Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме: визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], залишення відповідачу автомобіля ВАЗ 210994, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], стягнення з неї на користь відповідача різниці вартості квартири та автомобіля, визнання за нею та відповідачем по ? частині гаража [NUMBER], що розташований на території АГК «Дачний» м.Умань Черкаської області та стягнення з відповідача на її користь судового збору. Дані позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем 29.02.1992 року уклали шлюб, який зареєстрували у Погорільській сільській раді Теплицького району Вінницької області, актовий запис №3. За час перебування в шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] про що свідчить договір купівлі-продажу від 26.03.2004 року, автомобіль ВАЗ 210994 та гараж в Уманському автогаражному кооперативі «Дачний». Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2014 року шлюб між ними було розірвано. Угоди про добровільний поділ майна між нею і відповідачем не досягнуто, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, в тому числі через оголошення в пресі, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки [PERSON], суд вважає, що квартира [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 210994, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та гараж [NUMBER], що розташований на території АГК «Дачний» м.Умань Черкаської області є спільною сумісною власністю сторін у справі, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, як обгрунтовані та підтверджені належними і допустимими доказами. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі від 29 лютого 1992 року, в них народився син [PERSON], [INFO] року народження. 26 березня 2004 року сторони купили квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1379 від 26 березня 2004 року. Покупцем квартири за даним договором є позивачка. Крім того, подружжям 16 вересня 2013 року був придбаний автомобіль ВАЗ 210994, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується довіреністю серії ВТМ № 280339 від 16 вересня 2013 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2143. Також був придбаний гараж [NUMBER], що розташований на території АГК «Дачний» м.Умань Черкаської області, що підтверджується довідкою Уманського автогаражного кооперативу «Дачний» №17, в якій вказано, що [PERSON] з 10 жовтня 2012 року є членом їх кооперативу та власником гаража [NUMBER]. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Відповідно до висновку № 14/06-14/БУД ПП «Техбудексперт» від 17 липня 2014 року - ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 168 760 гривень. Ринкова вартість автомобіля становить 61 760 гривень, а гаража 20 000 гривень. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно постанови Вищого спеціалізованого суду від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених п. 1-4 ч.1 ст.365 ЦК України, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Згідно зі ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном неможливе й таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Крім того, відповідно до абз. 3 п.6 постанови ПВС України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідно ст.ст. 60-63, 69-72 СК України, ст.ст. 365, 368, 372 ЦК України, постанови ПВС України «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», постанови Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved