Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на частину спадкового майна. Свої вимоги мотивує тим, що 15 січня 2012 року помер її батько [PERSON], після смерті якого було заведено спадкову справу в Богодухівській державній нотаріальній конторі на підставі заяви позивача і оформлено частину спадкового майна в порядку спадкування за заповітом. Державним нотаріусом надано відповідь, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом на житловий будинку з господарчими спорудами за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Матвіївка, вул. Молодіжна, 88, неможливо видати, оскільки право власності на це майно посвідчено записом в по господарській книзі та спадкодавцем за життя не було виготовлено належного правовстановлюючого документу, як того вимагає діюче законодавство. В попереднє судове засідання представник позивача та позивач не зявились, представник позивача надав заяву про проведення попереднього судового засідання за їх відсутності. На позовних вимогах наполягає та просить ухвалити рішення про їх задоволення в попередньому судовому засіданні. Представник відповідача та третьої особи до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про смерть від 17.01.2012 року серії 1-ВЛ № 337613, виданого Дмитрівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, [PERSON] помер 15 січня 2012 року у віці 82 років у с. Матвіївка Богодухівського району Харківської області. Згідно заповіту, посвідченого 27 червня 2008 року секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, [PERSON] все своє майно, що буде йому належати на день смерті заповідає [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 26.10.2015 року, житловий будинок з господарським будівлями в с. Матвіївка по вул. Молодіжній, 88 Богодухівського району Харківської області належить [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі №9, особовий рахунок 0370-1. Відповідно до копії спадкової справи №251/2012 до майна померлого 15 січня 2012 року [PERSON], до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області 04.07.2012 року звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого 15.01.2012 року її батька, [PERSON] за заповітом, посвідченого Дмитрівською сільською радою Богодухівського району Харківської області 27.06.2008 року за реєстром №75. В матеріалах спадкової справи є заява [PERSON] від 04.07.2012 року в якій вона відмовляється від обовязкової долі у спадщині після свого чоловіка [PERSON], померлого 15.01.2012 року. Також в матеріалах спадкової справи містяться свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно яких [PERSON] оформила право на спадщину на частину майна після смерті [PERSON] Згідно листа завідуючої Богодухівської Державної нотаріальної контори [PERSON] від 25.11.2015 року, з приводу спадкування за заповітом після померлого 15.01 2012 року [PERSON] житлового будинку №88 по вул. Молодіжній в с. Матвіївка Богодухівського району Харківської області, [PERSON] повідомлено що у звязку з смертю власника нерухомого майна, на яке не була проведена первинна реєстрація права власності і відсутній правовстановлюючий документ, питання належності цього майна попередньому власнику та визнання наступного власника повинні вирішуватися у судовому порядку. У даному випадку правовстановлюючий документ відсутній, а запис у погосподарській книзі відповідної сільської ради не входить до переліку правовстановлюючих документів. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.ст. 12161218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Згідно вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Обєктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. У період чинності зазначеної\~Інструкції\~державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджувалося записами в по господарських книгах, і наданий час може бути підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору , а право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Таким чином, оскільки при житті спадкодавця ним не було виготовлено належного правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Матвіївка, вул. Молодіжна, 88, то не можливо отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і право позивача може бути визнано в судовому порядку. Крім того, відповідач та третя особа не заперечували проти задоволення позову. В звязку з викладеними обставинами, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який належав її батьку. Судові витрати позивач залишив за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved