Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Чугуїв, вул. Уланівська (колишня Руднєва), буд. № 5, Харківської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, йому на праві приватної власності належить 5/9 частин будинку № 5, який розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Уланівська (колишня Руднєва). Оскільки відповідачі фактично в будинку значний час не проживають, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житла та не приймають участі в спільному побуті, при цьому у неї з відповідачами не немає жодних домовленостей з приводу користування належним їй будинком, вона вважає їх такими, що втратили це право. Представник позивача [PERSON], діючий за договором про надання правової допомоги від 28.02.2017 року (а.с. 37), позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно шляхом опублікування оголошення в газеті обласного значення (а.с. 52). Враховуючи цей факт, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за наявними доказами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 5/9 часток житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чугуїв, вул. Уланівська (колишня Руднєва), буд. № 5, Харківської області, що підтверджується договором дарування від 29.10.2009 року реєстровий № 1839 (а.с. 8-10). У належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі, однак з 2011 року фактично в ньому не проживають, речей їх там не має, що підтверджується довідками виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області та «Вуличного комітету № 9», відповідно від 29.12.2016 року № 2175 та від 24.01.2017 року (а.с. 22-23). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У звязку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, який фактично в ньому не проживають, позивач як власник житла, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене\~Конституцією України\~та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі у вказаному будинку не мешкають, їх особистих речей в ньому не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку за весь час його реєстрації за вказаною адресою не приймають, Позивач самостійно утримує будинок в належному стані, здійснює його поточний ремонт. Той факт, що за адресою розташування нерухомого майна позивача зареєстровані особи, які фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 71 ч. 1 Житлового Кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачі не є членами сімї позивача, а отже, оскільки відповідачі фактично у будинку не проживають, не сплачують плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та, враховуючи те, що у позивача з відповідачами не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку вони вважаються такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до Закону України ст.7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/ перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved