Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] року народився син [PERSON]. З листопада 2016 року сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Посилається на те, що спочатку відповідач трохи надавав грошову допомогу на утримання сина, однак перестав допомагати і на даний час не приймає участі в його утриманні. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому не взмозі забезпечити належний рівень життя дитини. Відповідач хоча і не працює офіційно, але є працездатним, інших утриманців не має, а тому позивач вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у заявленому розмірі. У судове засідання позивач не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.20). Відповідач у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч. 2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 29.06.2016 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.4). Після припинення сімейних відносин сторін дитина проживає з позивачем, що підтверджується копією довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» від 07.03.2017 року (а.с.9). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батько приймав певну участь в матеріальному утриманні сина (а.с. 11), однак надавана ним допомога не є регулярною та на даний час взагалі став ухилятися від утримання дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язки утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні сина, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. Згідно ст.ст.180-184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в разі ненадання допомоги з них за рішенням суду стягуються аліменти у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини, а також те, що малолітня дитина знаходяться на утриманні позивачки, відповідач є працездатним, інших утриманців немає, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги [PERSON] про стягнення коштів на її утримання суд керується положеннями ч. 2 ст.91 Сімейного кодексу України, відповідно до яких жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже за змістом вказаних положень сімейного законодавства позивач як мати, з якою проживає дитина, має право на утримання від батька дитини -відповідача, до досягнення дитиною трьох років незалежно від будь-яких обставин, в тому числі і свого матеріального становища. Єдиною умовою, яка враховується при вирішенні цього спору, є спроможність батька дитини надавати таке утримання. Судом встановлено, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, у нього немає інших дітей (окрім сина [PERSON]) та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати, на підставі чого суд дійшов висновку про те, що він спроможний надавати утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи конкретну частку заробітку відповідача, яка підлягає стягненню на утримання позивача, суд враховує, що з нього стягнута сума у розмірі 700 грн. як аліменти на утримання дитини, а тому вважає обґрунтованою вимогу про надання утримання позивачу в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу). На думку суду такий розмір утримання буде достатнім для забезпечення невідкладних потреб позивача і не поставить відповідача у занадто скрутне матеріальне становище. На підставі ст..191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved