Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визначити розмір заборгованості за аліментами, які стягувались за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2012 р. по справі № 1512/12031/2012 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.09.2012 р. до досягнення дитиною повноліття, - на підставі виконавчого листа № 1512/12031/2012, виданого 14.02.2013 р. Київським районним судом м. Одеси. При цьому позивачка посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2012 року по справі №1512/1869/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, за час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2012 р. по справі № 1512/12031/2012 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.09.2012 р. до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього рішення у Тальнівському РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) перебувало виконавче провадження, проте на день подання позову виконавче провадження було завершене. Однак, позивач зазначає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2012 р. по справі № 1512/12031/2012 виконане не в повній мірі, так як державним виконавцем Тальнівського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) при визначенні розміру заборгованості в розрахунку заборгованості від 17.03.2020 р. № 1703/20 не враховано грошові кошти, які поступали на рахунок [PERSON] (матері відповідача), а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач та її представник - адвокат Ніц А.С. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - адвокат Нестеренко І.В. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду відзив, заяву про розгляд справи за її відсутності, та просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. 3-я особа: [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 р. справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2012 р. по справі № 1512/12031/2012 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.09.2012 р. до досягнення дитиною повноліття. На виконанні Другого Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебував виконавчий лист № 1512/12031/2012 р., виданий Київським районним судом м. Одеси 14.02.2013 р. на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2012 р. Згідно постанови державного виконавця Другого Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.02.2020 р. матеріали виконавчого провадження № 37813858 щодо виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2012 р. було передано до Тальнівського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва). 23.03.2020 року державним виконавцем Тальнівського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 37813858 у зв`язку із сплатою [PERSON] у повному обсязі заборгованості по аліментам та штрафу. Частиною 1 та 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. У відповідності до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки. Отже, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. До такого ж висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 05.08.2020 р. по справі №464/6206/18, у постанові від 12 листопада 2018 року по справі № 465/926/06. Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня Доказів оскарження та скасування розрахунку державного виконавця від 17.03.2020 р. з яким позивач не згоден, а також постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2020 р., позивачем до суду надано не було, крім цього копію цього розрахунку на необґрунтованість якого посилається, позивачем до суду надано не було. Судом неодноразово відкладалися судові засідання для подання позивачем до суду доказів на підтвердження заявлених вимог, проте позивач такі докази не надав, а тому суд приходить до висновку, що визначення судом розміру заборгованості у закінченому виконавчому провадженні без скасування постанови про закінчення виконавчого провадження буде порушенням ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Окрім цього, як вбачається з рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.05.2021 р., справа № 947/15751/20, [PERSON] до Київського районного суду м. Одеси було подано позовну заяву про визначення розміру аліментів на повнолітню дитину, стягнення додаткових витрат та стягнення пені, розрахованої із заборгованості станом на 01.09.2019 р. Подання такої позовної заяви про стягнення пені, свідчить про згоду [PERSON] із розрахунком заборгованості, який охоплює в тому числі період щодо якого заявлено позов про визначення розміру заборгованості по даній справі. Згідно з п. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). При таких обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed