Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до\~\~\~ [PERSON] міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів. Позивач зазначає, що\~ Рішенням 4 сесії 5 скликання [PERSON] міської ради\~ №621 від 05.02.2008 року їй надано\~ у приватну власність\~ земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва в районі вулиці Озерної, поз. 289 в м. Ужгороді. Рішенням 4 сесії 5 скликання [PERSON] міської ради\~№ 99 від 23.11. 2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до Рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11. 2006 року при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обовязкові умови: перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста. Вказане рішення носило зобовязальний характер для громадян, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови. 20.02.2008\~ року згідно платіжного доручення № 3222 позивачем\~ через\~ було перераховано суму 20 000,00\~ грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «розрахунок внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород». Постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а-1024/11 від 14.02.2013 р., яка набрала законної сили 20.03.2014 року, на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення [PERSON] міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано. Даною постановою встановлено, що фактично рішенням [PERSON] міської ради від 23.11.2006 року № 99 «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва» встановлено додатковий вид загальнообовязкового платежу до місцевого бюджету, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Таким чином на думку позивача [PERSON] міська рада безпідставно володіла\~\~ коштами позивача в сумі 20 000,00\~ грн. і після визнання рішення [PERSON] міської ради від 23.11.2006 року № 99 незаконним, повинна була повернути їй\~ такі, чого відповідачем не було здійснено. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму грошових коштів та сплачений позивачем судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи,\~ надавши правову оцінку кожного доказу,\~ встановив наступні обставини справи. Рішенням 4 сесії 5 скликання [PERSON] міської ради\~ №621 від 05.02.2008 року [PERSON] надано\~ у приватну власність\~ земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва в районі вулиці Озерної, поз. 289 в м. Ужгороді. Рішенням 4 сесії 5 скликання [PERSON] міської ради\~№ 99 від 23.11. 2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до Рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11. 2006 року при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обовязкові умови: перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста. Вказане рішення носило зобовязальний характер для громадян, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови. 20.02.2008\~ року згідно платіжного доручення № 3222, що міститься в матеріалах цивільної справи, позивачем\~ через\~ Укрексімбанк м. Ужгорода було перераховано суму 20 000,00\~ грн. до міського бюджету м. Ужгорода з призначенням платежу «розрахунок внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород». Позивач вказує на те, що фактично внесені кошти із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно рішення [PERSON] міської ради № 99 від 23.11.2006 р. ІУ сесії У скликання. [PERSON] зазначає, що в травні 2015 року вона дізналася про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2а-1024/11 від 14.02.2013 р., яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення [PERSON] міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано. Відтак вказана обставина спонукала позивача звернутись до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] міської ради безпідставно набутих коштів у розмірі 20 000,00\~ грн. У звязку наведеним позивач просить суд поновити строк позовної давності для захисту її порушеного права. Зазначеною позивачем постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів від 24.01.2007 р. № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Враховуючи, що про вказане рішення позивач дізналася тільки у травні 2015 року, суд вважає за можливе поновити позивачу строк позовної давності. Згідно ч.2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На підставі викладеного, з врахуванням того, що положеннями ст. 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок, суд приходить до переконання, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved