Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON]М, третя особа УДМС України в Сумській області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що вона є власником житлового приміщення, що розташоване по вул.Земського,9 в с.Новгородське Тростянецького району Сумської області. У будинку, крім позивача, зареєстровані її син [PERSON], колишня дружина сина [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON]. У 2010 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, однак колишня дружина сина залишилась проживати у вказаному будинку, поводить себе агресивно, провокує сварки, ображає і принижує власницю будинку Крім того останні декілька років [PERSON] не приймає участі в утриманні будинку , недбайливо ставиться до будинку та унеможливлює проживання у будинку позивачки. Позивач зазначає у позові, що без її згоди були зареєстровані у будинку інші співвідповідачі - [PERSON], який навчається на денній формі навчання у м.Суми та не приймає участі в утриманні будинку, та [PERSON], яка із 2011 р. зареєстрована у вказаному будинку, однак живе у м.Суми зі своєю сімєю. Добровільно знятися із реєстраційного обліку за місцем проживання відповідачі не бажають, чим порушують право позивача на оформлення субсидії. Крім того, позивач має намір продати будинок та переїхати із сином до міста, однак через реєстрацію відповідачів у будинку у неї такої можливості не має. Посилаючись у позові на норми ст..71, 72, 116 ЖК УРСР, ст.ст.319,405 ЦК України, ст..7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач просить визнати відповідачів особами, що втратили право на користування жилим приміщенням та зобовязати відповідачів знятися із реєстраційного обліку за адресою по вул.Земчського,9 у с.Новгородське Тростянецького району Сумської області. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та показала, що вона у власності має будинок по вул.Земського,9 в с.Новгородське Тростянецького району Сумської області, який вона придбала особисто 19.06.1997 року. Всі документи на будинок вона віддала сину [PERSON] і він разом із відповідачами, які були на той час його сімєю зареєструвались у вказаному будинку. За час проживання у будинку її син провів газифікацію, воду, побудував баню, а відповідач [PERSON] не працювала. Потім їх сімейне життя на склалось, вони скандалили, згодом розвелись, однак сварки не припинились. Після розлучення у 2010 р. відповідачі залишились проживати у будинку, однак не дбають про належний стан господарства, не роблять ремонт, подвіря захаращене сміттям. Позивач бажає продати будинок, однак відповідачі там прописані, чим чинять їй перешкоди. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та показала, що після придбання будинку по вул.Земського,9 в с.Новгородське Тростянецького району Сумської області у 1997 році вона разом із чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] стали проживати за вказаною адресою. Позивач у цьому будинку ніколи не проживала та грошей га його придбання не давала. Згодом у 2006 році всі були зареєстровані у вказаному будинку та документи на будинок були у чоловіка. За час проживання у будинку вони спільно там проводили комунікації, робили ремонти. Після розірвання шлюбу із [PERSON] вона продовжує проживати у вказаному дубинку разом із дітьми. Дочка [PERSON] із 2006 р. по 2010 р. на період навчання знімалась із реєстрації, однак знову була прописана із 2011 році у вказаному будинку, де зараз проживає. Син [PERSON] хоча і навчається у м.Суми, однак живе у вказаному будинку, їздить на навчання кожного дня. Вона несе частину витрат на утримання будинку, у підтвердження чого надає суду квитанції про сплату комунальних послуг. Зі згоди позивачки вона із дітьми займає велику кімнату у будинку, де підтримують порядок, крім того, її син [PERSON] ремонтував дах. У кімнаті, де проживає [PERSON] дійсно обдерті шпалери і він не підтримує у ній порядок. Відповідач вважає, що має право на проживання у вказаному будинку, тому виїздити чи зніматися із реєстрації не бажає. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував у повному обсязі, вказав, що майже від самого народження він проживає у будинку по вул..Земського, 9 у с.Новгородське, де зареєстрований разом із батьками та сестрою. Із 2014 р. він навчається у м.Суми у Сумському машинобудівельному коледжі, щодня їздить на навчання. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, вказуючи, що вона не сварилась із позивачем, у будинку по вул..Земського, 9 у с.Новгородське позивач не проживала, а лише приїздила до них у гості. Вони дбають про господарство, підтримують порядок, а її батько [PERSON] навпаки, жодного разу не прибирав. Відповідач вказувала, що на період навчання із 2006 по 2010 р. вона виписувалась із вказаного будинку, однак із 20.01.2011 р. знову зареєструвалась, і документи на прописку їй давав батько. Після народження дитини вона постійно проживає у вказаному будинку. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, та його неявка не перешкоджає вирішенню спору. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм обставини. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 14.06.1997 року [PERSON] придбала у [PERSON] жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Новгородське Тростянецького району Сумської області по вул.Шкільній,9 (а.с.7), про що внесені відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно (вулиця Шкільна на теперішній час перейменована на вул.Земського)(а.с.8). Як встановлено довідкою Боромлянської сільської ради (а.с.9) та довідками Тростянецького районного сектору УДМС України в Сумській області (а.с.36-38) - в господарстві по вул.Земського,9 в с.Новгородське Тростянецького району Сумської області, яке на праві приватної власності належить [PERSON], зареєстровані: син [PERSON], співмешканка сина [PERSON] з 23.03.2006 року, онук [PERSON] з 23.03.2006 року, онука [PERSON] з 20.01.2011 року . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 06.10.2010 року, яке набрало законної сили 18.10.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). Як встановлено наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами - договором, квитанціями про сплату за послуги споживання газу, електроенергії, водопостачання - витрати на вказані комунальні послуги несуть як позивач разом із сином [PERSON]Г ( а.с.11, 54-60), так і відповідач [PERSON] (а.с. 74-94). Відповідач [PERSON] у підтвердження того, що він не проживає за місцем свого навчання надав учнівський квиток для безкоштовного проїзду на залізничному транспорті (а.с.72,73). Посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] поводиться агресивно, вчиняє сварки, ображала та принижувала позивача - в судовому засіданні не доведено. Так, із наданих до суду матеріалів Тростянецького РВ УМВС (копії постанови на а.с.67-69) встановлено, що у листопаді 2011 року до міліції зверталась [PERSON] з приводу того, що [PERSON] її виганяв із будинку разом із дітьми. У січні 2012 р. [PERSON] знову зверталась до міліції із заявою на свого співмешканця [PERSON], який виганяє її з будинку та погрожує фізичною розправою. У травні 2012 року [PERSON] скаржилась до Тростянецького РВ УМВС з приводу того, що її співмешканець виносить їх спільні речі із господарства За кожним зверненням [PERSON] були прийняті постанови про відмову в порушенні кримінальних справ за відсутні в діях [PERSON] ознаків злочину. Вбачається зі вказаних матеріалів те, що між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] виникали суперечки з приводу проживання та користування житлом і іншим майном. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у будинку по вул.Земського, 9 у с.Новгородське крім нього, проживає колишня дружина та діти. Вже десять років як не проводився ремонт у помешканні, дах протікає, відповідач [PERSON] недбайливо ставиться до господарства, внаслідок чого господарство приходить у непридатний стан Вона навісила замок на погреб, через що він не може взяти продукти, самовільно зайняла із дітьми його кімнату, має заборгованість за електропостачання, не платить за воду, посварилась із позивачем. Дочка [PERSON] приїхала проживати до будинку лише у травні 2015 року. Свідок [PERSON] показав, що будинок по вул.Земського, 9 у с.Новгородське купував його брат [PERSON] за кошти, які позичав на купівлю свідок та їх третій брат, а чому оформили будинок на матір - свідкові невідомо. Після розлучення брата із [PERSON] їх життя не заладилось, сваряться, однак мирним шляхом вирішити житлове питання не можуть. Відповідач [PERSON] не дбає належним чином за господарством. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється свахою позивачці та знає, що останній на праві власності належить будинок по вул.Земського, 9 у с.Новгородське, який придбали її сини [PERSON] та [PERSON] Відповідачка [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у проживанні у вказаному будинку. Діти не розуміють батька, відповідач [PERSON] декілька років не проживала у цьому будинку. Свідки сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON] показували, що у спірному житлі проживають відповідачі постійно, підтримують по мірі своїх сил господарство, у чому їм допомагали і свідки. Між відповідачами та [PERSON] виникають конфлікти, свідком якого був [PERSON] Відповідач [PERSON] із весни 2015 року проживає у вказаному господарстві постійно. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленим ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~ Правовідносини, що виникли між сторонами є житловими та цивільними і врегульовані\~ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.156 Житлового Кодексу УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно до ч.4 ст.156 Житлового Кодексу УРСР до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. До членів сімї належать дружина, їх діти, батьки, також можуть бути визнані членами сімї інші особи, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК УРСР). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Як передбачено ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках, передбачених ст. 71 ЖК УРСР, зокрема у випадку виїзду в звязку із виконанням обовязків опікуна (піклувальника) протягом усього часу виконання цих обовязків. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Отже судом встановлено, що між позивачем і її сином [PERSON] з однієї сторони та відповідачами з іншої сторони виник спір з приводу права на проживання у житлі за адресою по вул.Земського, 9 у с.Новгородське. Відповідачі, які посилаються на те, що вони мають право на вказане житло, крім того, [PERSON] вважає, що має право на частку у майні - до суду за вирішенням такого спору не зверталась. Разом із тим суд встановив, що відповідачі вселялися у будинок зі згоди власниці - позивачки, як члени сімї її сина, ніяких угод щодо порядку користування вказаним житлом не укладали із власницею будинку, та були всі зареєстровані у вказаному житлі також зі згоди власниці. Відповідачі проживають за адресою свого місця реєстрації постійно, тимчасово вибувала із місця реєстрації лише [PERSON], однак позивачем не надано суду достовірних доказів того, у який період вона фактично не проживала, та коли вона повернулась за місцем своєї реєстрації, і вказані обставини не спростовані показами свідків зі сторони позивача. Посилаючись на ст.116 ЖК УРСР позивач не просила у позові виселити відповідачів із займаного ними приміщення, хоча суд пропонував позивачеві, у разі необхідності, змінити позовні вимоги. Надані позивачем докази - світлини на яких зображено домогосподарство за адресою по вул.Земського,9 у с.Новгородське (а.с.64-66) не доводять факту руйнування відповідачами вказаного будинковолодіння. А надані докази щодо сплати комунальних послуг підтверджують, що обидві сторони несуть витрати на сплату вказаних послуг. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не вибули із місця проживання у житловому будинку №9 по вул.Земського у с.Новгородське Тростянецького району Сумської області, тому з огляду на вимоги ст.405 ЦК України та ст..71,72 ЖК УРСР не можуть бути визнані судом особами, які втратили право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. З огляду на вказане позовні вимоги щодо зобовязання відповідачів знятися із реєстрації за місцем проживання не ґрунтуються на вимогах закону та такий спосіб захисту прав, обраний позивачем, є невірним. Отже, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Судові витрати позивачці не відшкодовуються, з огляду на відмову їй у позові (ст.88 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed