Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 22 серпня 1992 року у сільській раді с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, між ними було укладено шлюб, актовий запис № 7. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Вказує на те, що причиною розірвання шлюбу є субєктивні непорозуміння, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Посилається на те, що з 2010 року подружнім життям фактично не проживають. Вважає, що сімя розпалась остаточно, шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Зважаючи на викладене, просить суд шлюб укладений з [PERSON] - розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак звернулася до суду із заявою в якій просить суд справу розглядати в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що він бажає зберегти сімю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 22 серпня 1992 року у сільській раді с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 7, сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Також встановлено, що позивачка у 2010 році виїхала за кордон із того часу подружні відносини між сторонами припинилися та не поновлювалися. На думку суду, посилання відповідача на те, що він може зберегти сімю є необґрунтованими, адже встановлено, що позивачка звернулася до суду про розірвання шлюбу у жовтні 2015 року. Заочним рішенням від 23 листопада 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Ухвалою суду від 11 травня 2016 року вказане рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. За весь час судового провадження сторони не примирилися, а навпаки позивачка продовжує наполягати на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що вона не бажає збереження даного шлюбу. Нормою ч. 1 ст. 24 СК України передбачає принцип добровільності шлюбу, зокрема, те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом в встановлено, що позивачка не бажає зберегти сімю, оскільки жодних почуттів, на яких базуються шлюбні відносини у неї до відповідача немає. Сторони проживають окремо, стали чужими людьми, яких нічого не обєднує. Відповідно до положень ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд встановив, що сімя розпалась через те, що між ними склалися неприязні відносини. За час окремого проживання з 2010 року, жодна із сторін не намагалися примиритися та зберегти сімю. Відсутність взаєморозуміння між сторонами призвела до втрати почуття любові та поваги, а тому, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї між сторонами неможливе, збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам і шлюб слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved