Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивачка просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість відповідно до розписки від 28.04.2016 року в розмірі 1500 грн. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 28.04.2016 року відповідачем [PERSON] було складено розписку про отримання від неї грошових коштів у розмірі 1500 грн. строком до кінця 2016р. Оскільки позичені кошти відповідач не повернув у обумовлений в розписці строк, це свідчить, на думку позивачки, про порушення та невиконання відповідачем зобов'язань за розпискою в частині повернення грошових коштів у тій сумі, що були передані. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю просили задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової кореспонденції ( а.с.10), про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В матеріалах справи міститься копії розписки ( а.с. 4) відповідно до якої від 28.04.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 грн. строком до кінця 2016р., однак стороною позивачки не предсталено суду, як доказ оригінал самої розписки. . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась , як на підставу своїх вимог, судом встановлено відсутність оригіналу самої розписки від 28.04.2016 року, тобто не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу, а представлена копія розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed