Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на проживання та реєстрацію. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі продажу від 15 грудня 2014 року їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у ньому не проживають з грудня 2015 року. В договорі купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами зазначено, що продавець зобов'язується виписатися з вище вказаної частини житлового будинку не пізніше 20 грудня 2014 року проте, умова договору купівлі продажу на даний час не виконана, відповідачі в добровільному порядку виписуватися не бажають, а тому звернулася до суду та просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування ? частиною житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд від 15 грудня 2014 року [PERSON] продала належну [PERSON], а [PERSON] купила ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд в [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до будинкової книги в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов'язані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Як вбачається з позовної заяви позивач, в обґрунтування своїх вимог посилається на ч. 1 ст. 71 ЖК України в якій зазначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, однак, таке обґрунтування позовних вимог є таким, що не відповідає обставинам справи. Так, відповідно до п.39 постанови Пленуму ВССУ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Згідно з ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватись цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Колишні члени сімї власника зберігають право проживання нарівні з членами сімї. Відтак, посилання позивача на ст. 71 ЖК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин є безпідставними. Крім того, будь-яких доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідачів в частині будинку належного позивачу матеріали справи не містять. Суд не приймає як належний та допустимий доказ, на підтвердження факту не проживання відповідачів в частині будинку по [ADDRESS], акт від 29 грудня 2016 року, оскільки такий не посвідчений належним чином. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, з врахуванням недоведеності своїх вимог позивачем, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на проживання та реєстрацію слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed