Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] року помер її батько, [PERSON], на підтвердження чого приєднала до позову копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та на підтвердження родинних відносин з батьком приєднала копію свого свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Та вказала, що її батько, [PERSON], на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За життя її батько в 1970 році побудував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], на підтвердження чого приєднала технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений філією «Білопільська ГВД» КП «Сумського МБТІ» від 26 липня 2017 року. За життя батько залишив заповіт від 02.07.2003 року, за реєстровим № 31, посвідчений секретарем Ободівської сільської ради, яким все своє майно заповів позивачці. Вказуючи, що вона доглядала за батьком до смерті, а після смерті розпорядилася речами померлого та в установлений строк подала заяву до Білопільської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 червня 2008 року на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області, однак юридично оформити свої спадкові права на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], не змогла у зв'яку з тим, що житловий будинок не зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за померлим та відсутній правовстановлюючий документ, тому державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину та порадив звернутися з зазначеним позовом до суду. В інший спосіб набути право на спадщину позивач не має можливості, тому, посилаючись на вищезазначене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], який належав за життя її батьку, [PERSON], який помер [INFO] року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, від Ободівської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника та що не заперечують проти позову. Нотаріус Білопільської районої державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника та що при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Також надала копію спадкової справи після [PERSON], померлого [INFO] року. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], народилася [INFO] року в с.Ободи Хотінського( на даний час Білопільського) району Сумської області, її батьки: ткаченко [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]( а.с.4). Прізвище [PERSON] позивач взяла після укладення шлюбу 04.06.1983 року з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] ( а.с.5). [INFO] року помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]( а.с.6). За життя батько позивача залишив заповіт від 02.07.2003 року, за реєстровим № 31, посвідчений секретарем Ободівської сільської ради, яким все своє майно на випадок смерті заповів позивачці, його дочці, [PERSON] ( а.с.7). Згідно довідки виконкому Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 296 від 28.08.2018 року вбачається, що батько позивачки, [PERSON], на день смерті, [INFO] року, був зареєстрований та постійно проживав сам за адресою: [ADDRESS]. Від його імені посвідчено заповіт виконкомом Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області 02.07.2003 року за реєстровим номером 36, не змінювався і не відмінявся ( а.с.15). За життя батько позивачки в 1970 році побудував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим філією «Білопільська ГВД» КП «Сумського МБТІ» від 26 липня 2017 року( а.с.8-12). Відповідно до довідки виконкому Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 28.08.2018 року № 297, згідно записів погосподарської книги № 2 Ободівської сільської ради за 1971-1973 роки, забудовником та господарем будинку, який побудований у 1970 році та знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.13). Спадщину [PERSON] прийняла його донька, позивачка по справі [PERSON], яка 06.06.2008 року подала до Білопільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини батька, [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 288 після померлого [INFO] року [PERSON]( а.с.23-25). Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] посвідчується: технічним паспортом на вказаний будинок, схематичним планом земельної ділянки, поверховим планом житлового будинку, експлікацією приміщень до плану житлового будинку, довідкою КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації філії «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця висновком про вартість об'єкта оцінки ( а.с.8-14). У відповідності до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що ні відповідач, ні третя особа, не заперечували обставин справи, - суд вважає правомірним визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що майнові права на спадкове майно у зв'язку зі смертю фізичної особи-спадкодавця, не припиняються, а переходять в порядку правонаступництва (спадкування). Момент переходу прав в порядку спадкування за законом визначається як час відкриття спадщини. З цього моменту права та обов'язки спадкодавця належать спадкоємцеві (ч.5 ст.1268 ЦК). Таким чином, судом встановлено, що сукупність прав та обов'язків, (спадщина), після смерті батька позивачки перейшли в порядку спадкування позивачці, згідно волі спадкодавця, висловленої в заповіті та своєчасного прийняття позивачкою спадщини, тому вона є спадкоємцем і власником спадкових прав, а саме власником права на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Таким чином, за вищевказаних обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved