Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, та просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за межі України, в супроводі її, як матері, без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто до 10 квітня 2019 року. Позивачка обґрунтовує свою заяву тим, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалось, 09 березня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Тому, починаючи з 2006 року відповідач не підтримує з нею жодних відносин, не займається вихованням та утриманням сина, не цікавиться його життям та інтересами та не спілкується з дитиною. З метою розширення світогляду дитини, її духовного та інтелектуального розвитку, а також оздоровлення необхідний виїзд за межі України. Також позивачка вказує, що [PERSON] 29 липня 2014 року надавав відповідний нотаріально завірений дозвіл на виїзд сина за межі України у супроводі матері, на період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2015 року. На даний час позивачка знов має намір виїхати з дитиною за кордон, для відпочинку, оздоровлення та розширення світогляду дитини, проте місце перебування відповідача невідоме, що унеможливлює отримання від нього відповідного дозволу. Тому, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, та подала заяву про розгляд справи у заочному порядку. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Представник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у судову засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Дитина є громадянином України. Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалось, 09 березня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД №106135. Тому, починаючи з 2006 року відповідач не підтримує з нею жодних відносин, не займається вихованням та утриманням сина, не цікавиться його життям та інтересами та не спілкується з дитиною. З метою розширення світогляду дитини, її духовного та інтелектуального розвитку, а також оздоровлення необхідний виїзд за межі України. Позивачка іншої сімї не має. Також судом встановлено, що [PERSON] 29 липня 2014 року надавав відповідний нотаріально завірений дозвіл на виїзд сина за межі України у супроводі матері, на період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2015 року. На даний час позивачка знов має намір виїхати з дитиною за кордон, для відпочинку, оздоровлення та розширення світогляду дитини, проте місце перебування відповідача невідоме, що унеможливлює отримання від нього відповідного дозволу. Відмови та зволікання відповідача надавати дозвіл на виїзд його чина за кордон, а також оформлення з цією метою проїзного документу дитини порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, передбаченими\~Сімейним кодексом України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року,\~постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,\~постановою КМУ № 152 від 07.05.2014 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення». У відповідності до положень ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 р. виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, оздоровленню та позитивно позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved