Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та просить суд витребувати моторолер марки ZS 500-8, рама [NUMBER],двигун № [NUMBER] обєм двигуна 49,9 куб.см. рожевого кольору з незаконного володіння від [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказазує про те, що 22 червня 2008 року вона придбала за власні кошти вищевказаний моторолер у фізичної особи-підприємця [PERSON]. З дозволу позивачки відповідачка яка є донькою позивачки користувалась моторолером який і на даний час залишився у відповідача. В зв'язку з поганим матеріальним становищем та погіршення стану здоров'я позивачка має намір продати моторолер, однак відповідачка на зверення про поверення позивачці моторолера не реагує. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить їх задовольнити. Відповідач та представник заперечив проти позову, та суду пояснили, що моторолер відповідачка не брала, де він знаходиться на даний момент не знає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що вона знає що у позивачки у власності був моторолер, який вона купила за власні кошти. Свідок [PERSON], надала суду аналогічні пояснення. Суд, вислухавши пояснення позивачки,відповідача та представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши надані докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у позивачки є у власності моторолер ZS 500-8, (а. с. № 5), який в установленному порядку не був зареєстрований. Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов). Згідно з ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В розумінні статті 388 ЦК України, добросовісне набуття можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх роз'ясненнях, викладених у Листі «Про дотримання правових позицій при перегляді судових рішень судами касаційної інстанції» від 13.04.2011 року (п.10), зазначив: якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна, зокрема при укладенні договору оренди, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача (постанова ВСУ від 06.12.2010 р. № 3-13г10). Також Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 вказав, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. Відповідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо недобросовісності відповідача, у заволодінні її майном. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed