Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.07.2013 року помер її рідний брат, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 0,1406 гектарів у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провулок Шевченка, 42 А, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520681000:02:004:0794, що належала померлому на праві спільної сумісної власності разом з позивачем та відповідачем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 933751 від 27.08.2013 року. До даного держаного акту додається додаток серії АА номер 064483, в якому зазначено список співвласників земельної ділянки: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, 47/100 часток якого належать позивачу на підставі договору дарування частини жилого будинку; спадкодавцю [PERSON] також на підставі договору дарування належало 23/100 частки даного будинковолодіння. Інші 15/50 часток будинковолодіння належать на праві власності відповідачу [PERSON], на підставі договору дарування. 04.12.2012 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право позивачу по справі. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, так як він жив одиноко. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки не визначено розмір часток у спільній власності. За наведених обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 933751 від 27.08.2013 року, виданого на імя [PERSON], остання являється власником земельної ділянки площею 0,1406 гектарів у межах згідно з планом, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район с. Вінницькі Хутори, ІІІ - й провулок Шевченка, 42 А, кадастровий номер 0520681000:02:004:0794. До даного держаного акту додається додаток серії АА номер 064483, в якому зазначено список співвласників земельної ділянки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15 - 16). На даній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, 47/100 часток якого належать позивачу на підставі договору дарування частини жилого будинку; [PERSON] також на підставі договору дарування належать 23/100 частки даного будинковолодіння, інші 15/50 часток будинковолодіння належать на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с.17 - 20). 24.07.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 272162 від 26.07.2013 року (а.с.6). 04.12.2012 року померлий вчинив заповіт, який був посвідчений секретарем Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 330, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів позивачу по справі (а.с.10). Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, так як він жив одиноко, що підтверджується виписками з по господарської книги (а.с. 30 - 44). Згідно довідок Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.23 - 25), за життя [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON], [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1406 га, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, ІІІ-й провулок Шевченка, 42 А. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки не визначено розмір часток у спільній власності (а.с. 45). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 4 ст. 355 ЦК України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Ч.1 с. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Нормою ст. 120 ч. 4 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, частка у праві власності на будинковолодіння спадкодавця [PERSON] визначена, згідно договору дарування, у розмірі 23/100 частини і виділена в натурі, частки інших співвласників [PERSON] 15/50 часток та [PERSON] 47/100 часток також чітко визначені, то відповідно їх частки у праві власності на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок з господарськими будівлями та спорудами, також дорівнюють відповідно, у спадкодавця [PERSON] - 23/100 частки, [PERSON] - 15/50 часток, а позивачу [PERSON] також має належати 47 /100 часток . За даних обставин суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved