Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Молодіжна, буд. 19, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона на праві приватної власності має будинок, що знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд.19, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область. За зазначеною адресою зареєстрована її дочка - [PERSON], яка у 2008 році покинула житлове приміщення за вказаною адресою, тобто змінила місце проживання, а також онук - [PERSON], [INFO], який у 2017 році покинув житлове приміщення за вказаною адресою, тобто змінив місце проживання. У добровільному порядку знятись з місця реєстрації проживання відповідачі не бажають. Позивач вказує, що таке становище порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач [PERSON] до суду не зявилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.35), на адресу суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про розгляд даної справи також був повідомлений належним чином, судову повістку отримав особисто (а.с.34). Відповідач на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі. В даній заяві зазначається про повне визнання позову (а.с.44). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Судові повістки направлені 19 березня 2019 року та 02 квітня 2019 року за місцем проживання відповідача, проте не одержані нею. Факт належного повідомлення про день, час та місце слухання справи підтверджується судовим оголошенням на офіційному сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання (а.с.40-41). Клопотань та заяв від [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом встановлено, що [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва на право на спадщину за законом від 08 липня 2013 року є власником будинка, розташованого за адресою: Молодіжна, буд. 19, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область (а.с.11-14). З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO] вбачається, що за вказаною адресою прописані відповідачі - [PERSON] та [PERSON]В.(а.с.17-20). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 18 січня 2019 року за вих. № 319, в зазначеному будинку зареєстровані: позивач, її дочки [PERSON], [PERSON] та онук позивача [PERSON] (а.с.16). Отже, відповідачів було зареєстровано в будинку як членів сімї. Відповідно до акту обстеження від 18 січня 2019 року при обстеженні будинку, розташованого за адресою: Молодіжна, буд. 19, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, засвідчено, що за вказаною адресою зареєстровані власник будинку [PERSON], її дочки [PERSON], [PERSON] та онук позивача - [PERSON], але фактично на даний час за цією адресою мешкає власник [PERSON] та її дочка [PERSON], а дочка позивача [PERSON] з 2008 року за місцем реєстрації не проживає, онук [PERSON] з 2017 року за місцем реєстрації також не проживає (а.с.15). Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено\~статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: вул. вул. Молодіжна, буд. 19, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Даних, які б свідчили, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їм чинилися перешкоди у проживанні в будинку, суду не надано. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування\~\~житловим\~\~приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, відповідно до викладеного, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача, на підставі\~ст.141 ЦПК України,\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved