Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2013 року позивачка є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, з 16.07.2000 року, відповідачі за вказаною адресою не проживають, житлом не користуються, власних речей там не зберігають, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, однак в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, чим перешкоджають позивачу вільно здійснювати своє право власності щодо житла, що позбавляє позивачку можливості отримати субсидію, сплачувати за відповідачів великі комунальні послуги. Просить суд винести рішення, якими визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала проти заочного розгляду справи, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик відповідно до ст.75 ЦП України, заяв про відкладення розгляду справи або заперечень на позов не надали. Зі згоди позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши позов, надані докази - договір купівлі-продажу від 08.05.2003, відповідно до якого позивачка [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.9), довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, відповідно до якої відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] (а.с.8), акт про не проживання від 21.12.2016 року з якого вбачається, що відповідачі за вищевказаною адресою не проживають з 16.07.2000 року, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 16.07.2000 року не користуються житлом - квартирою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачці, а також не користуються до теперішнього часу, власних речей там не зберігають, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації.

Outcome: approved