Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 06 травня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування в шлюбі 25 березня 2008 року вони спільно придбали 2-кімнатну житлову квартиру [ADDRESS], в договорі купівлі-продажу квартири покупцем та власником зазначено відповідача. У вказаній квартирі зареєстровані вони з відповідачем та їх малолітня донька. Оскільки квартира придбана в період шлюбу, позивач вважає, що вона є спільною сумісною власністю та частки в квартирі є рівними між подружжям, тому просить розподілити зазначене нерухоме майно, визнавши частки в квартирі між ними з відповідачем рівними та визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частки квартири [ADDRESS], за кожним. А також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати . До суду позивач [PERSON] надала заяву відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала , однак від стягнення судових витрат відмовилася. Відповідач [PERSON] надав заяву відповідно до якої позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 травня 2006 року (л.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб), рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано (л.с. 8 - копія рішення). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (л.с. 13 - копія свідоцтва про народження). 25 березня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу квартири [PERSON] було придбано у власність двокімнатну квартиру житловою площею 31,1 кв.м., загальною площею 45,2 кв.м., розташовану на п'ятому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (л.с. 9 - копія договору). Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності в комунальному підприємстві ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (л.с. 10 - копія витягу). У вказаній квартирі зареєстровані сторони [PERSON] [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] (л.с. 12 - копія довідки). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 63 ЦК України, передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У п. 22 цієї ж постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Частиною 1 ст. 70 СК України та ст.ст. 370, 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Пунктом 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 Пленуму Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири. Пунктом 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Частки сторін в квартирі є рівними і тому за кожним з них має бути визнано право власності на 1/2 частину квартири.

Outcome: approved