Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про реальний розподіл житлового будинкуі. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON], являється власником ? ідеальної частини житлового будинку №17 по вул. Садовій в м. Трускавці Львівської області на підставі договору дарування, посвідченого Трускавецькою державною нотаріальною конторою 19.09.19985 року за р. № 1572. Відповідач по справі [PERSON], також є власником 1/25 ідеальної частини вищевказаного будинку згідно договору дарування, посвідченого Трускавецькою державною нотаріальною конторою 02.10.1997 року за р.№ 3004. Земельна ділянка розміром 600 кв.м., на якій розташований їх будинок, розділена між ними в рівних частинах, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 531590, площею 0,0300 га. кадастровий номер 4611500000:03:011:0010), виданий на його ім'я. Позивач користується такими приміщеннями будинку: житлова кімната «2-3» пл.18.3 кв.м., житлова кімната «2-4» пл.18.4 кв.м., житлова кімната «2-2» пл.8.6 кв.м., житлова кімната «2- 5» пл.8.4 кв.м., коридор «2-1» пл.8.0 кв.м., підвал «11» пл. 8.6 кв.м., підвал «111» пл.6.7 кв.м., туалет «1У» пл. 0.7 кв.м., ванна «У» ил.4.7 кв.м., комора «У1» пл.3.0 кв.м., а також: гараж «Г», замощення «11», ? Ід.частина огорожі «1». сходи «Сх». [PERSON] користується наступними приміщеннями будинку: коридор «1-1» ил.7.7 кв.м., житлова кімната «1-2» пл.10.2 кв.м., житлова кімната «1-3» пл. 18.2 кв.м., житлова кімната «1-4» пл.10.0 кв.м., житлова кімната «1-6» пл.16.0 кв.м., коридор «1-5» пл. 11.4 кв.м., підвал «1» пл.10.4 кв.м., вхід в підвал «в/пд.», а також: сарай-літня кухня «Б», вбиральня «В», замощення «1», 1/2 ід.частина огорожі «1». Зазначає, що між ними досить часто виникають різного роду непорозуміння, суперечки з приводу користування, утримання, збереження, ремонту вказаного нерухомого майна. Крім цього, позивач має намір в недалекому майбутньому розпорядитися своєю частиною будинку. Через небажання [PERSON] їм не вдалося скласти угоду про спосіб виділення частки із загального майна, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача подав до суду заяву, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася і не повідомила причини своєї неявки, хоча її належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від неї не поступало клопотання про слухання справи у її відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 19.09.1985 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр.№1572 [PERSON] набула право власності на ? ід.ч. житлового будинку по вул. Садова, 17 у місті Трускавці. Іншим співвласником будинку є [PERSON], якій належить ? ід.частка у ньому, підтвердженням чого є договір дарування від 02.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр.№3004 та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Земельна ділянка розміром 600 кв.м., на якій розташований будинок, розділена між сторонами в рівних частинах, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 531590, площею 0,0300 га. кадастровий номер 4611500000:03:011:0010). Однак з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо виділення їх часток в натурі, оскільки вони не можуть дійти згоди. Відповідно до вимог ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321\~ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 3\~ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у користування тієї частини спільного майна в натурі яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Згідно ст.ст.\~364,\~367 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У відповідності до п.п. 2, 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~№ 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, залежно від заявлених вимог: про виділ частки з будинку (поділ будинку); або про визначення порядку користування жилим будинком. В спорах про поділ (виділ) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. В судовому засіданні також встановлено, що позивачем проведено реконструкцію своєї частини будинку. Враховючи те, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди відносно поділу будинку, тому суд, з урахуванням вимог вищевказаних\~ст.ст.\~364,\~367 ЦК України, вважає за можливе провести розподіл вищевказаного будинку, при обранні якого судом враховано частки кожного із співвласників, які, як вбачається відповідають часткам реального користування спірним бидинком, а відтак суд дійшов висновку, що запропонований варіант поділу будинку, виходячи із засад розумності і справедливості та зважаючи на конкретні обставини даної справи і надані на їх підтвердження докази є найбільш оптимальний, прийнятним і доцільним, максимально наближеним до частин, якими фактично користуються сторони,\~\~відповідає їх інтересам та не порушує їх прав і законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved