Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] та виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за межі України у Республіку Польща з метою відпочинку та оздоровлення, без згоди батька, у супроводі матері в період з 01.06.2015 року по 08.12.2015 року. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 20.02.1997 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 18.05.2005 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час, вона проживає в Республіці Польща та працює в сільському господарстві, матеріально забезпечена. Син проживає разом з її батьками по [ADDRESS]. В період з 01.06.2015 року по 08.12.2015 року.року вона разом з сином бажають відпочивати у Польщі. У зв'язку з тим, що відповідач не надає згоди на виїзд сина за кордон у Республіку Польщу з метою відпочинку, просить позов задовольнити. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, зіславшись на вимоги, викладені у заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився і про причини неявки суд не повідомив, хоча судом приймалися необхідні міри для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін, представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що з 20.02.1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.05.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції від 18.04.2014 року, про що зроблено актовий запис за №320. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 27.08.2007 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. [PERSON] [INFO] проживає разом з позивачем по [ADDRESS] в м.Тернопіль, що підтверджується довідкою ДП ''Комунальник-3'' за №988 від 23.04.2014 року. Згідно довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу ''Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука'' Тернопільської міської ради за №42 від 23.02.2015 року встановлено, що [PERSON], [INFO] народженя навчається у 11-ЛІ класі даного навчального закладу. Як встановлено в судовому засідванні, позивач [PERSON] працює в Республіці Польща, що підтверджується карткою роботи серії RP №4114505 від 26.11.2013 року та має змогу забезпечити неповнолітньому синові [PERSON] відпочинок та оздоровлення у Респубілці Польща на час літніх та зимових канікул у період з 01.06.2015 року по 08.12.2015 року. Між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду дитини за кордон разом з матір'ю у Республіку Польща у період з 01.06.2015 року по 08.12.2015 року. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України'', документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та надати дозвіл на виготовлення закордонного паспорта для неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] та надити тимчасовий дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України у Республіку Польща, без згоди його батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] в період з 01.06.2015 року по 08.12.2015 року. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved