Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 24 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб. За час шлюбу ними набуто будинок [ADDRESS] Право власності на будинок було зареєстроване за відповідачем. Позивач вважає, що оскільки майно набуто ними за час шлюбу, то воно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У зв'язку з тим, що на утриманні у позивача знаходяться троє дітей, то вона вважає, що має право на збільшення своєї частки у праві спільної сумісної власності. У зв'язку з викладеним, просить суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а за позивачем [PERSON] визнати право власності на 2/3 частини вищезазначеного будинку. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позові та просив його задовольнити. Відповідач позов не визнав, вважав, що будинок не є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки придбаний за власні кошти відповідача, отримані ним після продажу будинку, що був подарований йому особисто матір'ю, в зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що 24 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис № 247. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05.04.2016 року у справі № 648/1577/16-ц шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу було придбано спірний будинок [ADDRESS] Вказаний факт не заперечуєтся сторонами та підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договором купівлі-продажу житлового будинку від 29 серпня 2013 року, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (спірний будинок), за 32 000 гривень. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16.11.2007 року дарувальник [PERSON] (матір відповідача) подарувала [PERSON] житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України зазначено майно є особистою приватною власністю відповідача. Згідно із договором купівлі- продажу від 29 липня 2013 року, продавець [PERSON] продав належний йому особисто на праві власності будинок, а [PERSON] купила житловий будинок, що знаходиться за адресою: в [ADDRESS], за 64 000 гривень. Судом встановлено, що через місяць після продажу особистого майна відповідача, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (спірний будинок), за 32 000 гривень. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що будинок придбано відповідачем [PERSON] у період шлюбу з позвачем [PERSON], проте за особисті кошти відповідача. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс16, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковою. Таким чином, вимога про поділ майна подружжя не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed