Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування\~Ладижинської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві зазначила, що вона з 30.08.2018 проживала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. На даний час шлюб розірвано. У них із відповідачем є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Між ними виникають спори щодо місця проживання дитини. [PERSON] вчиняє психологічне насильство щодо неї та самовільно змінює місце проживання дитини, внаслідок чого страждає від цього малолітня дочка [PERSON] .. Вона та дитина мають постійне місце проживання, що відповідає інтересам дитини, є всі необхідні умови для її проживання. З самого народження дитини лише вона займається її вихованням, навчанням та доглядом. Просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із нею. Сторони в\~судове засідання\~не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти проживання дитини з матір?ю, просить суд прийняти рішення без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ладижинської міської\~ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, статтями\~141,\~155 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 157\~СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що вбачається з копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.12.2019. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає разом із матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи №23-15-860 від 13.03.2020 та №23-15-2084 від 06.09.2021. З копій довідок наданих дошкільним навчальним закладом №2 «Казка» та КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ладижинської міської ради вбачається, що вихованням та лікуванням дитини [PERSON] займається мати [PERSON] . Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини суд виходить із інтересів малолітньої дитини, враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, те, що дитина протягом тривалого часу проживає з матір`ю у звичній для неї обстановці, що сприяє її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Також, враховано відсутність заперечень з боку відповідача про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що в своїй сукупності є підставою для визначення місця проживання дитини з матір`ю. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не позбавляє відповідача можливості приймати участь у вихованні дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визначення місця проживання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 454 грн судового збору. А також повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме - 454 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved