Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання та на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2018 суддею [PERSON] ухвалою від 12.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.9,10). 23.11.2018 від [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області про позбавлення батьківських прав позивача відносно дитини [PERSON] та визначення місця проживання останньої з батьком (а.с.39-57). Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.11.2018, зазначена зустрічна позовна заява була передана головуючому судді Невмержицькому І.М. (а.с.58). Рішенням Вищої ради правосуддя від 27.11.2018 № 3613/0/15-18 ухвалено звільнити [PERSON] з посади судді Радомишльського районного суду Житомирської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до протоколів щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2018, призначення не відбулось, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справ (а.с.29,62). Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2019 № 1444/0/15-19 суддю Лисичанського міського суду Луганської області Луньову Дар`ю Юріївну, відряджено для здійснення правосуддя до Радомишльського районного суду Житомирської області строком на шість місяців із 14 червня 2019 року. Згідно протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2019, головуючим суддею у зазначених справах визначено Луньову Д.Ю. (а.с.32,64). Ухвалою від 24.06.2019 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.33). Ухвалою від 12.07.2019 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, присвоївши справі № 289/2115/18 (а.с.68). 20.08.2019 [PERSON] подав до суду змінену зустрічну позовну заяву (а.с.84-87), у якій просить суд визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за фактичним місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , залишивши дитину на його утриманні та вихованні. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що сторони разом проживали без реєстрації шлюбу з 2016 по 2018 рік, мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із батьком, останній дбає про неї, утримує матеріально, займається вихованням дитини. Позивач наполягає на визначенні місця проживання дитини саме з ним, так як це відповідатиме інтересам та бажанню дитини, посилається на те, що має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, так як має стабільних дохід, житло. Позивач зазначає, що відповідач життям та вихованням дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча являється працездатною і в змозі надавати аліменти на утримання дитини. Ухвалою від 10.09.2019 провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів закрито, у зв`язку із відмовою позивача від позову і така відмова прийнята судом, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів (а.с.100). Строк відрядження судді Луньової Д.Ю. закінчився 14.12.2019. Ухвалою від 03.01.2020, згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, суддею Сіренко Н.С. прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду (а.с.121,122). 27.04.2020 від третьої особи - служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області надійшла заява про розгляд вказаної справи без участі її представника (а.с.155). В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені (а.с.153). Від позивача [PERSON] та його представника [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, просять задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, клопотання про виклик свідків знімають (а.с.156,157). Відповідач [PERSON] причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляла. Позовна заява надійшла до Радомишльського районного суду Житомирської області 23.11.2018, проведені всі підготовчі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду справи по суті, тому суд, враховуючи положення статті 223 ЦПК України, розглядає справу за відсутності сторін та їх представників. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2017 (а.с.45). Із Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] вбачається, що останній зареєстрований по [ADDRESS] . В даному будинку чисто, прибрано, матеріально-побутові умови задовільні, кошти на продукти харчування, одяг, взуття, тверде паливо має (а.с.43). Згідно довідки від 20.11.2018 № 506, виданої Пилиповицьким старостинським округом [PERSON] , вбачається, що останній та його дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані на території Пилиповицького старостинського округу Радомишльської міської ради по [ADDRESS] (а.с.48). Із характеристики, виданої Пилиповицьким старостинським округом 19.11.2018 на громадянку [PERSON] слідує, що остання проживала без реєстрації в с. Пилиповичі Радомишльського району Житомирської області з [PERSON] , за час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, належним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків, на даний час місце проживання [PERSON] не відоме (а.с.49). З місця проживання [PERSON] . Кичкирівським старостинським округом Радомишльської міської ради 19.11.2018 видано довідку-характеристику, із якої вбачається, що [PERSON] тимчасово проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , проживаючи на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, вихованням дочки не займається, постійно залишає дитину на сусідів і зникає на цілу добу, в будинку повна антисанітарія, підсобного господарства не ведуть, земельну ділянку не обробляють, в сім'ї постійно зловживають спиртними напоями (а.с.50). 19.11.2018 з місця проживання - Пилиповицького старостинського округу, та з місця роботи - Пилиповицької ЗОШ І-ІІІ ступенів, надані характеристики на [PERSON] , згідно яких останній характеризується позитивно, не зловживає спиртними напоями, не конфліктує, працює в Пилиповицькій ЗОШ на посаді робітника по обслуговуванню, як працівник відповідальний, посадові обов`язки виконує вчасно, добросовісно і якісно, має спокійний, врівноважений характер (а.с.51,52). Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом із батьком [PERSON] на території Пилиповицького старостинського округу Радомишльської міської ради по [ADDRESS] , а фактично, на даний час, проживає з ним з 09.01.2019 за адресою: [ADDRESS] (а.с.89). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставин, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 05.12.2018 органом опіки та піклування складено Письмовий висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та недоцільність позбавлення батьківських прав, із змісту якого вбачається, що орган опіки та піклування Радомишльської РДА вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с.79-80). Згідно ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідачем [PERSON] не було надано жодних письмових доказів, які б свідчили про наявність обставин, які унеможливлюють встановити місце проживання дитини з батьком. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги позицію органу опіки та піклування, який надав висновок про доцільність проживання дитини з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько виховує та утримує доньку, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, вважає вірним визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з її батьком [PERSON] , що, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв'язку з чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989. Крім того, під час вирішення цієї справи суд керується статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї, а також частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009). Суд, з огляду на вищенаведені положення законодавства про рівність прав та обов'язків обох батьків, відносини між сторонами, вважає необхідним зауважити, що визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною та не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір'ю, оскільки [PERSON] має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов'язки, як і [PERSON] і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною, оскільки мати має можливість вільно спілкуватися з дочкою та не обмежена в участі у вихованні дитини. Крім того, у разі виникнення інших обставин, встановлення тісного емоційного контакту між матір'ю та дитиною, місце проживання дитини може бути згодом визначено і з матір'ю. Відповідно до ст. 51 Конституції України , ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181 СК України, за змістом ч. 3 якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів. Позивач просив суд визначити аліменти на утримання дочки в розмірі 2000,00 грн., починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Враховуючи, що місце проживання дочки сторін визначено з батьком, який нею опікується постійно, і об`єктивно несе витрати на її утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути на утримання дитини належить визначити в заявленому розмірі щомісячно, починаючи з часу пред`явлення зміненої зустрічної позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності до ст. 180 СК України. При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved