Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач участі у вихованні дитини не приймає і добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач в обґрунтування своїх вимог вказала, що вона перебувала у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] і має сумісного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2007 року, син проживає з нею та перебуває на її утримані, а відповідач не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на його утримання, навіть не намагався зустрітися з сином або дізнатися про нього. Відповідач систематично ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків позивач просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання сина. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позов у повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі (а.с. 55). Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 113 газети «Слобідський край» від 20 вересня 2016 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав (а.с. 54). Представник третьої особи за дорученням [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 56). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], його батьками вказані [PERSON] - батько та [PERSON] - мати (а.с. 8). Згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області № 03-10-32/118 від 24.05.2016р., неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON], дідусем [PERSON] і бабусею [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки про ступінь участі батька у вихованні дитини [PERSON], наданої головою вуличного комітету від 24.05.2016р., вихованням дитини займається мати, батько не приймає участі у вихованні дитини, не приїжджає та не зустрічається з ним (а.с. 12). Факт ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини також підтверджується характеристикою дитини від 24.05.2016р., яка видана директором школи, в якій навчається дитина, згідно якої виховання дитини займаються мати, дідусь та бабуся, які контролюють його навчання та поведінку, тісно підтримують зв'язок з класним керівником, відвідують батьківські збори, батько жодного разу не відвідував школу та не цікавився навчанням і розвитком сина (а.с. 10). Крім того, згідно довідки КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім.. М.І.Кононенка» № 1 від 23.05.2016р., дитина [PERSON] зверталась до сімейного лікаря з приводу хвороби, профілактичного огляду та профілактичних щеплень, при відвідуванні на дому та на прийомі у лікаря батько був відсутній (а.с. 11). У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків позивач звернулася до органу опіки та піклування з заявою про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, і рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради № 7/1 від 29.06.2016р. було вирішено за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 35). В своєму рішенні комісія вказує на те, що протягом тривалого часу батько [PERSON] з сином не спілкується, у часті у вихованні та лікування не приймає, хлопчик не відчуває до батька родинних почуттів та не виявляє бажання спілкуватися з ним; факт неналежного батьком виконання батьківських обов'язків підтверджується довідкою сімейного лікаря, характеристикою школи, де навчається дитина, та довідкою про ступінь батька у вихованні дитини. Також комісією проведено обстеження умов проживання дитини, згідно якого умови проживання дитини створені на належному рівні. Однак, батько на засідання комісії не з'явився, і тому, у зв'язку з відсутністю думки батька з питання позбавлення його батьківських прав, комісія вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 163 від 12.07.2016р. також встановлено недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] у зв'язку з тим, що думка батька з цього питання не встановлена (а.с. 36). Однак, для встановлення доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина Дениса судом допитані свідки у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], яка була класним керівником неповнолітнього [PERSON] у період 2011-2015 років, у судовому засіданні пояснила суду, що на батьківські збори приходили мати та бабуся [PERSON], батька жодного разу у школі вона не бачила і навчанням та вихованням дитини він не цікавився. Свідок [PERSON], яка спілкується з родиною неповнолітнього [PERSON] з 2009 року і лікує дитину як лікар, у судовому засіданні пояснила, що батька жодного разу не бачила. На прийом до лікаря дитина приходить або з матір'ю, або з бабусею. Свідок [PERSON], яка проживає з позивачем в одному будинку та в одному під'їзді, але з 2007 року жодного разу батька дитини не бачила. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 164 цього ж кодексу, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 166 цього ж кодексу, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав обґрунтовані, законні, та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не тільки не забезпечує дитину харчуванням, лікуванням, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, а і не спілкується з дитиною взагалі, жодного разу не відвідав дитину, навіть на його день народження. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, працездатний, але відомості про місце його роботи відсутні, відомостей щодо перебування інших осіб на його утриманні не надано. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не є пенсіонером чи інвалідом, відсутність інформації про наявність у нього інших осіб, які знаходяться на його утриманні, матеріальне становище позивача і дитини, та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років становить: з 1 травня 2016р. - 1531 грн., з 1 грудня 2016р. - 1637 грн., однак прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не прийнятним, і тому можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідно п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати і становить 551,20 грн. Позивачем при пред'явленні позову сплачений судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 551,20 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений позивачем при подачі позову та підтверджений ним документально. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати і становить 551,20 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягнення судовий збір у сумі 551,20 грн. на користь позивача та у сумі 551,20 грн. в дохід держави.

Outcome: approved