Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, де зазначає, що 25 березня 2003 року між нею та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS]. На момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, питання про купівлю-продаж присадибної земельної ділянки, виділеної для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку, не ставилось, оскільки [PERSON] запевнив її, що земельна ділянка перебуває у користуванні власника будинку, а не у приватній власності. При зверненні до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області з заявою про передачу в приватну власність земельної ділянки, їй стало відомо, що земля була передана у приватну власність [PERSON] Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, 25 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS]. [PERSON] запевнив її, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, перебуває у користуванні, а не у власності. При зверненні до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області з заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки їй стало відомо, що земля передана у приватну власність [PERSON] Починаючи з 25 березня 2003 року і до теперішнього часу [PERSON] користується земельною ділянкою. Тобто відкрито володіє нею більше 10 років і фактично набула право власності. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебувають у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved