Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах дитини [PERSON], [INFO], до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позову, позивач [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.11.2016 року, яке набрало законної сили 13.12.2016 року, шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Вона і дитина є внутрішньо переміщеними особами. З липня 2014 року, часу коли шлюбні відносини з відповідачем були припинені, він участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться розвитком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не підтримує з дитиною ніяких стосунків. Вона самостійно утримує дитину та належним чином дбає про стан її здоров'я, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідач перебуває на території непідконтрольній українській владі та безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний і духовний розвиток, зокрема, відповідач відмовляється надати у порядку, передбаченому законодавством України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Зв'язок з ним відсутній. Її донька часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікаря, необхідне періодичне перебування дитини на морі, в лісі, тобто в екологічно безпечних місцях для дитини. На даний час вона має можливість повезти дитину за кордон з метою відпочинку, оздоровлення та розширення її кругозору. Її сестра проживає в м. Цимлянськ, Ростовської області Російської Федерації та запрошує їх приїхати у гості та відпочинок, надає для цього матеріальну допомогу. Також вона має намір регулярно надавати дитині можливість оздоровлюватись шляхом виїзду до курортних міст відпочинку. Просить суд дозволити дитині виїзд за межі держави України разом з нею без згоди та супроводу відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, у своїй заяві просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 24). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному сайті «Судова влада Україна». За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2011 року, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.11.2016 (а.с.11-12,13). Згідно з копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 8) батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Позивач [PERSON] та її малолітня дитина є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.9.10). Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред'явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Судом також встановлено, що злипня 2014 року, часу коли шлюбні відносини між сторонами були припинені, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться розвитком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не підтримує з дитиною ніяких стосунків. Позивач самостійно утримує дитину та належним чином дбає про стан її здоров'я, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідач перебуває на території непідконтрольній українській владі та безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний і духовний розвиток, зокрема, відповідач відмовляється надати у порядку, передбаченому законодавством України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Зв'язок з ним відсутній. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що відповідач [PERSON] - батько малолітньої [PERSON], [INFO], ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини не приймає, можливо надати її матері позивачу [PERSON] - дозвіл на вивіз дитини за межі держави України, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС та АР Крим, разом із матір'ю, без згоди та супроводу батька. Судові витрати пов'язані з розглядом справи не стягувати з відповідача, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved