Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання факту недостовірності внесення відомостей та визнання реальної ціни автомобілю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав, наведене них у позові, та пояснила, що у зв`язку з її неуважністю не звернула увагу на суму, яка вказана в договорі купівлі-продажу, так як вона розрахувалась за автомобіль сумою у розмірі 75 000 грн., а в договорі купівлі-продажу помилково була зазначена сума продажу у розмірі 120 000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідка, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.05.2017 року позивач за договором купівлі-продажу транспортного засобу №5143/2017/439979 придбала у громадянки [PERSON] автомобіль марки TOYOTA YARIS, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] за 75 000грн. В договорі купівлі-продажу була зазначена сума продажу автомобілю 120 000,00 грн. Як вказує позивачка, вказаний факт позивачу став відомий лише при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні неї. До цього часу, [PERSON] була впевнена у належному оформленні договору купівлі-продажу. Позивач вважає, що помилка виникла, у зв`язку з тим, що складання договору відбулося перед самим закриттям МРЕВ, у прискореному темпі, позивачем перевірялись лише її данні та відомості про автомобіль. Безпосередньо продажем займалась знайома власника автомобіля - [PERSON] , [INFO] , вона ж й отримувала від позивача грошові кошти в сумі 75 000,00 грн., що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу вона безпосередньо не була присутня, однак вказала, що дійсно отримала від позивача 75 000,00 грн. за автомобіль. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормою ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згiдно зi ст. 215 Цивiльного кодексу України пiдставою недiйсностi правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, якi встановленi частинами 13, 5 та 6 статтi 203 цього Кодексу. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). З роз`яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просила визнати факт недостовірності внесення відомості про ціну автомобіля TOYOTA YARIS. Однак, матеріали справи не містять посилань на норми права, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, тобто позивачем не зазначені норми права, посилаючись на які суд може вносити зміни до договорів. На аналогічне запитання суду щодо правового обґрунтування позову позивач у судовому засіданні відповідь також не надала. Суд позбавлений можливості самостійно обирати норми права в обґрунтування позовних вимог позивача. оскільки це буде порушенням основних принципів судочинства. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За містом ч.ч.1, 2, 4, 10 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Чинним цивільним законодавством не передбачено вносити зміни в договорів купівлі-продажу. Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: dismissed