Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO] та факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO], шляхом вступу у володіння будинком за адресою [ADDRESS], а також просить визнати за нею право власності на будинок за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою [ADDRESS]. За життя батько заповіт не склав, а тому єдиним спадкоємцем за законом вважає себе, оскільки після смерті батька фактично вступила у володіння будинком. В той же час при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини по закону після смерті батьків. Крім того у свідоцтві про її народження батько зазначений як «[PERSON]», тоді як у свідоцтві про смерть вказано «[PERSON]». Зазначені анкетні дані батька з відмінністю у написанні імені ускладнюють оформлення документів щодо оформлення спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Мукачівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилась, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні позову покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.01.1979 року, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Батько позивача [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого 25.12.1998 року виконкомом Зняцівської сільської ради, Мукачівського району, актовий запис № 57. Також судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої виконкомом Зняцівської сільської ради Мукачівського району № 1329/02-21 від 26.07.2016 року, згідно з погосподарської книги забудовником будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до технічного паспорту на будинок за адресою [ADDRESS] від 22.06.2016 року до складу останнього входить житловий будинок позначений під літ. «А» (рік побудови - 1965) та господарські будівлі (рік побудови - 1970). 09.08.2016 року позивач [PERSON] звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків. 09.08.2016 року державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю., розглянувши подані документи, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок, оскільки [PERSON] у встановлений законом строк своєчасно не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини по закону після смерті батьків про, що прийняла відповідну постанову. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] виконкомом Зняцівської сільської ради Мукачівського району, батько позивача зазначений як «[PERSON]». В той же час, згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30.01.1979 року батько позивача зазначений як «[PERSON]». При цьому факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надає право для подальшого оформлення спадщини. З огляду на зазначене, враховуючи наявні розбіжності у написання імені батька позивача, слід прийти до висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO]. Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК України 1963 визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Також як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК України 1963 року. Як вже було зазначено, що [PERSON] помер [INFO], а таму саме цей момент слід вважати часом відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку, що відносини у цій справі регулюються зокрема нормами чинного на момент відкриття спадщини законодавства в тому числі ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Аналогічні норми також містить і ЦК України. При цьому для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з ст. 549 ЦК України 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Слід заначити, що Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12 відповідно до якої прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Таким чином для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити чи фактично такий вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як показала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], що позивач [PERSON] є її бабусею, а померлий [PERSON] - прадідусем. При цьому показала, що з народження проживала в будинку за адресою [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] у 1998 році та тривалий час після цього в будинку також проживала бабуся [PERSON] Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Із врахуванням наведеного вище, оскільки [PERSON] на момент смерті свого батька хоч і не була зареєстрована у спірному будинку, разом з тим встановлено, що проживала в ньому до дня та після смерті [PERSON], оцінивши в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що як воля так і дії позивача свідчили про те, що остання фактично вступила у володіння спадковим майном, а саме будинком за адресою [ADDRESS], в порядку та строк, визначених законом, а тому слід встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO], шляхом вступу у володіння будинком за адресою [ADDRESS]. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, із врахуванням того, що судом встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] шляхом вступу у володіння будинком за адресою [ADDRESS] приходить до висновку також про наявність підстав для задоволення позову і в частині заявлених вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, у зв'язку з чим слід також визнати за [PERSON] право власності на будинок за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved