоди позивачки у його спілкуванні з їх дітьми. Крім того, через ухилення засудженого [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року відповідача було визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням прав керування транспортними засобами на строк 2 роки. Відповідно до листа Державної установи «Бердичівський виправний центр (№ 108)» від 01.03.2021 року № 8-530, засуджений [PERSON] відбував покарання у вигляді обмеження волі з 05 червня по 27 жовтня 2020 року. Одночасно, суд враховує обставини погашення відповідачем заборгованості по аліментах на користь позивачки в загальній сумі 43 166 гривень 50 копійок, що підтверджується наданими відповідачем копіями фіскальних чеків від 04 листопада 2019 року, 04 грудня 2020 року і 11 лютого 2021 року (а.с. 60, 61, 62). Тобто, ще до подачі даного позову, відповідач здійснював оплату аліментів на користь позивачки на утримання їх дітей, що спростовує доводи позивачки про ухилення відповідача від утримання їх дітей. При цьому, суд враховує обставини позбавлення відповідача за вироком суду права керування транспортними засобами, що фактично позбавило його можливості отримання ним грошових коштів за виконану роботу водія. Крім того, суд також враховує обставини засудження відповідача та відбування ним покарання у вигляді обмеження волі за вироком суду строком понад п`ять місяців, що на переконання суду, реально унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню його дітей. Отже, з урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про не доведення позивачем факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. До того ж, оцінюючи доказове значення та правове обґрунтування висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, що затверджений рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 05.11.2019 року № 452 з урахуванням вимог статей 76 - 80 ЦПК України, на підставі внутрішнього переконання, суд вважає даний документ недостатнім і недостовірним доказом, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи; вказаний висновок не містить аналізу інформації та відомостей отриманих органом опіки та піклування; даний висновок за своїм змістом лише перераховує повідомлені йому обставини без їх перевірки та ґрунтується виключно на письмовій заяві [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 16 - 17). При цьому, на запитання головуючого, під час розгляду справи в судовому засіданні, відповідач повідомив, що він не приймав участі в засіданні органу опіки та піклування при вирішення зазначеного питання та не був запрошений у вказане засідання. Отже, суд не вбачає в діях і бездіяльності відповідача ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та пов`язує випадки невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню його дітей безпосередньо із обставинами його кримінального переслідування та фактом особистих неприязних відносин між сторонами. Тобто, факт особистих неприязних відносин між сторонами безпосередньо унеможливлює для відповідача належну участь у вихованні їх дітей та виконання ним своїх батьківських обов`язків через небажання позивачки забезпечення реалізації такого права відповідача. Серед іншого, суд враховує, що за згодою позивачки, суд мав побачення із їх дітьми без присутності позивачки; даний факт підтверджується наданими відповідачем на підтвердження своїх доводів копіями фотознімків на яких він зображений разом з його дітьми. Суд звертає увагу на ту обставину, що діти на фотокартці мають радісний і веселий вигляд, що створює у суду переконання існування у дітей бажання спілкування із батьком. Як наслідок, суд приходить до висновку, що в діях та бездіяльності відповідача у випадках невиконанню обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей - відсутня ознака «ухилення», яка відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є обов`язковою умовою для позбавлення батьківських прав. Будь-яких інших, передбачених статтею 164 СК України, підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, судом під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено. Серед іншого, суд враховує судову практику Верховного Суду. Так, у справі № 753/9433/17 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'. Натомість, позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до дітей, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Проте, суд у даній справі встановив відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та той факт, що відповідач бажає продовжувати спілкуватися із доньками. Крім того, у пунктах 15 - 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, наступне: - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проте, суду не надано жодного доказу винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання його дітей та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того, позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду справи не доведено умисності поведінки відповідача щодо злісного ухилення ним від виконання обов`язків щодо його дітей так само, як і факту негативного впливу відповідача на дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed