Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та скасування реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але він фактично за місцем реєстрації не проживає, особистих речей відповідача в будинку немає і ці обставини підтверджуються відповідним актом. Відповідач ніяких зобов`язань по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, його речі у квартирі відсутні. Позивач вказує, що наявність зареєстрованої, але не проживаючої в його квартирі особи, утворює матеріальні проблеми, пов`язані з отриманням субсидії та подальшому користуванні квартирою, у зв`язку з чим просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації у вказаній квартирі. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2017 позивач [PERSON] є власницею будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , однак фактично там не проживає, про що свідчить акт, складений депутатом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 04.04.2019, за підписами сусідів (а.с. 6). Згідно наданого акту про обстеження домоволодіння від 04.04.2019, відповідач [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації, тобто з 19.11.2011 року (а.с. 29). Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволені позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial