Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної власності на автомобіль та поділ спільно нажитого майна подружжя, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 03.11.1989 року по 04.07.2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного подружнього життя ними було придбано автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y 2005 року випуску, який на даний час перебуває у користуванні сина [PERSON] , на підставі раніше досягнутої домовленості. На теперішній час відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні автомобілем сином шляхом утримання технічного паспорта на автомобіль. Угоди про добровільний поділ спільного майна стоорони не досягли. Позивачка просить суд, визнати за нею право власності на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , виділивши його в натурі. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Воронін Ю.Л. не з`явилися, від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника [PERSON] , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.11.1989 року між сторонами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було зареєстровано шлюб , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 03.11.1989 року Жовтневим відділом РАЦС м.Запоріжжя, актовий запис № 614, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] .(а.с.6). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 30 листопада 2005 року [NUMBER] , власником автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] ( а.с. 9). Згідно заочного рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.07.2012року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано ( а.с.7) . Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено, за час спільного проживання сторони ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ не укладали.Таким чином, вбачається, що зазначений вище автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, оскільки це майно було набуто сторонами в період їх перебування в шлюбі та належить їм на праві спільної сумісної власності, а частки такого майна чоловіка і дружини є рівними. Разом із цим, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд враховує положення ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Оскільки в даній справі жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільна річ - автомобіль не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, тому суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити це майно у їх спільній частковій власності. При цьому суд враховує відсутність підстав для відходу від рівності часток сторін, а тому вбачається, що зазначене вище майно належить їм порівну. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Outcome: partial