Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання тимчасового дозволу на виїзд з метою оздоровлення та відпочинку неповнолітній [PERSON] , [INFO] за межі України до країни: Туреччини , Єгипту, Польщі та Ізраїлю у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] з дня набрання рішення законної сили і до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку, а саме до [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька [PERSON] , [INFO] . Їх шлюб 07.05.2015 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова розірвано. Також зазначає, що відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.11.2015 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання їхньої доньки. Їхня спільна донька мешкає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та житті дитини не приймає, додаткових коштів на лікування та оздоровлення не надає. Вона має намір забезпечувати тимчасовий повноцінний відпочинок доньки за кордоном, а саме в країнах: Турції, Єгипті, з метою оздоровлення та підвищення світогляду дитини, покращення її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 07.05.2021 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.25). Ухвалою суду від 07 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує і просить його задовольнити. Додатково зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляду справи без його участі та просить прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07 травня 2015 року було розірвано (а.с. 6-7). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 9). Згідно рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 листопада 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2015 року і до повноліття дитини (а.с.8). Згідно довідки №1126 від 18.02.2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 572, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момнт виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду про надання дозволу на виїзд. Тому, визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов`язковим. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач не надав до суду жодних доказів, які б спростовувати доводи позивача, а позивач в свою чергу довела належними та допустимими докази обставини в підтвердження позовних вимог. Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд малолітній [PERSON] , [INFO] , суд максимально враховує інтереси дитини, яка потребує оздоровлення, відпочинку та розвитку, керується принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, враховує, що [PERSON] , на момент винесення рішення, виповнилося 12 років, позивач має фінансові можливість вивезти її за межі України для оздоровлення, розвитку та відпочинку, відповідач не спілкується з дитиною та зловживає своїми правами батька всупереч інтересам дитини.

Outcome: approved