Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що вона перебувала з відповідачем у близьких стосунках з вересня по грудень 2016 року. В середині листопада 2016 року вона дізналась, що вагітна. В жіночій консультації їй неправильно визначили термін вагітності (а саме: встановили, що вагітність настала в серпні) вона повідомила відповідача про вагітність та вважала, що це не його дитина, після чого вони розірвали стосунки. Наприкінці грудня їй повідомили, що неправильно встановили термін початку вагітності, вагітність наступила приблизно в кінці вересня - на початку жовтня, у зв`язку із чим вона намагалась повідомити відповідачу цю інформацію, однак він відмовлявся вірити. [INFO] позивач народила доньку [PERSON] , тобто вбачається, що дійсно була помилка у визначенні терміну початку вагітності. На даний час позивач виховує та забезпечує доньку сама. Відповідач відмовляється в добровільному порядку подати в органи РАДС заяву про реєстрацію батьківства і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити? посилаючись на те, що на початку вересня 2016 року він дійсно познайомився з позивачем, яка на той час перебувала в близьких стосунках з [PERSON] . Також вказував, що вона приїздила до відповідача в с Гракове, однак гостювала у його брата [PERSON] близько 3 днів. В середині жовтня 2016 року вона повідомила його про те, що поновила стосунки з [PERSON] , та наприкінці листопада 2016 року повідомила відповідача, що вагітна та просила зробити тест на визначення батьківства після народження дитини, оскільки не знала, від кого завагітніла. В подальшому вона до відповідача не верталась, зв`язок вони не підтримували. Вказував, що з огляду на те, що позивач вирішила звернутися з позовом до суду коли сплили майже 4 роки після народження дитини, а також враховуючи, що весь час їх знайомства позивач мала відносини з іншими чоловіками, викликає у нього сумніви щодо правдивості зазначених позивачем відомостей та його батьківства, тому вважати [PERSON] своєю донькою в нього на даний час жодних підстав немає. Представник позивача адвокат Терещенко В.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, також просила судові витрати покласти на відповідача Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи надала письмові пояснення, в яких вказувала, що проти встановлення факту батьківства не заперечує, просила розгляд справи проводити за відсутності представника відділу. Також вказувала, що проведеною перевіркою встановлено, що актовий запис про народження № 1683 від 20.06.2017 складений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області відносно [PERSON] [INFO] , відомості про батька зазначені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонам, що в період з вересня по грудень 2016 року позивач з відповідачем перебували у близьких стосунках. Від цих близьких відносин [INFO] народилась [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 1683, складений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області (а.с.10) За положеннями до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України № 00029731066 від 26.02.2021, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON] , запис про якого вчинено у відповідності до ст. 135 Сімейного кодексу України. За клопотанням позивачки у справі була проведена судова молекулярно-генетична експертиза. З висновку експерта від 10.09.2021 № СЕ-19/121-21/15272-БД Харківського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , та малолітньою [PERSON] , [INFO] , є біологічна спорідненість, ймовірність даної події складає 99,9992 % (а.с. 50-62). Статтею 128 Сімейного кодексу України, передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно правових рекомендацій, викладений у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного Кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Враховуючи наявність відносин між сторонами в період зачаття дитини, а також висновок експерта, який з незаперечною вірогідністю вказує на батьківство саме відповідача, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] підлягає задоволенню. За правилами ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. П.2.16.4. Розділу ІІ Правил передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Частиною 4 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини передбачені ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду аліменти можуть бути визначені в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Враховуючи матеріальне становище позивача, з якою проживає дитина, матеріальне становище платника аліментів, який не є інвалідом чи пенсіонером, відсутність відомостей про наявність у нього інших осіб, на яких він сплачує аліменти, та згоду його з розміром аліментів, яку позивач просить стягнути, що свідчить про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу у заявленому розмірі, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання його доньки [PERSON] щомісячно, що відповідатиме вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони і в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, та підлягають стягненню з дати подачі позову. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належної правової оцінки суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] пред`явлені в інтересах дитини, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача, сплачений при пред`явлені позову за позовну вимогу про встановлення батьківства. Однак судом, окрім встановлення батьківства, з відповідача стягнуті аліменти, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір за другу позовну вимогу у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовами про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Позовна вимога про стягнення аліментів містить вимоги майнового характеру. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового розміру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (908,00 грн.) і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (11350,00 грн.). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру щодо встановлення батьківства у розмірі 908,00 грн. на користь позивача та за позовну вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн. в дохід держави.

Outcome: approved