Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її мати [PERSON] померла [INFO] . На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить право на право на земельну частку (пай) в розмірі 7,29 умовних кадастрових гектар в землях колишнього КСП «Хвиля революції» Дворічанського району Харківської області, належне спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0213128, виданого 17 березня 1997 року Дворічанською РДА. Позивачка фактично проживала з матір`ю за однією адресою по день смерті останньої, тому вважала, що спадщину прийняла фактично. При цьому зареєстровані були за різними адресами. Брат позивачки [PERSON] спадщину після смерті матері не приймав, на неї не претендує, про що склав відповідну заяву до нотаріальної контори. Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 07.10.2020 по справі № 618/785/20 встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері. 11 грудня 2020 року вона звернулася до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Проте, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що відповідно до рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 07.07.2015 по справі № 618/418/15-ц, спадщина після смерті її матері визнана відумерлою. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за нею право на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача Дворічанський селищний голова Куп`янського району Харківської області Турбаба Г.Г. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглянути за відсутності представника селищної ради. 11 березня 2021 року представник відповідача Дворічанський селищний голова Куп`янського району Харківської області Турбаба Г.Г. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки спадщина, на яку позивач просить визнати право на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, за рішенням суду визнана відумерлою. Рішення суду про визнання спадщини відумерлою не скасовано, право власності територіальної громади на нерухоме майно не оспорено, тому відповідач вважав, що у позивача відсутні підстави для визнання права на право на спірне майно. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народилася [INFO] , мати [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ), відомості про батька відсутні, про що було видане свідоцтво про народження [NUMBER] від 27 березня 1975 року (а. с. 9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 листопада 2007 року (а. с. 10). [PERSON] 17\~березня 1997\~року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0213128, виданого на підставі рішення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області № 475 від 18.12.1996, в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хвиля революції», розміром 7,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 18 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 46 (а. с. 11). Згідно інформації відділу у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.12.2019 № 29-20-0.23,17-1333/108-19, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0213128 на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався (а. с. 12). За життя [PERSON] заповіту не склала. З довідки, виданої Кутьківською сільською радою Дворічанського району Харківської області № 839 від 17.10.2019, вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована і мешкала в [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після її смерті є: чоловік [PERSON] (помер [INFO] ), син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). [PERSON] спадщини після смерті матері не приймав, на неї не претендує, про що склав відповідну заяву від 12.12.2019 (а. с. 13). Постановою державного\~нотаріуса Дворічанської\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~області Зашивайко\~Н.\~Г.\~від 12.12.2020\~№ 827/02-31,\~ [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадщина на зазначену вище земельну ділянку визнана відумерлою на підставі рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 07 липня 2015 року (справа № 618/418/15-ц, провадження № 2-о/618/29/15) (а.с. 6). Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, і означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~25\~ЦК України,\~цивільна правоздатність\~фізичної особи\~припиняється у\~момент її\~смерті,\~у зв`язку\~з чим\~в даний\~час неможливо\~зареєструвати право\~власності на\~земельну ділянку\~відповідно сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~серії ХР № 0213128 та виготовити відповідний правовстановлюючий документ, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. За загальним правилом про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225\~ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Статтею 1261\~ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, згідно зі ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини право власності на земельну ділянку перейшло до позивача. Тому за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] слід визнати право на право на земельну частку (пай), загальною площею 7, 29 га, яка розташована на землях колишнього КСП «Хвиля революція» Дворічанського району Харківської області. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року (справа № 409/59/18, провадження № 61-47227св18). На підставі ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання права. Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення його позовних вимог. Відповідачем всупереч вимог ст. ст. 11, 12, 13, 76-79 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позову не надано. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, вивчив матеріали справи, і приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved