Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Зазначала, що вона з 24.10.09 по 12.02.14 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 12.02.14. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони проживають окремо. Дитина залишилася проживати з нею. Вона та її син є громадянами України, мають постійне місце проживання на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополі в Автономній Республіці Крим. Посилаючись на те, що вона позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на вивезення та ввезення дитини на материкову частину України, за кордон та на тимчасово окуповані території Автономної Республіки Крим, оскільки відповідач не надає такої згоди, просила надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд / в`їзд неповнолітньому [PERSON] , [INFO] з України за кордон, у тому числі до Російської Федерації та на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим в її супроводі або в супроводі уповноважених нею осіб без згоди та супроводу батька - відповідача по справі, до досягненню дитиною 16 років до [INFO] . Також просила надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с. 86-87); не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив. Представник позивача у судовому засіданні не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 12.02.14 (а.с. 21-23). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилалася на те, що вона позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на вивезення та ввезення дитини на материкову частину України, за кордон та на тимчасово окуповані території Автономної Республіки Крим, оскільки відповідач не надає такої згоди. Абзацами 4, 5 п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.15 N 367, передбачено, що в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (ЗП України, 1995 р., N 4, ст. 92; 2010 р., N 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.10 N 724) (далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Відповідно до п.п. 1 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно з абз. 9 п.п. 2 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 - 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач по справі заперечує проти надання дозволу на виїзд дитини, а відтак не надано доказів того, що відповідачем порушені, не визнаються або оспорюються права чи законні інтереси позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed