Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивований тим, що 23 грудня 2017 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «DAF» моделі «LAYLAND», порушив правила дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [PERSON] марки «ФОРД ТРАНЗИТ» (далі - пошкоджений автомобіль). З наведених вище підстав позивач просить стягнути на його користь з відповідача компенсацію за ремонт пошкодженого автомобіля. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пуканич Е. В. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи зі змісту частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки . Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159). За приписами пункту 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судову експертизу» оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування матеріального збитку, заподіяного власникові транспортного засобу, особою, відповідальною за заподіяний збиток, є наявність оцінки завданої шкоди, проведеної у встановленому законом порядку. Однак у даному випадку, матеріали справи не містять доказів розрахунку вартості витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача суб`єктом оціночної діяльності, який отримав відповідний сертифікат. З поданих позивачем доказів не вбачається, які пошкодження отримав автомобіль останнього в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.12.2017 року, і чи отримав такий пошкодження взагалі; яка була дійсна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача на момент виконання таких робіт. На підтвердження розміру заподіяного відповідачем збитку позивачем подано звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 025/03/18 від 19.03.2018 року. Втім, такий не є належним доказом у справі, що розглядається, оскільки даний документ може лише підтвердити факт ціни певних запасних частин та виконання певних робіт, однак так як він не підписаний замовником - позивачем, то навіть ці обставини він не підтверджує. Вищевказаний звіт жодним чином не підтверджує, що зазначені в ньому роботи та запасні частини були необхідні для проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача. У вказаному акті немає деталізації, не вказано, які саме роботи були виконані, які саме деталі підлягали ремонту або заміні. Позивачем всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не надано звіт або висновок експерта (експертного дослідження) про оцінку транспортного засобу, яким визначено реальний розмір завданих позивачу матеріальних збитків на момент розгляду справи. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що шкода, яка нібито була заподіяна його автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.12.2017 року, була оцінена в установленому законом порядку - у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. На підтвердження наявності вини відповідача у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.12.2017 року, позивач подав копію постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення № 303/60/18, якою встановлено відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Втім, вищезазначене судове рішення не є належним доказам у даній справі з огляду на наступне. Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, виходячи з приписів вищенаведеної норми, постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення № 303/60/18, копія якої позивач подав на підтвердження наявності вини відповідача у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.12.2017 року, не може бути доказами порушення відповідачем Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а отже - і наявності вини відповідача у виникненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У будь-якому випадку оскільки позов не доведено, у ньому слід відмовити саме через не доведення матеріально-правової вимоги.

Outcome: dismissed