Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 по вул. С.Стецько, 12А в м.Івано-Франківську. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2015 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак не проживає з 2013 року. Жодних особистих речей відповідача в квартирі немає, витрати на утримання квартири не несе. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №1 по вул. С.Стецько, 12А в м.Івано-Франківську та стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON] вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі. Не заперечила щодо винесення заочного рішення\~ (а.с. 33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.37). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2-629, [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2015 року №38622987, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 4, 5).\~ Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян від 11.01.1997 року, домовласником\~ квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 8-11). [PERSON], як вбачається з Довідки №1576/02-14 Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 25.05.2018 року, в Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі 03.12.2010 року був посвідчений Договір міни квартир за реєстровим №4-1495 між [PERSON] та [PERSON], за яким у власність [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] (а.с. 34).\~ Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2-629, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер 02.10.2014 року, є його дружина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до заяви від 22.06.2018 року свідок [PERSON] стверджує той факт, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], з 2015 року по даний час (а.с.35). Позивачка [PERSON]., вказує, що реєстрація громадянина [PERSON] у її квартирі, який насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню нею права на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб.\~ Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить позивачці, створює перешкоди у здійсненні нею права вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування приміщенням - квартирою №1 по вул. С.Стецько, 12А в м.Івано-Франківську. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 640 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 242, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України,

Outcome: approved