Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що вона отримала від відповідача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, між ними було укладено договір про надання банківських послуг. Вона користувалася карткою «Універсальна GOLD» без прострочень по оплаті відсотків. 29 грудня 2018 року у неї викрали мобільний телефон, на якому був встановлений додаток «Приват24». [PERSON] зняв в банкоматі її власні кошти у розмірі 800 гривень і перерахував 1000 гривень на власну картку. Протягом 29-31 грудня 2018 року він зміг встановити на картці кредитний ліміт в розмірі 25000 гривень і перерахував 27102 гривень та 1037,09 гривень на свою власну картку. Вона звернулася до СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з відповідною заявою, 01.01.2019 року її заява зареєстрована в ЄРДР за №12019040330000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Її визнано потерпілою. У Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області перебуває справа №180/1367/19 за обвинуваченням [PERSON] . Вона написала відповідачу заяву, у якій просила не нараховувати їй відсотки за період з 28 лютого 2019 року по теперішній час, крім того повернути їй на картку незаконно переведені кошти в розмірі 27102 гривень та 1000 гривень. Відповідач наполягав на здійсненні нею погашення заборгованості відповідно до умов договору. Користувач кредитки не може відповідати за здійснення платіжних операцій, якщо картку використовували без його фізичної участі або електронної ідентифікації, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції. Клієнт не тільки не зобов`язаний виплачувати банку заборгованість, що утворилася внаслідок шахрайських дій, а й має право сам вимагати від банку відшкодування незаконно знятих коштів. З 01 січня 2019 року по теперішній час вона сплачувала відсотки відповідачу за користування кредитом, у загальній сумі вона заплатила 39534,34 гривень. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо дотримання вимог законодавства, не призупинив дію кредиту. Вона фактично не користувалася кредитом, але виконувала умови договору кредиту, оплачувала відсотки за користування кредитом, вона має право на розірвання договору, відмову від послуг відповідача та повернення вартості кредиту, відшкодування шкоди. Надання коштів за Договором відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, продукція, що набувається, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукції, передбаченим ЗУ «Про захист прав споживачів». Споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах 1 та 2 ч.12 ст. 10 Закону. Відповідно до п.3.2.7.8.5. Умов та правил банківських послуг, у разі порушення однією стороною зобов`язань утримуватися від заборонених дій та/або неотримання іншою стороною в установлені цим договором термін підтвердження, що порушення не відбулося або не відбудеться, інша сторона має право розірвати договір в односторонньому порядку повністю або в частині, надіславши письмове повідомлення про розірвання. Сторона, з чиєї ініціативи було розірвано цей договір відповідно до положень цієї статті, має право вимагати відшкодування реального збитку, що виник в результаті такого розірвання. Просить суд визнати недійсним кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD», укладений між позивачем та відповідачем з моменту його заключення; стягнути з відповідача АТ КБ «Приватбанк» ЕГРПОУ: 14360570 на її користь сплачені кошти в сумі 39534,34 гривень. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача на розгляд справи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 17 вересня 2020 року від представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Іващенка В.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив застосувати ст. 126 ЦПК України, стосовно пропуску позовної давності; у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Частиною 2 статті 178 ЦПК України встановлено, що відзив підписується відповідачем або його представником. У зв`язку з тим, що відзив не містить підпису представника відповідача, він не береться до уваги судом. Крім того, 17 вересня 2020 року від представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Іващенка В.О. на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності по цивільній справі № 180/949/20 за позовною заявою [PERSON] про визнання дій неправомірними, про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, у якій просив застосувати ст. 126 ЦПК України, стосовно пропуску позовної давності; у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дана заява не містить підпису представника відповідача. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] отримала від відповідача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що є договором про надання банківських послуг. Відповідно довідки про прийняття та реєстрацію заяви заступника начальника СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Новосьолової О.А., наданої [PERSON] 24.06.2020 року, подана нею заява про кримінальне правопорушення за фактом таємного викрадення грошових коштів в її кредитної картки «Універсальна GOLD» № [NUMBER] , прийнята та 01.01.2019 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за реєстраційним №12019040330000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України (а.с.9). 22.08.2019 року [PERSON] на адресу керівника АТ КБ «Приватбанк» направила заяву, у якій вказала, що 29.12.2018 року у неї було викрадено мобільний телефон із встановленим мобільним додатком «Приват24», [PERSON] зняв її власні кошти у розмірі 800 гривень, перерахував 1000 гривень на картку Приватбанку, 29-31 грудня встановив на картці кредитний ліміт в розмірі 25000 гривень, перерахував 27102 гривень та 1037,09 гривень відсотки на свою картку. Вона зверталася до банку з проханням повернути кошти, але їй відмовляли. Просила не нараховувати їй відсотки по картці, а також сторнувати вже нараховані відсотки та повернути кошти у розмірі 1000 гривень та 27102 гривень (а.с.7). 28.08.2019 року від АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було направлено листа, відповідно якого їй відмовлено у задоволенні запиту щодо припинення нарахування відсотків за кредитом, скасування нарахованих відсотків. Просили здійснювати погашення заборгованості у відповідності до умов укладеного договору (а.с.8). Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 року по справі №180/1367/20 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, встановлено, що [PERSON] 29.12.2018 у другій половині дня, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці отримав від свого знайомого [PERSON] знайдений останнім мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J7» (SM-J700HZDDSEK), який належить [PERSON] . Під час вивчення функціональних можливостей даного телефону, [PERSON] встановив, що номер терміналу сім-карти [NUMBER] , яка міститься в мобільному телефоні марки «Samsung» моделі «Galaxy J7» (SM-J700HZDDSEK), закріплений за клієнтською банківською кредитною карткою [PERSON] , внаслідок чого у [PERSON] раптово виник умисел на таємне викрадення грошових коштів з даної банківської кредитної картки, за допомогою вищевказаного мобільного телефону. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, [PERSON] 29.12.2018 у другій половині дня, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи знайдений [PERSON] мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J7» (SM-J700HZDDSEK), через банкомат банку АТ КБ «Приватбанк», розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Свердлова, буд. 6, за допомогою функції «зняття грошей без карти» шляхом підбору пін-коду, з банківської кредитної картки «Універсальна Gold» № [NUMBER] , зареєстрованої на ім`я [PERSON] , здійснив операцію по отриманню готівкою грошових коштів в сумі 800 грн. 00 коп., тобто умисно таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав вищевказані грошові кошти. Не зупиняючись на скоєному, продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи з єдиним умислом, використовуючи вищевказаний мобільний телефон, за допомогою мобільного додатку системи дистанційного банківського обслуговування «Приват24», [PERSON] , в період з 29.12.2019 по 31.12.2019, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, при невстановлених обставинах збільшив кредитний ліміт вищезазначеної кредитної картки «Універсальна Gold» спочатку до 8000 грн. 00 коп., та вдруге - до 25000 грн. 00 коп., з якої перерахував грошові кошти в сумі 1000 грн. 00 коп. на банківську картку банку АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , зареєстровану на ім`я [PERSON] , та грошові кошти загальною сумою 26170 грн. 00 коп. перерахував на власну банківську картку банку ПАТ «Альфа-банк» № [NUMBER] , зареєстровану на ім`я [PERSON] , тобто умисно таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав вищевказані грошові кошти, спричинивши матеріальну шкоду [PERSON] на загальну суму - 27970 грн. 00 коп. та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Позивачка [PERSON] просила суд визнати недійсним кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD», укладений між позивачем та відповідачем з моменту його заключення; стягнути з відповідача АТ КБ «Приватбанк» ЕГРПОУ: 14360570 на її користь сплачені кошти в сумі 39534,34 гривень. У позовній заяві та судовому засіданні [PERSON] вказує, що вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідно між нею та відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг. [PERSON] пояснила, що користувалася карткою без прострочень по оплаті відсотків, як до моменту викрадення коштів з її картки [PERSON] , так і після цього, оскільки вона з 01 січня 2019 року сплачувала відсотки за користування кредитом, у такому випадку договір не може бути визнано недійсним. Також позивачка посилається у позові на п.3.2.7.8.5. Умов та правил банківських послуг, відповідно яких у разі порушення однією стороною зобов`язань утримуватися від заборонених дій та/або неотримання іншою стороною в установлені цим договором термін підтвердження, що порушення не відбулося або не відбудеться, інша сторона має право розірвати договір в односторонньому порядку повністю або в частині, надіславши письмове повідомлення про розірвання. Сторона, з чиєї ініціативи було розірвано цей договір відповідно до положень цієї статті, має право вимагати відшкодування реального збитку, що виник в результаті такого розірвання. Умов та правил надання банківських послуг позивачка до позовної заяви не надала. Посилаючись у позові на ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», [PERSON] вказує на той факт, що договір кредиту повинен бути розірваним, а у позові ж просить визнати його недійсним. Позивачкою не доведено позовні вимоги, визнати недійсним кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD», заключений між позивачем та відповідачем з моменту його заключення, неможливо, оскільки вона не заперечує укладення такого договору з відповідачем. Згідно з частинами першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Приватбанк» на користь позивача сплачених нею грошових коштів в сумі 39534 гривень 30 копійки, суд виходить з наступного. Приписами ст.ст.12, 13, 14, 15, 16, 20 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду у визначений спосіб або інший спосіб, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту виділяються способи, які застосовуються судом, та способи, які можуть бути використані сторонами правовідносин самостійно. Суб`єкт права вільний у виборі способу захисту своїх прав, але це означає, що, вибираючи певний спосіб захисту, особа приймає на себе ризик його неефективності. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст.13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із викладеного, суд вважає, враховуючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, який полягає у стягнення з відповідача сплачених грошових коштів в сумі 39534 грн. 34 коп. є неналежним способом захисту права. У судовому засіданні позивачка надала виписки з карток, із яких не вбачається, по якій саме картці та який рух коштів вона хотіла показати суду та як розраховано суму у розмірі 39534,34 гривень, яку вона просила стягнути на її користь, крім того, дані виписки ніким не підписані, тому не можуть бути належними доказами. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист при зверненні до суду, Позивач вказала у позові власне суб`єктивне уявлення про порушені відповідачем права споживача. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наявні в справі матеріали, всупереч ч.1 ст.ст.4, 76,77,81-83 ЦПК України, позивач не довів, в чому саме полягає порушення її майнових прав та інтересів відповідачем АТ КБ «Приватбанк; обраний нею спосіб захисту цивільного права не є ефективним у розумінні ст.ст.15,16 ЦК України, а тому вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а [PERSON] відповідно до закону звільнена від судового збору, тому витрати із сплати такого збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed