Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа на стороні позивача виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачем перебувала з 24 жовтня 2009 року, який рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області розірвано 16 жовтня 2014 року. В шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. З серпня 2004 року відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не підтримує родинних з нею зв'язків, матеріально її не забезпечує, не цікавиться її життям та здоров'ям, будь-якої іншої участі у вихованні дітей не приймає, що негативно впливає на неї. На засіданні комісії з питань захисту прав дітей службою у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 06 грудня 2018 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини відповідно до якого встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позов визнав та просив справу розглядати без його участі. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позов підтримав та просив справу розглядати без його участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року шлюб між сторонами, який був зареєстрований 24 жовтня 2009 року, розірваний (а.с. 7). Як вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 26 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З довідки ОК «Сміла» № 622 від 19 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом з малолітньою [PERSON] Батько [PERSON] не приймає участі у вихованні малолітньої дочки (а.с. 9). Із довідки Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Смілянської міської ради дошкільного навчального закладу «Чебурашка»» № 36 від 19 липня 2018 року вбачається, що батько [PERSON] жодного разу не відвідував дошкільний заклад в якому перебуває малолітня дитина та участі у її вихованні не приймає. Вихованням дитини займається мати [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається із довідки КЗ центр первинної медико-санітарної допомоги від 19 червня 2018 року батько [PERSON] не приймає участі у лікуванні і вихованні дитини (а.с. 11). Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради №449 від 06 грудня 2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1984 року народження відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], комісія дійшла згоди, що таке є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 36). Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої. Пунктом15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 вищевказаної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено та вбачається з наведених вище доказів, що батько не виконує свої батьківські обов'язки відносно малолітньої доньки, її життям не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та розвитку. Також, суд зважує при винесенні рішення, написану власноручно заяву [PERSON] про небажання виховувати дитину, в якій він зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 25). Суд також враховує, при винесенні рішення, висновок комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставинах. Як передбачено ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи визнання позову відповідачем та аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674 - VI у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] з Державного бюджету України 50 % судового збору. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті [PERSON] з Державного бюджету судом повертається 50 % судового збору, отже з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 352 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved