Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 липня 2013 рокуміж ними зареєстровано шлюб. Вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, останній час вони проживають окремо. Шлюбні відносини між ними повністю припинені. Примирення вважає неможливе. Крім того, просить змінити прізвище на дошлюбне «Коробєйнікова». В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, з початку 2017 року вони проживають окремо. Строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно між ним та позивачем 27 липня 2013 року зареєстровано шлюб. Спільне життя не склалося, в результаті чого з початку 2017 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, подальше збереження сімї вважає неможливим. У звязку з цим вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить суд розірвати шлюб. Строк на примирення просив не надавати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 липня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №436 (а. с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 10). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають з січня 2017 року та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сімя носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, після розірвання шлюбу у позивача є право на вільний вибір прізвища, та вказане право ніким не оспорюється та не обмежується, то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала та просила не стягувати судовий збір з відповідача. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: partial