Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 листопада 2008 року відповідачкою по справі був куплений будинок № 49 по вул. Фестивальній в сщ. Дворічне Дворічанського району Харківської області. Даний будинок був придбаний [PERSON] у шлюбі з відповідачем [PERSON] Гроші на придбання будинку у сумі 4000 доларів США [PERSON] дала у позику відповідачу [PERSON] під розписку від 01 листопада 2008 року, в якій останній зобов»язувався повернути зазначену суму в строк до 01 січня 2014 року. Гроші в сумі 4000 доларів США були виплачені продавцю будинку. Борг до цього часу їй не повернуто. Оскільки позичені гроші було витрачено відповідачами для цілей колишньої сім»ї, вважає, що на підставі ст. 65 СК України крім сина за вказаним договором позики повинна відповідати і колишня невістка відповідач [PERSON] З урахуванням уточнених позовних вимог, виходячи з фінансових можливостей щодо сплати судового збору, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідачів по 27560 грн. з кожного в рахунок відшкодування вказаного боргу за договором позики. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог і стягнення з нього на користь позивачки 27560 грн. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для їх задоволення, оскільки на придбання житлового будинку гроші ні в кого, в т. ч. і в позивачки [PERSON] не позичалися, він був куплений за їхні спільні з колишнім чоловіком та її особисті кошти. Про існування вказаної розписки їй нічого не відомо, згоди на укладення договору позики між колишніми чоловіком і свекрухою не давала, тому укладений позивачкою і відповідачем [PERSON] договір позики вважає нікчемним і припускає, що він позичив гроші не на придбання будинку і позичені ним вже після придбання житлового будинку 4000 доларів США витратив на власні потреби. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00016812348 від 29.06.2016 р., між відповідачами по даній справі [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.А. було укладено шлюб 27 жовтня 1995 року, який за рішенням Дворічанського районного суду було розірвано 02 жовтня 2013 року. В період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, 05.11.2008 р. [PERSON] придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: сщ. Дворічне Дворічанського району Харківської області, вул. Фестивальна, буд. 49. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2008 р. № 21085416, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: сщ. Дворічне Дворічанського району Харківської області, вул. Фестивальна, буд. 49. В цей же період, згідно розписки від 01.11.2008 р., написаної власноручно відповідачем [PERSON], яка за змістом є договором позики, останній отримав в борг від [PERSON] 4000 доларів США на придбання будинку № 49 по вул. Фестивальна в ст. Дворічна Дворічанського району Харківської області та зобов»язався повернути вказані кошти до 01 січня 2014 року. [PERSON] ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Умова договору позики про повернення грошей позичальником до цього часу не виконана, [PERSON] позичену суму позикодавцю не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і за таких обставин справи, згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в межах заявлених вимог. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON], суд виходить з наступного. [PERSON] ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Однак, під час судового розгляду даної справи не встановлено факту використання грошових коштів, одержаних відповідачем [PERSON] за договором позики у своєї матері - позивачки [PERSON], в інтересах сім»ї, зокрема на придбання житлового будинку. Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON], і дані обставини не оспорювали позивачка і відповідач [PERSON], їй взагалі не було відомо, що її колишній чоловік позичив у своєї матері 4000 доларів США на придбання будинку і написав про це розписку, згоди на отримання позики вона не давала, про існування розписки дізналася в суді. Грошей на придбання вказаного будинку їм ніхто не позичав. Вказаний будинок був придбаний на їхні спільні з чоловіком кошти, накопичені в результаті ведення підсобного господарства та виручені від продажу її власного житлового будинку в с. Берестове Дворічанського району. Дані факти підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] і [PERSON] Вони пояснили, що дійсно, 24.08.2008 р. за 5000 грн. придбали у [PERSON] її житловий будинок у с. Берестове Дворічанського району Харківської області. Вказані кошти їй були потрібні для купівлі нового будинку в сщ. Дворічне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає подружжя [PERSON] як колишніх односельців. Вони, перебуваючи в шлюбі, весь час утримували підсобне господарство корову, телицю, поросят, свиноматку, город. Вирощену продукцію і худобу продавали за гроші. Крім того, відповідач [PERSON] стверджувала, що вона розрахувалася з продавцем будинку безпосередньо в кабінеті нотаріуса 5 листопада 2008 року в день укладення договору купівлі продажу житлового будинку, до його підписання. При цьому колишня свекруха [PERSON] ніяких грошей їй не передавала, припускає, що колишній чоловік відповідач [PERSON] позичені у матері гроші міг витратити на інші власні цілі. Дійсно, згідно п. 2 Договору купівлі продажу житлового будинку від 5.11.2008 р., підписаного сторонами угоди і посвідченого державним нотаріусом, «продаж зазначеного будинку вчинено за ціною 36720 грн., які повністю сплачені ПОКУПЦЕМ до підписання цього договору ПРОДАВЦЕВІ». Крім того, як вбачається з дослідженої в судовому засіданні письмової заяви відповідача [PERSON] про надання згоди на укладення дружиною договору купівлі житлового будинку, він у присутності нотаріуса під час укладення вказаної угоди особисто підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання зазначеного об»єкта нерухомості, є їхньою сумісною власністю. Таким чином, доводи відповідачки [PERSON], викладені під час судового розгляду справи на обгрунтування своїх заперечень проти позову, ні позивачкою [PERSON], ні матеріалами справи не спростовуються. При цьому позивачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів використання позичених у неї її сином відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 4000 доларів США в інтересах сім»ї, зокрема, на придбання житлового будинку, що є обов»язковою умовою виникнення обов»язку відповідачки [PERSON] за вказаним договором позики. Викладені позивачкою доводи на обгрунтування заявлених позовних вимог до відповідачки [PERSON] суперечать обставинам справи, встановленим судом під час судового розгляду. Так, самі позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідачка [PERSON] дійсно не була повідомлена ними про укладення договору позики, не була присутня при його укладенні, згоди на це не давала і нічого не підписувала. При цьому вони обоє зазначили, що вказаний договір позики дійсно уклали 5.11.2008 р. після повернення з держнотконтори [PERSON] вже після укладення відповідачкою [PERSON] в нотаріальній конторі договору купівлі - продажу житлового будинку. Однак, пояснити, чому при цьому в розписці зазначили дату 1.11.2008 р., тоді як договір купівлі продажу було укладено 5.11.2008 р., і яка дійсна дата укладення договору позики, вони не змогли. В зв»язку з цим, дані обставини викликають сумнів у дійсній даті та меті написання вказаної розписки [PERSON] своїй матері [PERSON] в контексті позовних вимог останньої до [PERSON] Крім того, рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 13.07.2016 р. про визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, розташованого в сщ. Дворічне по вул. Фестивальна, 49, в порядку поділу майна подружжя встановлено, що придбаний [PERSON] разом з [PERSON] в період перебування в шлюбі житловий будинок за вказаною адресою, є їхньою спільною сумісною власністю. Будь яких посилань на участь у придбанні зазначеного житлового будинку [PERSON] вказане рішення суду не містить. Дане рішення суду набрало законної сили. [PERSON] ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. [PERSON] ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, всупереч вимог ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] матеріали справи не містять. Не надані такі докази позивачкою і в судовому засіданні. [PERSON] не обгрунтовано належність розписки [PERSON] як доказу для підтвердження її позовних вимог до [PERSON] Суд не вважає належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування, надану позивачкою розписку, так як вона містить розбіжності між реальною датою її написання і датою, зазначеною в самій розписці. В зв»язку з цим судом не встановлено наявності обставин, що обгрунтовують вимоги позивачки до відповідачки [PERSON], оскільки, як зазначалося вище, під час судового розгляду справи не встановлено обов»язкової умови виникнення обов»язку відповідачки [PERSON] за вказаним договором позики, а саме використання позичених у позивачки відповідачем [PERSON] грошових коштів в інтересах сім»ї, зокрема, на придбання житлового будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. [PERSON] ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин справи, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач [PERSON] в судовому засіданні як на підставу своїх заперечень, заслухавши пояснення сторін, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] позов підлягає задоволенню, а в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, ст. 65 СК України,

Outcome: partial