Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON]., звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON]., мотивуючи свої вимоги тим, що 20.07.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Спільне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними. Відповідач втратив відчуття міри, перейшовши всі грані доброго і злого, втратив повагу до сім'ї, часто під впливом алкоголю починає сварки, принижуючи честь і гідність позивачки, почав фізично та морально, в прямому сенсі, принижувати та позбавляти свою сім'ю всіх засобів для існування. Від подружнього життя вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею. [PERSON] боїться за психічний стан здоров'я своїх дітей, тому просить суд розірвати шлюб та захистити її і дітей від такого життя. В судовому засіданні позивачка відсутня. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Просить після розірвання шлюбу залишити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судовому засіданні відсутній. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та просить його задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20 липня 2002 року Виконкомом Ст. Боровицької сільської ради Щорського району Чернігівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 3. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки, з обставин, викладених в позові, між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, а саме: судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved