Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2016 року. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання дітей, хоча таку можливість має. При цьому вказує, що відповідач веде підприємницьку діяльність, що дає можливість їй просити суд визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. За таких обставин, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 22.11.2016 року (день набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу), і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2019 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі із викликом сторін. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням за адресою реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи та отримана ним. Відповідач своїм правом на відзив на позовну заяву не скористався. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. При цьому визнала обставину, що відповідач придбавав деякі речі сину та надає йому «кишенькові» кошти, якими дитина самостійно розпоряджається. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він мешкає в м . Донецьку, бачиться з дітьми (близько шість раз в рік) та тратить на них кошти, купує їм подарунки, сину перераховує на картку «кишенькові» кошти від 100 грн до 500 грн, позивачу може надавати кошти в розмірі 2500,00 грн на двох дітей, але йому не відомо чи буде позивач використовувати ці кошти на утримання дітей. При цьому заперечував про стягнення з нього аліментів з моменту розірвання їх шлюбу. Відсутність його спілкування з позивачем пов`язував з ініціативою позивача розірвати шлюб. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 17.08.2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2016 року (справа №127/18357/16-ц). Позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.02.2019 року) Сторони по справі є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.03.2003 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.06.2008 року (а.с.8,9). Позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею за цією адресою проживають і діти. Вказана обставина визнається сторонами. Позивач працює в Донецькому національному університеті імені Василя Стуса та її дохід за період жовтня 2018 року по березень 2019 року становить 114043,06 грн (з нарахуваннями). Відповідач [PERSON] взятий на облік в м. Вінниці як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає в м.Донецьку, зареєстрований як фізична особа-підприємець, а також працює як самозайнята особа (працює з ПРАТ «УАСК АСКА»). За повідомленням ГУ ДФС у Вінницькій області від 23.04.2019 року (лист №14343/9/02-32-50-09-01) сума задекларованого [PERSON] річного доходу відповідно до поданої декларації платника єдиного податку становить 828699,25 грн ( код доходу 157 - дохід виплачений самозайнятій особі ПРАТ «УАСК АСКА). Відповідач перераховує певні кошти (від 100 грн до 500 грн) на картковий рахунок неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також напередодні придбав сину одяг на суму 4500,00 грн. та доньці сумку на суму 1259,00 грн. Вказані обставини визнаються сторонами. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум визначає мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини як вартісна величина, достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Дітям: [PERSON] виповнилося 16 років, [PERSON] - 10 років. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зі встановлених обставин по справі суд дійшов висновку, що відповідач в певній мірі утримує дітей, самостійно визначивши спосіб їх утримання (перерахування коштів на картковий рахунок, інколи придбання речей). При цьому таку свою поведінку по наданню коштів на утримання дітей пов`язує з неможливістю контролювати їх використання позивачем. Суд звертає увагу, що здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів врегульовано нормами СК України (ст.186 СК України). Необізнаність же в цьому не повинна впливати на виконання обов`язку по утриманню дітей та покладання його на іншого з батьків, адже утримання дітей потребує щоденних витрат. Суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду з цим позовом є бажанням останньої в судовому порядку врегулювати спір між сторонами щодо утримання дітей, який підлягає вирішенню. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач, звертаючись до суду, просить визначити аліменти саме в твердій грошовій сумі, а тому цей спосіб стягнення аліментів суд бере до уваги. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. При цьому суд бере до уваги його рівень доходу, що підтверджується відповідною довідкою. Даний доказ для суду є переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів та є підтвердженням, що розмір доходів відповідача є достатнім в розумінні ч.2 ст.182 СК України. Тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні обох дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі по 2500,00 грн на кожну дитину щомісячно. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України, щодо яких сторонами надані належні та допустимі докази. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України. Щодо стягнення аліментів за попередній період, то суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак позивач не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати. Пояснення осіб не є доказом по справі. У зв`язку з цим, аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 22.02.2019 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial