Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування\~позову зазначила,\~що 14\~листопада 2000 року виконавчим комітетом Іжівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області був зареєстрований шлюб з [PERSON] . За час шлюбу вони з чоловіком 01.10.2003 року придбали житловий будинок у [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу . Оскільки відносини як подружжя на той час грунтувалися на принципі взаємної довіри будинок зареєстрований був на відповідача. На даний час шлюб розірвано за рішенням Бобровицького районного суду від 16 березня 2016 року, позивач та відповідач проживають окремо. Позивач проживає з дітьми в спірному будинку, відповідач в іншому місці. Позивач має намір зареєструватися в будинку, проте відсутність права власності не дозволяє їй зробити це. В добровільному поряду питання поділу сторони не змогли вирішити. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної власності , відповідно до ст.63 СК України вони мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної власності на майно , набуте за час шлюбу. Враховуючи вищезазначене позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав , не заперечує , що позивачці належить 1/2 частина будинку , а інша 1/2 частина належить йому . Тому не заперечує щодо задоволення позову , але в подальшому буде звертатися для вирішення питання про виділення своєї частки в натурі. Заслухавши сторони, представника позивача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 200 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем суд в підготовчому засіданні з урахуванням положення ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив , що відповідач розуміє суть та підстави позовних вимог, розуміє , що відповідно до ст.60 СК України дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та що відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, частки подружжя є рівними , його згода на визнання позову є добровільною , він розуміє , що в такому випадку позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню .Визнання відповідачем позову не суперечить закону, права та інтереси позивачки , інших осіб не порушує , позивачкою надано всі належні докази щодо перебування даного будинку в спільній сумісній власності , які містяться в свідоцтві про одруження, рішенні про розірвання шлюбу, договорі купівлі-продажу , укладеному в період шлюбу ( а.с. 10,11,16), а тому судом приймається визнання позову. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч.1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь-яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна або шлюбного договору суду не надано. Отже, враховуючи вищезазначене, виходячи з того, що в судовому засідання встановлено , що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя , частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, позивач має право на належну їй частку у спільному з відповідачем майні, відповідач вимоги визнав , суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку обґрунтовані та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved