Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до Одеської міської ради, за участю третьої особи - [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 165/1000 частин квартири [ADDRESS]. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 165/1000 частин квартири [ADDRESS]. Позивачка звернулася до Першої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, оскільки договір купівлі-продажу вищевказаної квартири № 27719 від 20 червня 2001 року, укладений між [PERSON] та померлою [PERSON] не був нотаріально посвідчений. Через протиріччя правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2001 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача Одеської міської ради а також третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи Одеської Нової біржі у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачки за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2001 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27719, а саме 165/1000 частин квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був укладений на Одеськійй товарній біржі відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №27719 від 20 червня 2001 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за [PERSON] було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 17 липня 2001 року в реєстрі під №405, стор. 204, кн. 2779 пр. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частин квартири [ADDRESS]. [PERSON] є донькою померлої [PERSON], та спадкоємицею першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Відповідно до ст. 1296 ЦК України Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У свою чергу, ст. 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка [PERSON] звернулася до Першої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття вищевказаної спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, оскільки договір купівлі-продажу вищевказаної квартири № 27719 від 20 червня 2001 року, укладений між [PERSON] та померлою [PERSON] не був нотаріально посвідчений. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла грошову суму у розмірі 4 577, 00 грн. за продаж 165/1000 частин вищевказаної квартири, а 17 липня 2001 року цей договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН в реєстрі під №405, стор. 204, кн. 2779 пр. Тому, вищевказаний договір купівлі-продажу є дійсним, виходячи з наступного. Оскільки договір був підписаний сторонами 20 червня 2001 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в червні 2001 року [PERSON] не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачка не має можливості отримати в порядку спадкування спірну квартиру за законом, що порушує її права. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2001 році. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, у судовому засіданні доведено, що умови договору сторони виконали належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Крім того, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу є дійсним, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 165/1000 частин квартири [ADDRESS], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved