Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивувала тим, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2020 року. Зазначила, що відповідача вона ніколи не знала, а від попереднього власника квартири [PERSON] їй стало відомо, що коли остання придбала квартиру у відповідача 09.10.2003 року, відповідач з квартири виїхав разом з речами в невідомому напрямку та з того часу про нього нічого не відомо. Тобто з жовтня 2003 року відповідач в квартирі не з`являється, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей в квартирі не має, в добровільному порядку відповідач з місця реєстрації не знявся. Зазначила, що наявність реєстрації місця проживання відповідача є перешкодою у здійсненні її права власника квартири, зокрема перешкоджає оформити субсидію зі сплати комунальних платежів, та він не є і ніколи не був членом її родини. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 20.07.2020р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 14.09.2020р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Петровська В.М. позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він сусід позивачки, проживає в цьому ж будинку в квартирі [ADDRESS] з 90-х років. В квартирі [ADDRESS] майже кожні півроку змінювались власники. Зварчуки жили там. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її кумою. Також пояснила, що квартиру [ADDRESS] , вона орендує з 2010 року, відповідача там ніколи не бачила, речей його в квартирі не має, ніхто із сусідів його також не бачив. Від попередньої власниці квартири вона знає, що [PERSON] продав їй квартиру і з того часу виїхав з неї. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.06.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Каменєвою-Тинів Н.В., р.№547, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №211656321 від 05.06.2020р. (а.с.6-8). Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 06.07.2020р., [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім`ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не був та не є членом сім`ї нового власника - позивача по справі, був одним із попередніх власників зазначеної квартири, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з новим власником не вирішували питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved