Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог вказувала, що [PERSON] являється батьком вказаної дитини. Після розірвання шлюбу, що мало місце 15 грудня 2009 року, дочка залишилася проживати разом з нею. Відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає з часу її народження, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, від сплати яких він ухиляється. Також [PERSON] не відвідує дочку і не цікавиться її життям, а у 2014 році скоїв злочин, передбачений ст.ст.115, 146 КК України, за що був засуджений до позбавлення волі. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити її вимоги із вказаних вище підстав. Відповідач [PERSON], котрий утримується в Хмельницькому слідчому ізоляторі, приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов заперечив, та пояснив, що він після народження дочки, піклувався про неї, брав участь у її вихованні, надавав матеріальну допомогу. 10.07.2014 року у зв'язку з скоєнням злочинів, його взято під варту, а тому він з цього часу позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов'язки щодо дитини. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримала та пояснила, що на її думку, враховуючи обставини викладені в позовній заяві, за доцільне буде позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його дочки [PERSON]. Малолітня [PERSON] при розгляді справи вказала, що вона батька бачила давно, він не цікавиться її життям, не відвідує її, не вітає зі святами та не дарує подарунки, а також вона сама не хоче із ним спілкуватися. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що відповідач являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. 15 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано та з того часу дитина проживає разом з матір`ю. Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як вбачається із пояснень відповідача, він після розірвання з позивачкою шлюбу приймав участь у вихованні дочки у виді систематичних побачень за місцем проживання дитини, яка також періодично відвідувала місце проживання батька, надав для дочки матеріальну допомогу. Наявність вказаних обставин, підтверджуються показаннями свідка [PERSON] - мати відповідача, а також даними чеків про поштові перекази коштів, із яких вбачається, що [PERSON] протягом 2011-2014 років пересилав для позивачки гроші в рахунок сплати аліментів на дитину. Оскільки з 10.07.2014 року відповідач утримається під вартою у зв'язку з вчиненням ним злочину, а тому він фактично позбавлений можливості з цього часу брати участь у вихованні своєї дитини та надавати їй матеріальну допомогу, та дана обставина не може слугувати підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. В той же час, позивачка не надала достатніх, достовірних доказів, які би свідчили про винну поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками щодо участі у вихованні дитини. Судом не береться до уваги висновок органу опіки та піклування Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 29 серпня 2016 року за № 38/21-11-1819/2016, за яким вказаний орган вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки. Такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Крім цього у висновку не наведено достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки [PERSON], яка свідчить про його ухилення від виховання дитини, думка відповідача щодо даного питання органом опіки та піклування не з'ясовувалась. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки той факт, що з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Також судом не береться до уваги думка дитини, щодо її негативного ставлення до батька, оскільки вона, в силу свого малолітнього віку, не може об'єктивно сприймати та оцінювати дійсний характер взаємовідносин, які існують між нею та батьком.

Outcome: dismissed