Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20.05.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 43, та стягнути судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сімейні стосунки у них з чоловіком не склалися, на даний час вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх сім`я розпалася остаточно і зберігати її надалі недоцільно. Крім того позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до повноліття дітей,оскільки діти проживають разом з нею та потребують матеріального утримання, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі [PERSON] . Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 20.05.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 20.05.2003 року (а.с.8). Від спільного проживання мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтв про народження дітей - а.с.9,10). Діти проживають разом із позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 1386 від 22.05.2019 року (а.с.11). В період спільного проживання сімейні стосунки у сторін не склалися, відповідач зустрічається з іншою жінкою, з якою бажає створити сім?ю, а тому сім`я сторін розпалася, на даний час вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримують, їх шлюб є лише формальним, зберігати який вони не бажають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, щосторони проживати разом не бажають, як подружжя шлюбних стосунків не підтримують і в подальшому підтримувати наміру не мають, спільного господарства не ведуть, а тому суд приходить до висновку, що їх сім`я розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їх дітей. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім?ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи той факт, що [PERSON] як батько не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, сторони досягли згоди про розмір аліментів на їх утримання,суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити, і стягує з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 768,40 грн. сплаченого нею та документально підтвердженого судового збору та стягнути 768,40 грн. судового збору на користь держави, поскільки позивачка згідно законодавства звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved