Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу , стягнення аліментів та визначення місяця проживання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те , що з відповідачем вони перебувають у шлюбі , який було зареєстровано 28 травня 2011 року Тучинською сільською радою Гощанського району Рівненської області , актовий запис №09. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Позивачка зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося , між ними часто виникали сварки , непорозуміння. З червня 2015 року вони разом не проживають , спільного господарства не ведуть , подружніх стосунків не підтримують. За таких обставин позивачка вважає , що подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, зберігати шлюб вона не бажає і просить його розірвати. Також просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з нею, оскільки згоди між нею та відповідачем щодо місця проживання сина не досягнуто. Зазначає, що дитина постійно проживає з нею, вона любить свого сина , піклується про нього , працює і має всі належні умови для проживання дитини, позитивно характеризуєтья за місцем проживання , а тому вважає, що визначення місця проживання малолітнього сина з нею , відповідатиме інтересам дитини. Крім того , зазначає , що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню сина і вихованням та утриманням дитини займається вона. Відповідач є працездатним і має можливість утримувати сина. Оскільки офіційно відповідач ніде не працює, його дохід має нерегулярний , мінливий характер , просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі - в розмірі 516 грн. - половини прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали повністю з підстав , викладених у позовній заяві. Просили шлюб розірвати, оскільки за час, наданий сторонам судом для примирення , примирення між ними не відбулось.Також просили визначити місце проживання неповнолітнього сина з позивачкою та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 516 грн. щомісячно і до повноліття сина. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки примирення між ним та дружиною не відбулось. Проте , заперечував щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина з позивачкою, посилаючись на те , що умови його проживання є кращими для дитини , позивачка працює допізна і не зможе здійснювати належний догляд за сином , який часто хворіє. Вважає , що визначення місця проживання сина з ним , якнайкраще відповідатиме інтересам дитини і просив відмовити у позові в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина, оскільки він купує для сина необхідне , а позивачка витрачатиме кошти на власні потреби , а не на потреби їхнього сина. Представник зацікавленої особи - органу опіки та піклування Гощанської РДА Гаврильчик Ю.В. в судовому засіданні вважала , що визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін з матір'ю, якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін , їхніх представників , враховуючи висновок органу опіки та піклування Гощанськї РДА та оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено , що сторони перебувають у шлюбі , який було зареєстровано 28 травня 2011 року Тучинською сільською радою Гощанського району Рівненської області , актовий запис №09. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] У відповідності до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони понад чотири місяці разом не проживають , спільного господарства не ведуть , подружніх стосунків не підтримують, за час наданий судом для примирення , спроб для примирення не робили , не бажають продовжувати подружні стосунки. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими та буде суперечити їх інтересам і інтересам їх неповнолітньої дитини. Оскільки в цій частині позову сторони визнали обставини справи, то згідно ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено , що неповнолітня дитина сторін постійно проживає з матір'ю, яка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, має позитивну характеристику, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дитини. Ці обставини встановлені з характеристики №251/02-26 від 15.06.2015 року на [PERSON], актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 18.06.2015 року та 20.07.2015 року . Відповідач , заперечуючи , щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина з матір'ю, надав суду докази на підтвердження своєї позитивної характеристики та належних матеріально-побутових умови для забезпечення потреб дитини. При вирішенні спору між сторонами , які проживають окремо, про те, з ким із них залишається проживати дитина , суд виходить з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей , враховує інтереси дитини , хто з батьків виявляє більшу увагу до неї і турботу про неї , вік дитини і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку , в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості і малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з матір'ю. Під час судового розгляду не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що неповнолітню дитину не слід залишити з матір'ю. Згідно висновку служби у справах дітей Гощанської РДА про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] ,[INFO] , малолітній син сторін зареєстрований та проживає разом з матір'ю - [PERSON] , яка повністю забезпечує дитину всім необхідним. Вважають за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини з позивачкою. З таким рішенням органу опіки погоджується і суд. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення по справі: стан здоров'я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка , дружини, батьків , дочки , сина та інші обставини , що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено , що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] часто хворіє, він проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, інших дітей чи непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, офіційно не працює і має мінливий нерегулярний дохід. Визначаючи розмір аліментів суд виходить з того , що відповідно до ст.7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2015 року - 1032 грн. Позивачка просить визначити аліменти на утримання сина в розмірі 516 грн., що складає половину прожиткового мінімуму на дитину. З урахуванням того , що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає та з урахуванням матеріального становища позивачки та відповідача , суд вважає, аліменти з відповідача підлягають стягненню примусово у твердій грошовій сумі та у розмірі визначеному позивачкою. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved