Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини в графу батько, та стягувати з відповідача на утримання сина 1/4 частки всіх його доходів, але не манше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також 1/4 частки всіх його доходів на її утримання до доягнення дитиною трьох річного віку. В обгрунтування позову вказує, що з відповідачем знайома близько 7 років. В останній рік до народження дитини, вони зустрічалися та перебували в близьких відносинах. Згодом позивач дізналася, що вагітна, про що повідомила відповідачу. Однак, при цьому відповідач відповів, що дитина не входила в його плани, допомагати та матеріально утримувати дитину він їй в майбутньому допомагати не буде. Після такої відповіді сторони припинили будь-які відносини. Шлюб сторони не зареєстрували. [INFO] вона народила сина [PERSON] та, за її вказівкою, у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, до актового запису було внесено відомості про батька - [PERSON] . Після народження сина вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку. ЇЇ дохід на місяць складає щомісячна допомога при народженні дитни в розмірі 860,00 гривень, якої не вистачає навіть на найнеобхідніше. Вважає, що, оскільки відповідач є біологічним батьком дитини, відомості про якого слід внести до актового запису про народження дитини, то у відповідності до ст. 180 СК України, має в рівній мірі з нею обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, вказує, що у відповідності до ст. 84 СК України, вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. З матеріалів справи та з пояснень сторін, судом встановлено, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до змісту ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00023652447 від 13.08.2019 року, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. З врахуванням положень ст. 134 СК України, оскільки рішення суду про визнання батьківства вже є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва про народження органом державної реєстрації актів цивільного стану, то позовні вимоги в частині внесення відповідних змін до актового запису та видачі нового свідоцтва про народження додаткового вирішення не потребують та до задоволення не підлягають. Враховуючи те, що відповідачем в судовому засіданні визнано обставину, що він є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що не викликає у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності такого визнання - дана обставина доказуванню не підлягає, а тому відповідач, у відповідності до ст.180 СК України, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст. 183,191 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Беручи до уваги, що відповідач позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини в розмірі по ј частки від його доходу не оспорює, то дана обставина також не підлягає доказуванню. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили про матеріальну неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини, у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідач визнав позов, заявивши про це в підготовчому засіданні, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що дана позовна заява є підставною та підлягає задоволенню. Крім того, на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що відповідачем позов визнано у підготовчому засіданні, то у відповідності до ст. 142 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави 384,20 грн. судового збору та 384,20 грн. судового збору на користь позивача.

Outcome: approved