Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права на пай в порядку спадкування, посилаючись на те, що 10 грудня 1996 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина земельна частка (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Славутич», що розташоване на території села Шляхове Бериславського району Херсонської області, розміром 5,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зазначена спадщина позивачем була прийнята, оскільки вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. У звязку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Славутич», що розташоване на території села Шляхове Бериславського району Херсонської оласті, розміом 5,66 в умовних кадастрових гектарах. Позивач в судове засідання не зявилася, згідно наданої заяви просила справу розглянути у її відсутність, підтримала позовні вимоги. Відповідачі у судове засідання не зявилися, згідно наданих заяв позов визнали, просили справу розглянути у їх відсутність. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що 30 листопада 1996 року померла [PERSON] - мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності КСП «Славутич», що розташоване на території села Шляхове Бериславського району Херсонської області, розміром 5,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку пай, серія ХС №0055512. На час смерті [PERSON] з нею постійно проживали її чоловік [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується довідкою Шляхівської сільської ради Бериславського району від 16.09.2016 року № 2/02-45/16. Згідно листа завідуючої Бериславської державної нотаріальної контори, нею заведена спадкова справа №334/2010 після смерті 30 листопада 1996 року [PERSON] за заявою дітей [PERSON], [PERSON] та чоловіка [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 08.08.2009 року. Тобто позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак у звязку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. Чинне законодавство у разі втрати сертифіката про право на земельну частку (пай) не передбачає процедури видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай). За таких обставин, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідачів, які позовні вимоги визнали у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову відсутні.

Outcome: approved