Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання та визначення місця проживання малолітньої дитини , посилаючись на те, що 23.01.2010 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двоє дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] В даний час їх життя не склалось , в їх сім»ї часто виникали сварки та скандали, відповідач приділяє їй мало часу , ці обставини привезли до неможливості та небажання спільного проживання. В даний час старший син ходить до дитячого садочку «Попелюшка» , молодший син знаходиться постійно з нею, у відповідача є об лаштована кімната для старшого сина , а їй буде важко доглядати за двома дітьми самостійно. Просить позов задовольнити, постановити рішення, яким встановити режим окремого проживання з її чоловіком [PERSON], встановити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з відповідачем.. Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява в якій позов підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява в якій позовні вимоги визнав повністю, просить розглядати справу у його відсутність. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до довідки КЖЕП № 4 відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає [INFO] разом з ним зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Відповідно до довідки КЖЕП № 3 позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою [INFO] разом з нею зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16). Відповідно до ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У зазначеної статті закріплено можливість подружжя клопотати про встановлення режиму окремого проживання. Режим окремого проживання подружжя є окремим інститутом сімейного права. Встановлення такого режиму можливо тільки у чітко зазначених випадках. Так, режим окремого проживання подружжя або сепарація може бути встановлено рішенням суду як за письмовою заявою подружжя, (мається на увазі спільне волевиявлення подружжя на встановлення сепарації) так і за рішенням суду за позовом одного із подружжя. Якщо подружжя дійшло спільної згоди щодо встановлення режиму окремого проживання через неможливість спільного проживання (що досить часто трапляється в сучасним економічних умовах) або через небажання спільно проживати, суд своїм рішенням встановлює сепарацію. Відповідно до ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє права та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбу; 2) дитина, народжена дружиною після сплину десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Оскільки судом встановлено, що сторони спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, так як на їх утриманні малолітня дитина, яка не досягла одного року, спільне господарство вони не ведуть, не бажають проживати спільно , крім того, відповідачем надано заяву, в якій він зазначив, що позов визнає в повному обсязі, знаходить ці вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з вимогами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до змісту ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, суд виходив з того, що дана вимога відповідає фактичному становищу, яке склалося між сторонами щодо утримання дітей, оскільки дві дитини малолітні і позивачу складно приділяти їм достатньо необхідної уваги, крім того відповідач не заперечував проти проживання сина [PERSON] з ним. Позивач також просила визнати відповідача опікуном над малолітнім сином [PERSON], але суд вважає, що ця вимога не передбачена ст. 60 ЦК України і суперечить законодавству , оскільки суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування , а тому до задоволення не підлягає і в цій частині позовних вимог необхідно відмовити позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: partial