Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги наступним. 12.12.1989 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та цінності. Відповідач зловживає спиртними напоями, а тому з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стають внуки, що проживають разом з ними. В ході сварок відповідач підіймає руку не тільки на позивачку, а й і на внуків. Збереження сімї неможливе і суперечить інтересам позивача. Позивачка в судовому засіданні відсутня. Надала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні відсутній. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 12.12.1989 року між [PERSON] ( дошлюбне прізвище Лащенко) та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І - ЕЛ № 074807 від 25.01.2013 року. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки, з обставин, викладених в позові, між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved