Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій в остаточних позовних вимогах просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 99,30 кв.м., житловою площею 59,00 кв.м., з прибудовою літ. «А1-1» та ганком літ «а», надвірні будівлі: льох літ. «Д», літню кухню літ. «Ж», вбиральню літ. «И», сарай літ. «З», зливну яму літ «К1», що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Рози Люксембург, будинок 27, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 30 листопада 2006 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 13 грудня 1975 року її матірю [PERSON], за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Харківського району та зареєстрованим у книзі №4 Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за № 437, придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 27. Згодом куплений будинок було перебудовано [PERSON] у одноповерховий житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 99,30 кв.м., житловою площею 59,00 кв.м., з прибудовою літ. «А1-1» та ганком літ «а», надвірні будівлі: льох літ. «Д», літню кухню літ. «Ж», вбиральню літ. «И», сарай літ. «З», зливну яму літ «К1». Будівництво було закінчено у 1982 році, що підтверджується рішенням Виконкому Височанської селищної ради від 13 грудня 1978 року за №399. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 26 липня 2012 року спірний будинок не віднесений до категорії самовільно збудованого. Крім того, [PERSON] відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серія ХР-25-65-58809 виданого 20 червня 1991 року на підставі рішення виконкому Височанської селищної ради №993 від 13 травня 1991 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1755 га, яка розташована за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 27. 30 листопада 2006 року [PERSON] померла. 08 листопада 2006 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3935, згідно якого все майно з чого б воно не складалось [PERSON] заповідала позивачу [PERSON] Позивач та її батько [PERSON] на час смерті [PERSON] проживали разом в спірному житловому будинку, що підтверджується паспортом позивача та будинковою книгою. Батько позивача [PERSON] помер 29 травня 2011 року. Позивач зазначає, що вона ніколи не відмовлялась від спадщини померлої матері [PERSON], адже після смерті останньої і до цього часу проживає у спірному житловому будинку та крім того з заявою про відмову від спадщини до нотаріуса не зверталась. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю у Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» документів, підтверджуючих право власності на нерухоме майно за спадкодавцем [PERSON] Крім того, із зустрічним позовом до [PERSON], Височанської селищної ради Харківського району Харківської області звернулася [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1755 га, що розташована за адресою: смт Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 12 в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що матері [PERSON] - [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ХР-25-65-58809 виданого 20 червня 1991 року на підставі рішення виконавчого комітета Височанської селищної ради №993 від 13 травня 1991 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1755 га, яка розташована за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 27. 30 листопада 2006 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ №091032 від 01 грудня 2006 року, виданого Височанською селищною радою Харківського району Харківської області. 29 травня 2011 року помер батько [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №307513 від 08 червня 2011 року, виданого Височанською селищною радою Харківського району Харківської області. [PERSON] посилається на те, що після смерті матері [PERSON] до складу спадкової маси увійшла тільки вищезазначена земельна ділянка, оскільки спірний житловий будинок хоча і не є самочинним будівництвом, однак він не був введений в експлуатацію, державна реєстрація права власності на нього не проводилась і як наслідок він не є обєктом спадкування. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності належним чином оформленого Державного акта на землю та реєстрації права власності на земельну ділянку. [PERSON] не вчинила жодних дій щодо належного оформлення документів на спадщину і як наслідок не набула права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки. В звязку з тим, що [PERSON] не прийняла спадщину, [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проживала разом з батьками, допомагала їм та піклувалась про них, а після їх смерті фактично прийняла у спадщину спірну земельну ділянку, що підтверджується оплатою земельного податку та заявою про прийняття спадщини поданої після смерті матері [PERSON] Відповідно до листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 10 липня 2015 року №1955/02-14 [PERSON] відмовлено в оформленні права на спадщину та запропоновано з цього питання звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити., що стосується зустрічних позовних вимог заперечував, з наступних підстав. 13 грудня 1975 року [PERSON], за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Харківського району та зареєстрованим у книзі №4 Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за № 437, придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 27. В подальшому [PERSON] здійснено реконструкцію спірного будинку, яку закінчено у 1982 році. З довідки Комунального підприємства «ХРБТІ» від 26 липня 2012 року вбачається, що спірний житловий будинок не віднесено до категорії самовільно збудованого. Крім спірного будинку, [PERSON], згідно Державного акту про право приватної власності на землю серія ХР-25-65-58809, виданого 20 червня 1991 року на підставі рішення виконкому Височанської селищної Ради № 993 від 13 травня 1991 року, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1755 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Р. Люксембург, 27. Представник [PERSON] [PERSON]В зазначає, що до складу спадкової маси увійшла не тільки земельна ділянка, але й спірний житловий будинок. 08 листопада 2006 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3935, згідно якого все майно з чого б воно не складалось [PERSON] заповіла [PERSON] 30 листопада 2006 року померла [PERSON] [PERSON], на час смерті [PERSON] постійно проживали разом у домоволодінні № 27 по вул. Р. Люксембург у смт. Високий Харківського району Харківської області, що підтверджується її паспортом та будинковою книгою. Тому посилання відповідача [PERSON], щодо пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини є безпідставними. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] з 1988 року з батьками разом не проживала, так як після одруження переїхала жити до квартири № 1 у домоволодінні № 25 по вул. Р. Люксембург у смт. Високий Харківського району Харківської області, де мешкає разом із своє родиною, що підтверджується паспортом [PERSON], будинковою книгою домоволодіння № 27 та її власною заявою до Першої державної нотаріальної контори Харківського району від 30 травня 2007 року. Заповіт [PERSON] недійсним не визнано, [PERSON] спадщину прийняла, адже після смерті матері та до цього часу проживає у спірному домоволодінні і з заявою про відмову від спадщини до нотаріуса не зверталась. Крім того, прийнявши спадщину після померлої [PERSON], [PERSON] набула право володіння та користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Р. Люксембург, 27, а саме проживаючи у житловому будинку використовувала її для його обслуговування та ведення підсобного господарства. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району із відповідною заявою для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала відповідь про неможливість його оформлення за відсутністю у Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» документів, що стверджують право власності на нерухоме майно за спадкодавцем [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, з наступних підстав. [PERSON] не набула права власності на спірний житловий будинок, а тому він не ввійшов до складу спадщини. Представник Височанської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує /а.с. 65, 69, 93, 196, 201, 215, 220, 228/. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить наступного. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30 листопада 2006 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ВЛ № 094032, виданого 1 грудня 2006 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області /а.с. 22/. На підставі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] належала земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства площею 0,1755 га, яка розташована на території смт. Високий, вул. Р. Люксембург, №27, Височанська селищна рада /а.с. 9/. Встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO], що підтверджується копією будинкової книги /а.с. 166-188/. На час смерті разом з нею була зареєстрована та проживала [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги /а.с. 30-37/, актом депутата Височанської селищної ради [PERSON] від 26 липня 2015 року /а.с. 191/, копією паспорта [PERSON] /а.с. 23/. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 1975 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться в с. Високому, Харківського району по вул. Рози Люксембург, №27. Зазначений житловий будинок має жилу площу 24,60 кв.м., службо надвірні будівлі та розташований на земельній ділянці площею 1762 кв.м. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району [PERSON] /а.с. 38/. Право власності в цілому зареєстровано за [PERSON] на підставі зазначеного договору, про що внесено запис в реєстрову книгу №4 р№437 /а.с. 230/. В подальшому на підставі рішення виконкому Височанської селищної ради №399 від 13 липня 1978 року було проведено перебудову обєкту внаслідок чого, зареєстрований в бюро будинок знесено, а на місці його знаходження збудовано новий житловий будинок загальною площею 99,60 кв.м., житловою 69,60 кв.м., який про інвентаризовано 21 липня 1984 року. Право власності на перебудований будинок не оформлено та в бюро не зареєстровано. Самочинне будівництво чи переобладнання відсутні /а.с. 230/. За заповітом, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] Вказаний заповіт не змінений та не скасований. [PERSON] у шестимісячний строк звернулася до Першої держаної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 30 листопада 2006 року, однак їй відмовлено в оформленні спадщини у звязку з відсутністю документів, що стверджують право власності на нерухоме майно та державну реєстрацію на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 27 за спадкодавицею [PERSON], тому відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом [PERSON] та має право на майно спадкодавця. Крім того, обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначала, що фактично прийняла спадщину, оскільки вона з 1984 року та по день відкриття спадщина проживала разом із спадкодавцем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину, як відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України так і відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною першою ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. [PERSON] перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю документів, що стверджують право власності на нерухоме майно та державну реєстрацію на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Р. Люксембург, 27 за спадкодавицею [PERSON] /а.с. 131/. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 09 листопада 2015 року вбачається, що житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 99,30 кв.м., житловою 59,00 кв.м., літня кухня літ. «Ж», погріб літ. «Ж», вбиральні літ. «И», огорожі №1-2, вигрібна яма літ. «К», сарай літ. «З» рахуються за [PERSON], яка померла, однак документи на житловий будинок не оформлено та в бюро не зареєстровано та зазначено, що самочинно будівництво чи переобладнання відсутні /а.с. 230/. Крім того, те що спірний приватний житловий будинок не є самочинним, підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 26 липня 2012 року /а.с. 25/. Також, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю вбачається, що земельна ділянка площею 0,1755 га була передана [PERSON] для обслуговування спірного житлового будинку і ведення підсобного господарства, що також є підтвердженням того, що зазначений житловий будинок не є самочинним /а.с. 9/. Крім того, слід звернути увагу на те, що на підтвердження належності будинку спадкодавцю позивач надала: державний акт на право приватної власності серії ХР 25:65:58809, технічний паспорт виготовлений станом на 17 липня 2012 року на імя [PERSON], договір купівлі-продажу від 13 грудня 1975 року. Відповідно до вимог ст. 25, 346, 328 ЦК України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та його спадкоємцям вирішується судом. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникненні переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових права на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно із чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв?язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. З зазначеного вбачається, що спірний житловий будинок ввійшов до складу спадщини. З аналізу листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що судом може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. З огляду на наведене, а також враховуючи те, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] за заповітом прийняла, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 99,30 кв.м., житловою площею 59,00 кв.м., з прибудовою літ. «А1-1» та ганком літ «а», надвірні будівлі: льох літ. «Д», літню кухню літ. «Ж», вбиральню літ. «И», сарай літ. «З», зливну яму літ «К1», що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Рози Люксембург, будинок 27. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку, то в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовуються у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. Пунктом 20 Постанови № 7 від 30 вересня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. В звязку з тим, [PERSON] у встановлений законом строк прийняла спадщину, то право на спадкування у [PERSON] не виникло, тому суд не знаходить підстав для задоволення її позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] не довела свій позов і відмовляє у задоволені позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved