Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України № 91-13293/0/15-21-Вих від 13.04.2021, відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованої території АР Крим [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2019 по 13.04.2021 в базі даних не виявлено. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилась, 23 березня 2021 року подала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2019 року (а.с. 12-13). Від даного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, починаючи з 02.11.2018 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-7). З відповіді Закладу дошкільної осіти № 4 «Калинонька» Чернігівської міської ради від 16 грудня 2020 року № 45 вбачається, що в дошкільному житті дочки - [PERSON] приймає участь тільки матір - [PERSON] . Приводить та забирає з дошкільного закладу дитину, цікавиться успіхами дитини, спілкується з вихователями також тільки мати (а.с. 8). Згідно довідки управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 6997 від 10.12.2020 малолітня [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Як зазначила в позовній заяві позивач, з моменту розлучення [PERSON] жодного разу не бачив дочку, не цікавиться її життям та здоров`ям. Крім стягнених аліментів, які відповідач не платить, жодної іншої матеріальної допомоги на утримання дитини він не надавав і не надає. Також позивач зазначила, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини і не спілкується з нею взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком від 18 березня 2021 року № 141, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 49-50). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved