Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради та просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер 12 березня 2011 року. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала їй та її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі договору міни №22966 від 29 травня 1998 року та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2008 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року за позивачкою та [PERSON] були визначені частки у спільній сумісній власності, а саме по ? частині вищевказаної квартири. Також позивачка зазначила, що 12 березня 2011 року її чоловік [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. 15 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2008 року не було зареєстровано у встановленому законом порядку. У звязку з цим, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання представником судової повістки. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 1956 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії ЯУ №533547. 29 травня 1998 року на [PERSON] товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір міни №22966, згідно з яким останні отримали у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною пл. 43, 3 кв. м., житловою пл. 27, 2 кв. м. В подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2008 року, що набрало чинності, вищевказаний договір міни був визнаний дійсним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року, що набрало чинності, за позивачкою та [PERSON] були визначені частки у спільній сумісній власності, а саме по ? частині вищевказаної квартири. 12 березня 2011 року [PERSON] помер. що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №257323. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. 15 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена відповідна спадкова справа №99/2013 відносно майна померлого [PERSON] Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Тому, [PERSON], як дружина померлого, є спадкоємицею першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У свою чергу, ст. 1297 ЦК України встановлює обовязок спадкоємця звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Також судом встановлено, що позивачка звернулася до Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2008 року не було зареєстровано в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. Згідно п. 3.3 вказаного листа, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Тому, оскільки [PERSON] був власником ? частини квартири [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на вказану частину квартири. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved