Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради, третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту [PERSON] міської ради, про визнання права власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою м. Маріуполь, с. Піонерське, вулиця Набережна,будинок 101-а. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення виконкому Виноградненської сільської ради народних депутатів Новоазовського району Донецької області від 9 липня 1980 року їй було дозволено будівництво житлового будинку на виділеній їй земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Піонерське Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, вулиця Набережна,будинок 101-а. 20 жовтня 1989 року їй було видано свідоцтво про право власності на дане домоволодіння. Державним актом на право приватної власності на землю № 131542 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0991 га, розташовану на території с. Піонерське, вулиця Набережна, будинок 101-а. Постановою Верховної ради України від 20.05.2015 року, рішенням [PERSON] міської ради від 05.06.2015 року с. Піонерське було віднесено до Лівобережного району м. Маріуполь Донецької області. 26.01.2017 року позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту [PERSON] міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на вказане домоволодіння з наданням свідоцтва про право власності на дане домоволодіння. 15 березня 2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно юридичного департаменту [PERSON] міської ради винесла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень вищевказаного приватного житлового будинку, аргументуючи тим, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли у встановленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. У звязку з тим, що БТІ Новоазовського району Донецької області знаходиться в зоні проведення АТО витребувати необхідні документи державному реєстратору не представилося можливим. Оскільки державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо пава власності та інших речових прав на нерухоме майно, що передбачено п.9.ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то вважає, що судом може бути визнано за нею право власності на домоволодіння за адресою м. Маріуполь,с.Піонерське, вулиця Набережна, буд.101-а, що буде підставою для державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння. Позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, просили позов задовольнити, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення за позовом та заяву з проханням розглянути справу без його участі. У письмових поясненнях зазначив, що позов [PERSON] про визнання за нею права власності на домоволодіння підлягає задоволенню, оскільки це є єдиним способом для захисту її майнового права. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Виноградненської сільської ради народних депутатів Новоазовського району Донецької області від 9 липня 1980 року [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку на виділеній їй земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Піонерське Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, вулиця Набережна,будинок 101-а. [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на дане домоволодіння від 20 жовтня 1989 року. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0991 га, розташовану на території с. Піонерське, вулиця Набережна, будинок 101-а, про що був виданий Державний акт на право приватної власності на землю 11-ДН № 131542. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформований 05.01.2018 року, вбачається, що право власності [PERSON] на дану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Постановою Верховної ради України від 20.05.2015 року, рішенням [PERSON] міської ради від 05.06.2015 року с. Піонерське було віднесено до Лівобережного району м. Маріуполь Донецької області. 26.01.2017 року позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту [PERSON] міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на вказане домоволодіння з наданням свідоцтва про право власності на дане домоволодіння. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту [PERSON] міської ради від 15 березня 2017 року відмовлено [PERSON] у державній реєстрації прав та їх обтяжень вищевказаного приватного житлового будинку. Рішення мотивовано тим, що відповідно до п.3 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Так, для отримання інформації про реєстрацію права власності, проведену у встановленому законодавством порядку до 01.01.2013 року на будинок № 101а по вулиці Набережній у с. Піонерському Донецької області, державним реєстратором було підготовлено та направлено запит до комунального підприємства «БТІ» Новоазовського району Донецької області. Проте лист було повернуто з відміткою поштового відділення про неможливість здійснення відправлення кореспонденції, оскільки адресат знаходиться в зоні АТО. У звязку з тим, що БТІ Новоазовського району Донецької області знаходиться в зоні проведення АТО витребувати необхідні документи державному реєстратору не представилося можливим, а тому відповідно до п.8 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмовлено у державні реєстрації прав та їх обтяжень у звязку з тим, що не були усунені обставини щодо отримання інформації щодо реєстрації обєкта нерухомого майна до 1 січня 2013 року. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Зі змісту ст.2 ч. 1, ст.3 даного Закону вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до ч. ст.4, ч.1 ст. 5 цього Закону Державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що зареєструвати право власності на житловий будинок за адресою м. Маріуполь, с. Піонерське, вулиця Набережна, будинок 101-а в Державному реєстрі прав за [PERSON] у відповідності до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не виявляється можливим, у звязку із неможливістю отримати інформацію щодо реєстрації права власності до 01.01.2013 року на відповідний обєкт нерухомого майна, суд дійшов висновку, що звернення до суду із позовом про визнання права власності є єдиним способом для захисту майнового права позивача [PERSON] З урахуванням вищенаведених норм права та матеріалів цивільної справи, з яких вбачається правомірність набуття [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою м. Маріуполь, с. Піонерське, вулиця Набережна, будинок 101 а, у державній реєстрації якого було відмовлено, чим не визнано її право власності на вищевказане домоволодіння, суд вважає позов позивачки обгрунтованним та таким, що підлягає задоволенню, внаслідок чого визнає за нею право власності на дане володіння, що буде підставою для проведення державної реєстрації право власності на даний будинок, чим будуть відновлені її порушені майнові права. Суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та думки позивачки, яка наполягала на покладенні на неї судових витрат, не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: approved