Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON]\~ звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 листопада 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис за № 2931. Під час шлюбу сторони усиновили дитину - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. З січня 2015 року до даного часу позивач та відповідач проживають окремо і спільного господарства не ведуть, тому позивач дійшла висновку про необхідність розірвання шлюбу. Строку на примирення позивач просила не надавати, оскільки окреме проживання з січня 2015 року додатково підтверджує неприйнятність відновлення між сторонами шлюбних стосунків, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам їхньої дитини. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утримані, при цьому домовленості з відповідачем про розмір його участі в утриманні дитини сторони не досягли. Як відомо позивачу, аліменти відповідач нікому не платить, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків він не має, в силу чого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 33 % від всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, 07.12.2015р. позивач звернулася до суду із заявою, якою уточнила позовні вимоги та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки їй стало відомо, що відповідач на даний час не працює та не має стабільного доходу. Позивач у судове засідання не зявилась, проте у заяві про уточнення позовних вимог зазначила, що уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, однак 07.12.2015р. звернувся до суду із заявою, у якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за його відсутності. При цьому, що стосується стягнення аліментів зазначив, що він на даний час не працює та не має стабільного доходу, у звязку з чим не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмір 800 грн. щомісячно. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2931 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 076740, виданого 10 листопада 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 4). З січня 2015 року до даного часу сторони проживають окремо і спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що збереження їхньої сімї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін так і інтересам дитини. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позовної заяви про розірвання шлюбу є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оскільки позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «Зайцева», при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити «Зайцева». Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви щодо стягнення аліментів також підлягають задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-АМ № 199857, виданого повторно 02 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак, як вбачається з матеріалів справи, з січня 2015 року до даного часу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, проте позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з пояснень сторін, викладених у заявах від 07.12.2015р., відповідач на даний час не працює та не має стабільного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору, за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, у розмірі 487,20 грн. При цьому, судовий збір в сумі 64 грн. сплачений позивачем надміру та може бути повернуто позивачу в порядку, встановленому ЗУ «Про судовий збір». Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved