Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що позивач є власником вищезазначеного домоволодіння але в будинку зареєстрована [PERSON] , яка не є членом родини та не проживає за зазначеною адресою з 2011 року. На підставі викладеного [PERSON] , просить задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив суду не надала, належним чином була повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи. За наявності матеріалів у справі, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, що відповідає ст.280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2011 посвідченого приватним нотаріусом Маршаловою М.В., витягу з державного реєстру правочинів про державну реєстрацію права власності від 20.06.2011 належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 10-11, 12, 13). Згідно свідоцтва про право власності [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33-36). Відповідно довідки виданої Новософіївською сільською радою від 03.06.2020 №0213/620 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2011 року за зазначеною адресою не проживає (а.с. 19). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами позивача, а відповідач по справі в будинку по [ADDRESS] не проживає з 2011 року, та витрат на утримання будинку не несе. Згідно ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у будинку позивача, використовує будинок не за цільовим призначенням, тобто не для проживання, а виключно для реєстрації місця проживання, що порушує права позивача як власника будинку, зазначені у ст. 150 ЖК України та ст. ст. 317, 319 ЦК України, а іншого порядку, результатом якого є зняття відповідача з реєстрації в будинку позивача, законодавством не передбачено (окрім зняття з реєстрації в добровільному порядку). На підставі викладеного та

Outcome: approved