Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що зазначену квартиру вона успадкувала від своєї матері. 21 грудня 2006 р. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. В 2009 р. вона продала квартиру відповідачеві за обумовлену суму - 3000 грн., що підтверджується розпискою. Останній ухиляється від нотаріального посвідчення договору, за комунальні послуги не розраховується, в зв'язку з чим до квартири припинено енергопостачання, житлове приміщення занедбав. Їй відомо, що відповідач неодноразово перепродував квартиру. Отримати Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вона не в змозі, так як Комінтерн має статус села, а не селища, а до Державного реєстру село Комінтерн внесено як селище. Вона вважає, що відповідно до ст. 71 ЖК України відповідача як тимчасового мешканця можна виселити за рішенням суду, якщо він без поважних причин більше 6 місяців не проживає в жилому приміщення та не сплачує платежі за комунальні послуги, і за передбачених ст. 405 ЦК України та ст. 72 ЖК України має бути позбавлений права користування житлом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що в 2009 р. вона продала квартиру [PERSON] Між ними була домовленість про те, що після того як він отримає паспорт, переоформить правовстановлюючі документи на квартиру на своє ім'я. Вона протягом п'яти років чекала, вмовляла його, вимагала це зробити. Він весь цей час обіцяв. Родичі давали йому кошти на переоформлення квартири, однак він їх витрачав на інші потреби. Зі слів сусідів їй відомо, що відповідач занедбав квартиру, в квартирі відбувалися п'янки, скандали між ним та його співмешканкою. Вона, позивачка, хоче повернути житлове приміщення у своє володіння. Відповідач позов не визнав, подавши письмові заперечення, суть яких полягає в наступному: відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користуванні ним інакше як з підстав та в порядку, передбачених законом. Він повністю розрахувався з позивачкою, вона передала йому ключі від квартири, він вселився до квартири та оформив свою реєстрацію в ній. Об'єктивної можливості здійснити реєстрацію права власності він не має, бо позивачка із свого боку досі не зареєструвала своє право власності на неї, оскільки в Класифікаторі адміністративно-територіального устрою України, відомості якого використовує Державний реєстр речових прав, адреса, за якою знаходиться квартира, відсутня. Державна реєстрація права власності на квартиру можлива лише після внесення до Класифікатора відповідних змін. Більш того, вимоги позивачки є суперечливими. Вона посилається на безліч підстав для позбавлення відповідача права користування житлом, які регулюють різні правовідносини, і не можуть бути застосовані до тих, що виникли між сторонами у спорі. Вислухавши пояснення та доводи сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши інші докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину отримала у спадок квартиру [ADDRESS] Право власності зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. У квітні 2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено побутову угоду купівлі-продажу цього житлового приміщення. [PERSON] повністю розрахувався із [PERSON], вселився до квартири та оформив свою реєстрацію у ній. Договір купівлі-продажу квартири досі нотаріально не посвідчено. Позивачка вимагає позбавити [PERSON] права користування житлом з тих підстав, що він занедбав житло, не сплачує комунальні послуги та відмовляється від нотаріального посвідчення договору. Зазначений спір суд вирішує в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін, як це передбачено ч.1 ст. 11 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпорядження своїм майном. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави визнання особи як такою, що втратила права користування житлом, передбачені ст.72 ЖК України, а відносно членів сім`ї власника житла - частиною другою ст. 405 ЦК України. Підстав, які б давали право суду позбавити [PERSON] права користування житлом, на які посилається позивач, суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить право змінити або підставу, або предмет позову. Позивачка цим правом не скористалася, з конкретною підставою позову не визначилась, посилаючись на декілька підстав позову, які регулюють різні правовідносини. Відповідач не відноситься ані до кола наймачів житлового приміщення або членів їх сім`ї, ані до членів сім`ї власника чи колишніх членів сім`ї власника житлового приміщення. Згідно ч.1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Відповідно до ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як передбачено ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації( ч.4 ст. 334 ЦК України). Як роз'яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 р., право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі стаття 396 ЦК після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. Факт передачі коштів відповідачем позивачеві підтверджується розпискою, а володіння та користування житлом - фактичним проживанням відповідача в квартирі та реєстрацією. Своє право власності на житло відповідач не зміг реалізувати як з об'єктивних, так і суб'єктивних причин . Як свідчить лист реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області від 18 червня 2014 р., здійснити реєстрацію права власності на вказану квартиру немає можливості, оскільки в Класифікаторі адміністративно - територіального устрою України адреса, за якою значиться квартира, відсутня. Отже, відповідач [PERSON] вселився до житлового приміщення та зареєструвався в ньому зі згоди позивачки і на законних підставах користується ним. Його проживання в квартирі пов'язано з відносинами, направленими на набуття права власності на житло. Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не підтвердив наявність правових підстав, передбачених законом, для позбавлення відповідача права користування житлом. Так, свідок [PERSON] показав, що попередня власниця [PERSON] сповна отримала гроші за квартиру від його племінника [PERSON] Останній зареєструвався в квартирі. Йому, свідкові, було відомо, що витрати за нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу сторони мали нести порівну. Досі право власності на [PERSON] не оформлено, бо він сам ухилявся від цих дій. Кошти, які йому давали для витрат, пов'язаних з оформленням договору, він витрачав на свої потреби. Свідок [PERSON] показав, що він є сусідом [PERSON] Останній проживає із співмешканкою [PERSON]. Між [PERSON] та його співмешканкою виникали сварки, навіть втручалася міліція. Впродовж поточного року вони 2-3 місяці прожили в квартирі, а потім оселилися у бабусі [PERSON] Показання зазначених свідків не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє позивачеві в позові, судові витрати йому не компенсуються.

Outcome: dismissed