Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, які були прийняті судом, просила розділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею, [PERSON] право власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS] та право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0875 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2012 року, шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області області, актовий запис № 59. В період шлюбу в сім'ї народився син - [PERSON], [INFO], який на час подання позову проживає з нею. Під час шлюбу, а саме 26 липня 2013 року нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу був придбаний житловий будинок [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,0875 га по [ADDRESS]. Житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0875 га по [ADDRESS] вважає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, [PERSON], власністю та власністю її колишнього чоловіка [PERSON] Оскільки по документам власником будинку та земельної ділянки є відповідач, який не бажає розділити спірне майно добровільно, вона змушена звернутись з вказаним позовом до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю і не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що у даній справі спір відсутній, відповідач не оспорює право позивачки на ? частку домоволодіння [ADDRESS] і не ухиляється від нотаріального оформлення права власності [PERSON] Заслухавши думку сторін, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Позивач просить розділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS] та право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0875 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України. Сторони не оспорювали в судовому засіданні, що домоволодіння та земельна ділянка, розташовані по [ADDRESS], є спільним сумісним майном подружжя. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1\\2 частці житлового будинку з надвірними будівлями та ? частці земельної ділянки кожному. Згідно п.п.25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що між сторонами не досягнуто згоди про розмір грошової компенсації, і сторони не наполягають на розподілі спірного будинку та земельної ділянки в натурі, суд вважає за необхідне визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу в розмірі 1\\2 частки кожному з них. Суд не бере до уваги думку представника відповідача щодо необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з відсутністю спору, так як відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за згодою сторін та їх представників визнав недоцільним з'ясування та дослідження інших обставин справи і вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст.174 ЦПК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтвердженні понесені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі ст.ст.355, 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст.60, 69-71 СК України,

Outcome: approved