Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 12 грудня 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харків від 19.05.2015 р.. Від даного шлюбу вона з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки він працездатний, неофіційно займається комерційною діяльністю, його щомісячний дохід складає не менше 10 000 гривень, хронічними захворюваннями він не страждає, інших осіб на утриманні не має. Її доходи значно менші та недостатні для належного утримання сина та його повноцінного фізичного розвитку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 2 000 гривень щомісячно з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення сином повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, частково, а саме в розмірі 300 гривень, посилаючись на те, що доводи викладені позивачем в позовній заяві щодо зайняття ним комерційною діяльністю та отримання ним доходу в розмірі не менше 10 000 гривень є лише її припущенням та не відповідають дійсності, доказів нею не надано. Зазначив, що, починаючи з Дня народження сина і по теперішній час він не припиняв його матеріального утримання, постійно приймає участь у його вихованні, намагаючись надати дитині повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня докладає зусиль у вирішенні її повсякденних питань та проблем, незважаючи на те, що мешкає в іншому місці. Також вказав, що протягом тривалого часу не може з позивачем дійти згоди щодо способу виконання ним обов'язку з утримання сина, причиною цього є те, що позивач вимагає від нього приймати участь в утриманні дитини виключно в грошовій формі. Натомість його такий спосіб не влаштовує, так як він не впевнений, що ці кошти будуть використанні позивачем саме на утримання сина, тому він пропонував позивачу надавати допомогу в натуральній формі (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування та відпочинку). Після розірвання шлюбу з позивачем син декілька разів приїздив до нього на літніх канікулах та новорічні і різдвяні свята, кошти на проїзд надавалися ним, під час гостювання він повністю забезпечував дитину як матеріально, так і повноцінним батьківським піклуванням та турботою. Крім того, він придбав сину мобільний телефон та організував святкування його Дня народження. Вказав, що в даний час він не працює, офіційних джерел доходу не має, майже десять років має хворобу серця, яка на сьогодні прогресує та ускладнилася, він періодично проходить курс лікування та профілактики. До того ж він має на утриманні матір - [PERSON], 1948 року народження, яка є пенсіонером і перебуває на повному його утриманні. На його думку позивач є фізичною особою-підприємцем, її дохід в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати в Україні, а саме в два-три рази більше ніж його дохід. Вважає, що дохід позивача є значно кращим ніж його. А тому, просить суд стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 грудня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харків від 19.05.2015 р. (а. с. № 4). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], про свідчить копія свідоцтва по народження (а. с. № 6). [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а. с. № 3). Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає з матір'ю в м. Южноукраїнськ Миколаївської області та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак з урахуванням обставини, зазначених у ст. 182 СК України. Позивач є фізичною особою-підприємцем. Як зазначила в судовому засіданні остання, вона регулярного доходу не має, її доходу не вистачає для повного забезпечення потреб сина, який стрімко зростає та потребує більших матеріальних витрат, навчається в гімназії, відвідує додаткові платні факультативи та уроки, навчається вокалу в студії «Адажіо», приймає участь у конкурсах та фестивалях мистецтва і культури, що потребує значних коштів для запису пісень в студії звукозапису, придбання сценічних костюмів та артистичних реквізитів. До того ж дитина перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога та лікаря-гастроентеролога, потребує лікування, медичного обстеження (УЗД щитовидної залози та аналізи на гормони), а також лікується у стоматолога, носить корегуючи протези ортодонтичного призначення, на які вона витратила 3600 гривень. Її доходу вистачає лише на забезпечення сину харчування та придбання предметів особистого вжитку, а тому вона вимушена звертатися за матеріальною допомогою до своїх близьких. На підтвердження своїх тверджень позивач надала копію довідки, виданої Южноукраїнською гімназією № 1, копію довідки про огляд педіатра від 24.02.2016 р., копію результатів лабораторного обстеження [PERSON], копію карти призначень (ортодонтичний кабінет стоматологічного відділення СМСЧ-2 м. Южноукраїнськ). В свою чергу відповідач офіційно не працює, що зазначили як позивач, так і відповідач. Позивач стверджувала, що щомісячний дохід відповідача складає не менше 10 000 гривень, однак прямого доказу суду не надала, але на підтвердження того, що відповідач працює в ТОВ «Фармасі Україна», яке здійснює продаж парфумерно-косметичної продукції з товарним знаком «Фармасі», має статус «Золотий директор», займається маркетингом, отримує крім заробітної плати бонуси та додаткові виплати, премії та заохочення в грошовому еквіваленті, позивач надала суду фотознімки з сайту ТОВ «Фармасі» датовані 27.09.2015 р., 19.10.2015 р., 28.10.2015 р., 15.11.2015 р., 19.11.2015 р. та 13.02.2016 р.. Відповідач в запереченні на позов стверджує, що,починаючи з Дня народження сина і по теперішній час він не припиняв його матеріального утримання, постійно приймає участь у його вихованні, намагаючись надати дитині повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня докладає зусиль у вирішенні її повсякденних питань та проблем, незважаючи на те, що мешкає в іншому місці, бажає надавати сину допомогу в натуральній формі (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування та відпочинку), має на утриманні матір, яка є пенсіонером і перебуває на повному його утриманні, також сам періодично проходить курс лікування та профілактики, натомість посилається на те що офіційних джерел доходу не має. З огляду на це суд приходить до висновку, що відповідач працює неофіційно та отримує дохід. Твердження відповідача про те, що він постійно приймає участь в утриманні та вихованні сина не позбавляє права позивача звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини та отримувати аліменти за рішенням суду. До того ж відповідач не надав жодного доказу того, щоб спростувати доводи позивача про те, що він не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Доказів про стан свого здоров'я відповідач також суду не надав, а тому його доводи про те, що через хворобу не має можливість сплачувати аліменти в розмірі більше ніж 300 гривень не можуть бути прийняті судом. Також не надав доказів того, що має на утриманні непрацездатну матір, яка має статус пенсіонера. Твердження відповідача про те, що дохід позивача в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати в Україні, а саме в два-три рази більше ніж його дохід, залишилися не доведеними суду. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, в тому числі заперечення відповідача на позовну заяву, дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи і заперечення, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Такого висновку суд приходить з урахуванням того, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, але не надає допомоги на її утримання, чим порушує свій обов?язок як батька утримувати сина до досягнення ним повноліття, встановлений ст. 180 СК України, а також те, що згідно вказаної статті СК України обов'язок утримувати неповнолітню дитину стосується і матері дитини. На думку суду, відповідач в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень. Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також суд звертає увагу сторін, на те, що згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial