Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що шлюб з відповідачем розірвано, від спільного життя вони з відповідачем мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. На даний час, а саме з 01.09.2017, син навчається в Харківському державному автотранспортному коледжі на ІІІ курсі денної форми навчання . Змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, син не має, тобто потребує батьківського утримання та матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Проте, нею здійснюються додаткові витрати на придбання навчально-методичних посібників, підручників, харчування, одягу, проїзду спільного з відповідачем сина. Таким чином, вона не має змоги самостійно утримувати [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 27.11.2017 року аліменти стягувалися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.11.2017 року та до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття.Тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання . Також уточнила, що доказів того, що відповідач працює, вона не має. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що він не має реальної можливості надавати повнолітньому синові матеріальну допомогу на період його навчання, оскільки являється інвалідом ІІ групи та ніде не працює. Представник відповідача - адвокат Равницька Л.С. просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2006 сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 571, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , який з 01.09.2017 по даний час навчається в Харківському державному автотранспортному коледжі на ІІІ курсі денної форми навчання. Термін закінчення навчання - 30.06.2021, що підтверджується виданою вказаним навчальним закладом довідкою № 18/20 від 16.03.2020. Син сторін спору отримує щомісячно стипендію , що не оспорювалось позивачем в судовому засіданні . З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що вона працевлаштована, має регулярний дохід, а саме отримує заробітну плату, розмір якої становить близько 6000 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є непрацездатною особою, інвалідом ІІ групи загального захворювання, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 711 гривень 21 копійки.. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У стаття 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки, відповідач, маючи статус інваліда ІІ групи, є непрацездатним та відповідно отримує пенсію по інвалідності. Доказів отримання ним інших доходів матеріали справи не містять, а тому відсутні умови за якими він може надавати сину таку матеріальну допомогу. Крім того, син сторін , [PERSON] , [INFO] , навчається у в Харківському державному автотранспортному коледжі на ІІІ курсі денної форми навчання, тобто дане навчання передбачає отримання стипендії у розмірі, про що повідомила позивач в судовому засіданні . Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період його навчання. Позов таким чином не ґрунтується на встановлених обставинах спору та законі, а тому задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed