Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі. Посилається на те, що під час спільного проживання у них з відповідачем народився спільний син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Зазначає, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, хоча має дохід, місячний розмір якого складає 1500 - 2000 доларів США, оскільки він працює за кордоном в Чеській Республіці. Надати докази, що підтверджують ці обставини не може, так як відповідач приховує їх від неї. Додатково вказує, що стан здоров`я відповідача задовільний, він молодий за віком, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому вважає, що він спроможний і зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . Сама вона ніде не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, донькою [PERSON] , [INFO] і їй самій важко утримувати дітей та створити для них нормальні умови для їх духовного та фізичного розвитку. Посилається на положення ч.2 ст. 150, ст. 184 , ч.3 ст.199 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, сина [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду, в судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надавали. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надсилав. На підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглянув справу за відсутності сторін. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що у шлюбі сторони не перебували та мають спільну дитину [PERSON] [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якого значиться відповідач, а мати позивачка (а.с.2). Малолітній син перебуває на утриманні і вихованні у позивачки, що стверджується довідкою за №443 від 11.02.2021 року та актом обстеження матеріально побутових умов від 11.02.2021 року виданих Ганичівською сільською радою. (а.с. 7,8). Таким чином позивачеві належить право вимоги за предявленим позовом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з малолітнім сином. Належну матеріальну допомогу на його утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком і запис про народження дитини, як стверджує позивачка не вчинявся, на підставі ст. 135 СК України, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина на користь позивачки, з якою проживає малолітній син. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць у розмірі : з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Як встановлено в судовому засіданні малолітня дитина сторін син [PERSON] [INFO] на час розгляду справи судом, не досяг шестирічного віку (а.с. 2). При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка проживає з трьома неповнолітніми дітьми, яких утримує самостійно, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача, відомостей про постійне місце роботи якого позивачкою не надано та його працездатний вік, та можливість працювати та утримувати спільну їх з позивачкою дитину. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки, щомісячно, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 лютого 2021 року, і до його повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину мінімальним та найнеобхіднішим. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908.00 гривень судового збору. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial