Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачу та її сину [PERSON] на праві приватної власності в рівних долях належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі, окрім неї та сина, зареєстрована ще відповідач [PERSON] з сином [PERSON], [INFO]. Відповідач була зареєстрована у спірній квартирі після реєстрації шлюбу з її сином [PERSON], а після народження їхнього сина [PERSON] його також було зареєстровано в цій квартирі. В серпні 2012 року відповідач разом з малолітнім сином залишила сім'ю, і з того часу в квартирі позивача не проживає, нею не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, що створює позивачу перешкоди щодо володіння та розпорядження власністю, а також змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Шлюб між відповідачем та сином позивача було розірвано, внаслідок чого відповідач перестала бути членом сім'ї власників квартири. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач з сином більше двох років без поважних причин не проживає за місцем реєстрації в належній позивачу квартирі, позивач просить визнати [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач була дружиною її сина, проте зустріла іншого чоловіка та добровільно разом з сином залишила квартиру у серпні 2012 року, забрала свої речі та пішла проживати до іншого чоловіка. Де відповідач мешкає на даний час позивач не знає. Позивачу відомо, що у батьків відповідача в м. Кіровограді є трикімнатна квартира. Як зазначила позивач, відповідач їй сказала, що поки вона не виписана з квартири, не буде звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що коли відповідач залишала квартиру, то усно домовилась з третьою особою [PERSON], що вона з дитиною буде залишатись зареєстрована в квартирі. На даний час відповідач в квартирі позивача не проживає, проте з якого часу, де вона зараз проживає, чи має вона у власності чи в користуванні інше житло, представник відповідача суду не повідомив, посилаючись на те, що йому це не відомо. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проте пояснив, що дружина разом з сином добровільно поїхала з квартири за кілька місяців до розлучення, пішла жити до іншого чоловіка, в квартирі не проживала, приїздила вивезти меблі. Його син весь час проживав з матір'ю. Зазначив, що якщо син хоче жити в квартирі, то нехай приходить та живе, проте платити за всіх зареєстрованих у нього немає можливості. Вказав, що відповідач була проти його спілкування з сином, тепер вони почали спілкуватися, проте у сина немає ніяких до нього почуттів як до батька. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що дитина має право користуватися квартирою батька, як член його сім'ї, незалежно від того, проживає вона в квартирі, чи ні. А відповідач, як законний представник дитини, також має право користуватися квартирою, якою має право користуватися син. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача. Знає, що невістка позивача разом з дитиною давно не проживають у квартирі позивача, близько трьох років. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, вказала, що позивач є її тіткою. Знає, що відповідач [PERSON] та її син не живуть у квартирі позивача близько трьох років, відповідач зібрала речі і пішла з квартири. У квартирі проживають тільки позивач та її син. Зазначила, що брат випиває, про його дружину вона з ним ніколи не говорила. Повідомила, що у [PERSON] та [PERSON] (третьої особи та відповідача) була домовленість, що [PERSON] не буде подавати на аліменти, якщо буде прописана в квартирі. Це їй відомо зі слів тітки і брата. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, представника Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 23 серпня 1995 року, посвідченого та зареєстрованого Київською універсальною біржею. У вказаній квартирі згідно довідки форми № 3 КП «Житлосервіс «Оболонь» від 18 березня 2015 року № 572 зареєстровані [PERSON], її син [PERSON], відповідач [PERSON] - колишня невістка (зареєстрована з 12 жовтня 2006 року) та [PERSON], [INFO], - онук (зареєстрований з 14 грудня 2006 року). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 листопада 2006 року, [PERSON] народився [INFO] року, його матір'ю є [PERSON], а батьком - [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 серпня 2012 року шлюб між відповідачем та третьою особою розірвано. Вказаним рішення встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З відповіді КП «Житлосервіс «Оболонь» №283 від 22 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] з заявами або скаргами з приводу неможливості проживання та чинення їй перешкод в спірній квартирі не зверталась. Як вбачається з відповіді Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві №52/4974 від 29.04.2015 року відповідач [PERSON] у період з січня 2014 року та по теперішній час з усними або письмовими заявами чи скаргами з приводу неможливості проживання в спірній квартирі не зверталася. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин з серпня 2012 року, позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на те, що за відповідачем зберігається право користування квартирою, оскільки з між відповідачем та третьою особою існувала домовленість про те, що вона не буде стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина, якщо вона та син будуть зареєстровані в квартирі, є необґрунтованими, оскільки вказана домовленість не є домовленістю з власниками квартири про те, що за відповідачем залишається право користуватися квартирою не дивлячись на те, що вона в ній не проживає. Підстави для визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, відсутні виходячи з наступного. З пояснень позивача, [PERSON], матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] разом з відповідачем залишив квартиру та проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином дитина має право проживати як з батьком, так і з матір'ю. Будучи малолітнім [PERSON] позбавлений можливості самостійно приймати рішення щодо місця свого проживання, тому не проживає у квартирі батька не за власним бажанням без поважних причин, а у зв'язку з тим, що батьками було визначено, що він буде проживати з матір'ю. Проте це не позбавляє дитину права за наявності відповідної згоди між батьками проживати з батьком. Тому вимоги про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial