Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого 17.05.2010 року та згідно з рішенням Виконкому Вінницької міської ради від 06.05.2010 року за №956 позивачу на праві приватної власності належить будинковолодіння [ADDRESS]. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає в ньому разом із членами сім'ї. [PERSON] був знайомим сина позивача, на прохання якого позивач надала згоду на тимчасову реєстрацію відповідача у її будинку і 28.07.2006 року він був зареєстрований. Однак у будинок відповідач не заселявся, ніколи в ньому не проживав, своїх речей не зберігав. Він обіцяв знятись з реєстрації за першою вимогою, проте не зробив цього. [PERSON] з часу реєстрації в будинку, вже майже 12 років, не проживає в спірному приміщенні, своїх речей там не зберігає, участі в утриманні даного приміщення та оплаті комунальних послуг не бере. Реєстрація відповідача в будинку, належному позивачу, створює для неї перешкоди в користуванні власністю, що стало підставою звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого 17.05.2010 року та згідно з рішенням Виконкому Вінницької міської ради від 06.05.2010 року за №956 позивачу на праві приватної власності належить будинковолодіння [ADDRESS]. [PERSON] є власником будинку, зареєстрована та проживає в ньому разом із членами сім'ї. [PERSON] був знайомим сина позивача, на прохання якого позивач надала згоду на тимчасову реєстрацію відповідача у її будинку і 28.07.2006 року він був зареєстрований. Однак у будинок відповідач не вселявся, ніколи в ньому не проживав, своїх речей не зберігав. Він обіцяв знятись з реєстрації за першою вимогою проте не зробив цього. [PERSON] з часу реєстрації в будинку, вже майже 12 років, не проживає в спірному приміщенні, своїх речей там не зберігає, участі в утриманні даного приміщення та оплаті комунальних послуг не бере. Реєстрація відповідача в будинку, належному позивачу, створює для неї перешкоди в користуванні власністю, що стало підставою звернення до суду з позовом. Факт відсутності відповідача в будинку більше одного року підтверджується письмовими поясненнями трьох сусідів, довідкою квартального комітету мікрорайону «Димитрівський» за №783 від 23.05.2018 року. Згідно із ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок, зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Положеннями ч. 3 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку та брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач членом сім'ї позивача не є, факт його не проживання за місцем реєстрації понад один рік встановлений, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача юридичне значення, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням з відповідною частиною господарських будівель і споруд, доведеними. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved