Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила встановити факт її перебування у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Акібо Натуральні продукти» на посаді менеджера з 15 лютого 2011 року по 30.03.2012 року, зобов'язати відповідача оформити документи про прийняття [PERSON] на роботу за основним місцем роботи та внести запис до трудової книжки, стягнути із Товариство з обмеженою відповідальністю «Акібо Натуральні продукти» на її користь невиплачену заробітну плату станом на 30.03.2012 року у розмірі 13700 грн. 00 коп. середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 51261 грн. 46 коп. та суму інфляційного збільшення основного боргу по заробітній платі за період з 30.03.2012 року по 06.02.2015 рік у розмірі 3337 грн. 66 коп., стягнути із ТОВ «Акібо Натуральні продукти» моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп., зобов'язати відповідача сплатити усі необхідні страхові внески до пенсійного фонду, фондів соціального страхування та податкові зобов'язання за період виконання позивачем посадових обов'язків у ТОВ «Акібо Натуральні продукти» з 15.02.2011 року по 30.03.2012 рік. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 15 лютого 2011 року вона за наслідками співбесіди була прийнята на роботу на умовах повного робочого дня на посаду менеджера по роботі з клієнтами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акібо Натуральні продукти». Безпосереднє рішення про прийняття на вказану посаду приймалося керівником цього підприємства - [PERSON]. На вказаній посаді позивачка працювала більше ніж 1 календарний рік, однак за наслідками трудових правовідносин, вона має усі підстави вважати, що вказане підприємство та його безпосередній керівник грубо порушує трудове та податкове законодавство, систематично використовує обман та неоплачувану працю робітників, зокрема нехтує обов'язками, щодо сплати відповідних податків та соціальних внесків, з огляду на наступне. Під час приймання позивача на роботу директор підприємства [PERSON] зазначив, що приймає її на посаду менеджера у власну фірму ТОВ «Акібо Натуральні продукти» та бере на себе обов'язок роботодавця щодо її офіційного оформлення. На запитання позивача чи можу вона отримати трудову угоду чи копію наказу, він вказав, що оформлення відбулось у формі наказу по підприємству, оригінал якого зберігається у м. Києві, та згодом він надасть можливість для ознайомлення з ним. Керівник ТОВ «Акібо Натуральні продукти» [PERSON] зазначив позивачу графік роботи, вказавши час приходу на роботу о 09 год. 00 хв., обідні перерви з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та закінчення робочого часу о 18 год. 00хв. згідно штатного розкладу, на що позивачка погодилась. Крім того, роботодавець детально зупинився на посадових обов'язках, вказавши, що позивач як менеджер по роботі з клієнтами зобов'язана вести пошук потенційних клієнтів, зв'язуватися з ними засобами електронної пошти або телефонного зв'язку, проводити презентацію програмного продукту, зокрема розробку для них власних сайтів та у разі зацікавленості оформлювати відповідні замовлення, договори та інші супровідні документи. За виконання своїх посадових обов'язків [PERSON] зобов'язувався сплачувати позивачу щомісячну заробітну плату у наступних розмірах: за перший місяць роботи / лютий 2011 рік / - 800 грн. 00 коп. березень місяць 2011 року - 1000 грн.00 коп. квітень 2011 року - 1200 грн.00 коп.; травень 2011 року - 1400 грн.00 коп.; червень 2011 року - 1600 грн.00 коп.; липень 2011 року - 1700 грн.00 коп. далі по 1700 грн. щомісячно. Оскільки, на вказаній посаді позивачка пропрацювала до березня місяця 2012 року включно, загальний розмір її заробітної плати за період роботи на ТОВ «Акібо Натуральні продукти» склав 19600 грн. 00 коп. Місцем виконання посадових обов'язків директор ТОВ «Акібо Натуральні продукти» вказав позивачу робоче місце у офісі за адресою: м. Харків, вул. Шатилова дача, буд. 4, 7 поверх, офіс № 610, саме за цією адресою вона працювала увесь час з лютого 2011 року по березень 2012 року. Після першого місяця роботи директор [PERSON] у формі прохання сповістив позивача, що не може вчасно сплатити заробітну плату, оскільки йому саме зараз дуже необхідно купити певну оргтехніку і він розрахується у наступному місяці. Крім того, на нагадування надати наказ про працевлаштування та здійснення запису у трудовій книжці відповідач пояснив, що просто не встиг оформити офіційно, та обіцяв виправити це найближчим часом. Також під час цієї розмови [PERSON] запропонував збільшити заробітну платню за рахунок того, що до посадових обов'язків позивачу додається обов'язок з написання анотацій до книжок, на що позивачка також погодилася, оскільки на той час ще вважала [PERSON] порядною та законослухняною людиною. Надалі, [PERSON] ігноруючи свій обов'язок роботодавця, сплачував заробітну плату частково та не кожен місяць, аргументуючи відсутність належної суми грошей: необхідністю прийняття на роботу нових працівників-програмістів, нестачею грошей для сплати оренди офісу. У добровільному порядку керівник ТОВ «Акібо Натуральні продукти», [PERSON] сплатив позивачці 3900 грн. 00 коп. за весь період її роботи у його на фірмі. Крім того, у березні місяці 2012 року після того, як позивачка повідомила йому, що має намір звернутися до компетентних органів за захистом власних трудових прав працівника, [PERSON] вказав, що не вчинив жодних дій з офіційного оформлення позивача на підприємство, що позбавляє [PERSON] права на звернення до цих органів, оскільки вони не мали трудових правовідносин. Усвідомивши ступінь протиправних дій з боку директора ТОВ «Акібо Натуральні продукти», позивачка припинила трудові правовідносини та вимагала від нього відповідно до положень КЗпП України провести з неї розрахунок за заборгованістю з заробітної плати у останній день роботи, на що отримала категоричну відмову. Позивачка вважає, що [PERSON] грубо порушивши трудове законодавство та законодавство про соціальний захист, оскільки не оформивши наказом по підприємству фактично існуючі трудові правовідносини, керівник по-перше ввів в оману, протиправно позбавивши позивача трудового стажу за вказаний період та відповідних нарахувань у вигляді внесків до фондів соціального страхування та на сам перед пенсійного стажу. Також він не здійснив відповідних податкових розрахунків до державного бюджету України. Загальний розмір заборгованості по заробітній платі на кінець трудових правовідносин склав 15700 грн. 00 коп. Далі позивачка почала готувати документи для судового захисту своїх прав, про що дізнався [PERSON], який відразу почав під час зустрічей повертати заборгованість по заробітній платі, що послугувало для позивача приводом не звертатися до суду, оскільки вважала, що він сплатить заборгованість у повному обсязі. Однак, після того, як керівник підприємства [PERSON] сплатив лише 2000 грн. 00 коп. із загального розміру заборгованості. Таким чином, загальний розмір заборгованості за заробітною платою у травні 2012 року за вирахуванням сплаченої частини склав 13700 грн. 00 коп. Трудові правовідносини були припинені 30 березня 2012 року. На цей день можна розрахувати розмір середнього заробітку за календарний місяць за період роботи з 15 лютого 2011 року по 30 березня 2012 року за наступною формулою: сукупний розмір заробітної плати за період 800 грн. + 1000 грн. + 1200 грн. + 1400 грн. + 1600 грн. + 1700 грн. + / 1700 грн. x 7 /, кількість відпрацьованих календарних місяців - 13. За результатом розрахунку на думку позивача, розмір середньомісячної заробітної плати 1507 грн. 69 коп. Вказані грошові кошти не сплачені позивачу до сьогодні. Крім того, позивачка вважає, що розрахунок компенсації середнього заробітку за прострочення за весь час затримки на день фактичного виплати заробітної плати складає 51261 грн. 46 коп. / 1507,69 грн. х 34 міс. /, де - 34 міс. кількість місяців прострочення виплати заробітної плати. Інфляційне збільшення суми основної заборгованості за встановленими Державним комітетом статистики України індексами інфляції складає: загальний розмір основного боргу - 13700 грн.00 коп. період, за який розраховується індексація: 30.03.2012 р. 06.02.2015 р. індекс інфляції за заданий період: 1.244 Інфляційне збільшення заборгованості: 3337 грн. 66 коп. Загальна сума заборгованості з урахуванням інфляції складає 17037 грн.66 коп. Таким чином, позивачка вважає, що у зв'язку із непогашеною заборгованістю із заробітної плати, яка виникла з вини відповідача - ТОВ «Акібо Натуральні продукти» з дня звільнення по день звернення до суду з урахуванням індексу інфляції, вона не отримала свою заробітну плату за період часу з 30 березня 2012 року по 06 лютого 2015 року, тому має право на стягнення з відповідача: -суми основного боргу за несплачену у день звільнення заробітну плату у розмірі 13700 грн. 00 коп. -середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати, яка станом на 06.02.2015 року складає 51261 грн. 00 коп..; -інфляційного збільшення суми основної боргу із заробітної плати за період з 30.03.2012 року по 06.02.2015 рік у розмірі 3337 грн. 66 коп. Крім цього позивачка вважає, що у звязку з тим, що відповідач в день звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, вчинив численні порушення прав та вимусив позивача 3 роки життя займатися пошуком можливостей захисту грубо порушених прав, заподіяло їй величезні моральні страждання, увесь цей час вона отримувала негативні наслідки неможливості скористатися справедливо заробленими чесною та сумлінною працею грошима, відсутності соціального захисту за період та стажу, що буде обліковуватись при пенсійному забезпеченні, оскільки на все це вона розраховувала за умовами приймання її на роботу до відповідача, крім того ця ситуація негативний вплив на сімейні відносини, оскільки вона та сім'я були позбавлені нормального матеріального забезпечення за вказаний період, а тому вважає отримати грошову компенсацію згідно ст. 237-1 Кзот України, за якою відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральний збиток (шкоду), котрий позивачка розраховує у розмірі 50000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник [PERSON] за довіреністю [PERSON], підтримав позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ « Акібо Натуральні продукти» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Третьої особи керівника ТОВ « Акібо Натуральні продукти» [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладанні трудового договору з фізичною особою. Відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Роз'яснюючи питання про момент, з якого договір вважається укладеним, Пленум Верховного Суду України у п.7 Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів визначив, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. [PERSON] ст. 24-1 КЗпП України, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. В порядку ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] у заявлених позовних вимогах, просила встановити юридичний факт, що вона працювала на певній посаді у відповідача у визначений період. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.ст. 21, 24 КЗпП України, позивачкою не заявлялись вимоги щодо визнання трудового договору укладеним між нею та відповідачем, що було б підставою для твердження про виникнення трудових відносин. Встановлення лише факту, щодо якого позивачка заявляє вимоги, не свідчить про укладання трудового договору / в розумінні ст. 21 КЗпП України /, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не приймає доводи представника позивача взяти до уваги пояснення свідків, які були допитані в іншому судовому засіданні та іншому складі суду / Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2013 року а.с.20 / тому як пояснення свідків можуть бути покладені в основу рішення, які допитані безпосередньо в судовому засіданні. Заяв клопотань про допит свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані раніше в іншому судовому засіданні по іншій справі, заявлено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців позивачка [PERSON]Р, є фізичною особою підприємцем / а. с. 50 / Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не надано достатніх доказів на підтвердження того, що між неї та відповідачем [PERSON] було укладено саме трудовий договір, тобто виникли трудові відносини, а наприклад не цивільно-правові з ФОП / за договором підряду та інше /. Судове рішення не може бути постановлено на припущеннях. В порядку п.6 ст. 24 КЗпП України додержання письмової форми при укладанні трудового договору є обовязковим при укладанні трудового договору з фізичною особою. При письмовій формі трудового договору він укладається у двох екземплярах, один з котрих знаходиться у працівника. Якщо працівник лише письмово подав заяву, на якої досягнуто згоди про прийняття на роботу, видано наказ чи розпорядження про прийняття на роботу, але письмово договір не укладався і у працівника копії трудового договору немає, то такий трудовий договір укладено в усній формі. Враховуючи, що в судовому засіданні позивачкою вимоги щодо визнання трудового договору укладеним не заявлялись, ствердження позивачкою про виконання нею певних робіт не є безспірним доказом виконання обов'язків саме за трудовим договором, оскільки трудовий договір укладається із працівником - власником або уповноваженим ним органом на вільну посаду згідно штатного розкладу. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достатність доказів, суд вважає, що вимоги про встановлення юридичного факту не підлягають задоволенню. Враховуючи, що вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди ґрунтуються на нормах трудового законодавства (ст. ст. 115,116, 237-1 КЗпП України) та залежать від існування між сторонами трудових відносин, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведено існування трудових відносин. Таким чином, у звязку з недоведеністю позивачкою існування трудових відношень, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачку відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір » звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір згідно зі ст. 88 ЦПК України за вимогами про стягнення заробітної плати та моральної шкоди необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed