Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання безпідставною відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд їх неповнолітньої дочки [PERSON] за кордон та надання дозволу на постійне оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України та на її в'їзд до іншої держави на період з листопада 2013 р. до виповнення дитині 16 років - до [INFO] без згоди батька. Позов обґрунтований наступним. З 10 жовтня 2006 р. до 13 листопада 2012 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Ще в шлюбі відповідач не приділяв дитині належної уваги та не надавав коштів на її утримання і після розлучення свого ставлення до батьківських обов'язків не змінив. Влітку позивач мала можливість вивезти дитину на відпочинок до моря в Болгарію або Хорватію, проте батько безпідставно не надав дозволу на її тимчасовий виїзд за межі України, що шкодить інтересам дочки. В ході розгляду справи позивач [PERSON] змінила предмет позову. Просила: визнати безпідставною відмову [PERSON] у наданні дозволу на тимчасовий виїзд їх неповнолітньої дочки за кордон; дозволити без згоди батька виготовити дитині проїзний документ для виїзду за межі України; дозволити тимчасові поїздки за кордон з дитиною до країн Шенгенської угоди, Туреччини, Хорватії, ОАЕ, Тунісу, Єгипту, Марокко, Таїланду, Шрі-Ланки, Індії на період з 10 червня 2014 р. до 31 серпня 2016 р. без згоди та супроводу батька. Представник позивача [PERSON] подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду у встановленому законом порядку через оголошення у пресі, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Від органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та Оболонського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві надійшли заяви про розгляд справи за відсутності їх представників на підставі закону та в інтересах дитини (а.с. 52, 54, 64). Враховуючи, що сторони та треті особи в судове засідання не з'явилися, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 12 жовтня 2006 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 78, 79). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2012 р. шлюб між сторонами розірвано. 28 листопада 2012 р. вказане рішення набрало законної сили (а.с. 77). Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін залишилася проживати з матір'ю у квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» у Оболонському районі м. Києва (а.с. 80). Зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] була квартира [ADDRESS], проте останній знявся з реєстрації за вказаною адресою 20 лютого 2014 р. (а.с. 49). Згідно з приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Такі ж положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягли шістнадцятирічного віку, містяться у Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р. Позивач посилається на те, що влітку 2013 р. вона мала намір вивезти дитину на відпочинок за кордон, проте відповідач не надав дозволу на її тимчасовий виїзд за межі України. Доказів, які спростовували вказане твердження позивача, суду не надано. З огляду на те, що місце проживання відповідача невідоме, суд вважає доведеним, що він ухиляється від надання згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова відповідача надати згоду на виїзд дитини за кордон на оздоровлення розцінюється судом як зловживання ним своїми батьківськими правами, що порушує права та інтереси малолітньої [PERSON] Якнайкраще забезпечення прав та інтересів дитини гарантоване Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р., а згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи встановлені обставини, суд вбачає підстави для надання дозволу на оформлення проїзного документу малолітній [PERSON] та на тимчасовий виїзд її за кордон разом з матір'ю без згоди батька щороку на період до 31 серпня 2016 р. вважаючи, що таке рішення відповідає її інтересам, що при вирішенні даного спору є визначальним. Вимоги позову про визнання безпідставною відмови відповідача у наданні дозволу на тимчасовий виїзд їх дитини за кордон є зайвими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial