Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в інтересах якого діє його законний представник [PERSON], про виділ в натурі 38/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивачка посилалась на те, що їй на підставі договору дарування частини комунальної квартири від 18.01.2010 року належить 38/100 частини комунальної квартири [ADDRESS]. Відповідачеві [PERSON], 1999 року народження , інтереси якого представляє опікун [PERSON], належить на праві власності 62/100 частини вказаного нерухомого майна. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про відповідне користування квартирою , вона змушена звертатися до суду за захистом свого права на виділ своєї частки із загального майна. За клопотанням позивача була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза за рахунок Державного бюджету України. За висновком судового експерта № 6544/10235 від 31.10.2016 року з технічної точки зору провести виділ 38/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників та з відступом від них неможливо. У зв'зку з чим позивачка 08.12.2016 року подала уточнену позовну заяву, відповідно до якої змінила позовні вимоги, просила визначити порядок користування 38/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] , що належить їй на праві власності, у відповідності з висновками судової будівельно-технічної експертизи № 7926/8117 від 17.01.2011 року та від 31.10.2016 року. Ухвалою суду від 08.12.2016 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду . У судовому засіданні в обґрунтування заявлених змінених вимог [PERSON]зазначала, що на підставі договору дарування частини комунальної квартири від 18.01.2010 р. їй на праві власності належить 38 / 100 частини комунальної квартири [ADDRESS], загальною площею 30,2 кв.м. (житловою площею 21,2 кв.м.) з відповідною частиною місць загального користування.Відповідно до технічної характеристики квартири їй належить 2 житлові кімнати, житловою площею 12,0 кв.м. «літ. 3» та 9,0 кв.м. «літ. 6». Інша частина зазначеної квартири, площею 37,9 кв.м., що складає 62/100 належить на праві власності [PERSON], 1999 року народження, який мешкає у цій квартирі разом зі своїм опікуном [PERSON], займаючи кімнати житловою площею 24,1 кв.м. «літ.4» та 12,8 кв.м. «літ.5» Не зважаючи на те, що підсобні приміщення повинні знаходитися у загальному користуванні її мешканців, відповідачем по справі було самовільно здійснено переобладнання місць загального користування, без узгодження своїх дій з позивачем, внаслідок чого замуровані вхідні двері з коридору до кухні та прорізаний новий вхідний пройом в стіні до кухні з кімнати, що належить [PERSON] У зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості користуватися кухнею. Законний представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. При цьому представник відповідача пояснила суду, що між сторонами у зв'язку з користуванням вказаною комунальною квартирою склалися тривалі неприязні стосунки. Кухні у вказаній квартирі як такої немає, а є лише веранда, яка використовується як кухня. Крім того, будинок дуже старий, спірні приміщення не є місцями загального користування, за винятком лише коридору. Вказані переобладнання у квартирі дійсно проводилися, проте не ними, а донькою попереднього власника. Суд, вислухавши пояснення позивача , законного представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судовим розглядом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування на праві власності належить 38/100 частини комунальної квартири за [ADDRESS], загальною площею 30,2 кв.м. (житловою площею 21,2 кв.м.) з відповідною частиною місць загального користування. Відповідно до технічної характеристики квартири [PERSON] займає дві житлові кімнати площею 12,0 кв.м. «літ.3» та 9,2 кв.м. «літ.6». Інша частина зазначеної квартири, площею 37,9 кв.м., що складає 62/100 належить на праві власності [PERSON], 1999 року народження, який мешкає у цій квартирі разом зі своїм опікуном (бабусею) [PERSON], займаючи кімнати житловою площею 24,1 кв.м. «літ.4» та 12,8 кв.м. «літ.5». Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.04.2013 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали судової колегіі судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.05.2013 року по справі № 2/639/349/2013 встановлено, що [PERSON], як власником 38/100 частини комунальної квартири за [ADDRESS], загальною площею 30,2 кв.м. (житловою площею 21,2 кв.м.) з відповідною частиною місць загального користування до 2010 року ( до укладення договору дарування) було самовільно перебудовано кімнату «літ.6» розміром 9,2 кв.м. під кухню, про що свідчить акт поточних змін від 12.05.2009 року, складений техніком КП «ХМБТІ», відповідно до якого у вищезазначеному приміщенні є умивальник та газова плита, підключена до газової труби шлангом. ( а. 60-62 інвентарної справи). Також вказані зміни щодо самовільного переобладнання, підтверджені витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.( а. 66 інвентарної справи). З протоколу зборів щодо розгляду заяви [PERSON] від 12.06.2012 року вбачається, що [PERSON] придбавши 38\\100 частин комунальної квартири, достеменно знала, що у вказаній частині відсутнє газопостачання з 2008 року. З долученого позивачкою до матеріалів справи висновку судової будівельно- технічної експертизи від 17.01.2011 року, проведеного по іншій справі, на який [PERSON] посилалась як на належний доказ в обгрунтування її вимог, вбачається, що визначити порядок користування зазначеними у позові приміщеннями між співвласниками відповідно до ідеальних часток не можливо, оскільки ці приміщення є приміщеннями загального користування. Крім того, з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивачем було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи лише на предмет визначення можливих варіантів виділу в натурі 38/100 частин комунальної квартири [ADDRESS], що належать їй на праві власності . За висновком вказаної судової будівельно-технічної експертизи № 6544/10235 від 31.10.2016 року з технічної точки зору провести виділ 38/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників та з відступом від них неможливо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Отже в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за їх недоведеністю належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed