Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі - продажу автомобіля Renault Magnum, 2000 року випуску днз [NUMBER] та напівпричепу «Трейлер», 1999 року випуску, днз [NUMBER]. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у період шлюбу з [PERSON] було придбано автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз [NUMBER] та напівпричіп «Трейлер», 1999 року випуску, днз [NUMBER], а тому дані об'єкти є спільною сумісною власністю подружжя. У період з 01.11.2015 року по 10.11.2015 року чоловік хворів і весь цей час перебував на лікуванні у Чернігівському обласному онкодиспансері. Зазначає, що 04.11.2015 року його син [PERSON] від першого шлюбу - відповідач по справі, скористався хворобою батька, отримав від нього генеральну довіреність. [INFO] чоловік помер. Після його смерті, за даною генеральною довіреністю [PERSON] продав вищевказаний автомобіль та напівпричіп. Вважає, що відповідач порушив п.6 ч.1 ст.248 ЦК України, так як представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Набуття даних автомобілів у власність [PERSON] є незаконним і таким, що суперечить нормам ч.1 ст.215 ЦК України. Також вказує, що їй нічого не було відомо про наміри чоловіка щодо відчуження спірних транспортних засобів. За таких підстав, посилаючись на ч.1 ст.215, 216 ЦК України просить визнати дані договори купівлі - продажу недійсними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив (а.с.77-78). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві (а.с.58-60). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю. Представник третьої особи - регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області в судовому засіданні при розгляді спору покладався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON], залучені ухвалою суду від 19.02.2018 року до участі у розгляді справи, в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] 17 жовтня 1987 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7). Згідно відомостей регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області станом на 20.09.2007 року за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз [NUMBER] та напівпричіп ПП Trailor, 1999 року випуску, днз [NUMBER] (а.с.90,91). Згідно положень ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За життя, [PERSON] надав довіреність [PERSON], якою уповноважив його продати за ціну і на умовах на свій розсуд належні йому на праві власності автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз [NUMBER] та напівпричіп ПП Trailor, 1999 року випуску, днз [NUMBER] (а.с.79-80). Вказана довіреність посвідчена 04.11.2015 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрована в реєстрі за №2115. 04.11.2015 року вказані транспортні засоби зняті з реєстраційного обліку, що підтверджується інформацією регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області (а.с.90,91). Відповідно актів приймання - передачі транспортних засобів та коштів від 04.11.2015 року (а.с.106-107), 04.11.2015 року було здійснено передачу спірних транспортних засобів [PERSON], а останній передав [PERSON] кошти в сумі 117 000 грн. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON] (а.с.8). У подальшому, 04 грудня 2015 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу №7441/15/62, ПП Trailor, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.81) та договір купівлі - продажу транспортного засобу №7441/15/63 автомобіля Renault Magnum, 2000 року випуску днз [NUMBER] (а.с.82). Станом на 15.01.2018 року автомобіль Renault Magnum, 2000 року випуску днз [NUMBER] 31 жовтня 2017 року перереєстровано на [PERSON] (а.с.90), а напівпричіп ПП Trailor, 1999 року випуску, днз [NUMBER] 15 вересня 2017 року перереєстровано на нового власника [PERSON] (а.с.91). Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочинів недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як на підставу недійсності договорів купівлі - продажу автомобіля та напівпричепа позивач посилається на те, що спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, їй не було відомо щодо намірів їх відчуження, а крім того договори купівлі-продажу укладені після смерті [PERSON], який надав довіреність, а у відповідності до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Виходячи з приписів ч. 3 ст. 61 Сімейного Кодексу України якщо одним із подружжя був укладений договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до змісту ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Обізнаність другого з подружжя про джерела надходження коштів і їх подальше використання на потреби сім'ї за його мовчазної згоди повинні розцінюватись як схвалення таких дій того з подружжя, який уклав договір і використав отримане за ним в інтересах сім'ї, і, відповідно, повинно бути підставою для виникнення спільного майнового обов'язку. Оскільки дана довіреність видана у період шлюбу, тому суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що спірні транспортні засоби були відчужені без згоди позивача, зважаючи на відносини, які склалися між позивачем та відповідачем [PERSON] після смерті [PERSON] Також, відповідно абзацу 2 п.6 ч.1 ст.248 ЦК України у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову сум (ст.655 ЦК України). Враховуючи ту обставину, що фактично дії, спрямовані на настання юридичних наслідків вчинення договорів купівлі - продажу були вчинені 04.11.2015 року ще за життя власника [PERSON], що підтверджується актами приймання - передачі транспортних засобів та коштів від 04.11.2015 року (а.с.106-107), а юридичне оформлення правочину не відбулося, то задля вчинення дій, невиконання яких могло б призвести до виникнення збитків, довіреність продовжувала діяти до моменту юридичного оформлення правовідносин - до 04.12.2015 року. Таким чином, укладені договори купівлі - продажу були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які і були досягнуті шляхом переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] Будь-яких порушень вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, при укладенні спірних правочинів судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваних договорів купівлі - продажу вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.ст.203, 215 ЦК України, для визнання вказаних договорів недійсними, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed