Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 30 вересня 2006 року Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №32. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що через непорозуміння один одного, з відповідачем припинені стосунки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач вказувала, що відповідач близько шести місяців співмешкає з іншою жінкою в їх спільному будинку, тому питання щодо збереження шлюбу є недоречним. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового засідання, до суду не прибув, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, в матеріалах справи наявне його заперечення проти позову, згідно якого він вважає, що підстав для розірвання шлюбу між ним та позивачкою немає. Вислухавши позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 вересня 2006 року в Кривоозерському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №32, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 30 вересня 2006 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27 лютого 2007 (а.с.12), [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 09 січня 2014 (а.с.13). У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у відсутності у позивача вільної згоди на шлюб. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. За наданий судом строк, подружжя не примирилося. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За положенням ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Судом встановлено, що позивач вільної згоди на шлюб не має. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у відсутності у позивача вільної згоди на шлюб. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим. Тому, згідно положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За положеннями ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved