Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.09.2015р. розірвано. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2015р. визнано мирову угоду між нею та відповідачем, відповідно до якої вона набула право власності на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] добровільно виїхав з квартири, за місцем реєстрації з червня 2015 року не проживає. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, просила визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що речей і майна [PERSON] у квартирі немає, витрати на її утримання останній не несе, з червня 2015 року проживає за іншою адресою. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири/будинку право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.09.2015р. розірвано. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2015р. визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої остання набула право власності на квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] (позивач), [PERSON] (син позивача) та [PERSON] (відповідач). [PERSON] понад рік не проживає за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS], а саме з червня 2015 року, не здійснює оплату комунальних послуг. Вказані обставини підтверджуються рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.09.2015р., ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2015р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою про склад сімї від 21.12.2017р., виданою відділом реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради, довідкою, виданою ПП «УК «Житлофонд» від 21.12.2017р., поясненнями свідка [PERSON] Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Будь-які поважні причини, які б перешкоджали йому проживати у [INFO], відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і [PERSON] слід визнати особою, що втратила право користуватися жилим приміщенням у квартирі №43, що знаходиться в будинку №30 по пр. Миру в м. Шепетівка. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, тому вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Outcome: partial