Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею - [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.05.2017 р. у Підгайчиківській сільській раді Золочівського району Львівської області, актовий запис за №2. Заяву обгрунтовує тим, що за останні роки подружнього життя між нею та відповідачем часто виникали непорозуміння, сварки через різнобічність та несумісність характерів. Зазначає, що за весь період їхнього подружнього життя і на даний момент, вони фактично разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Стверджує, що наполягає на розірванні шлюбу, оскільки примирення між ними і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливими, виходячи з її інтересів та інтересів дитини. Позивач в судове засідання, не з`явилася, проте подала заяву, відповідно до якої, остання позовну заяву підтримує повністю та просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання теж не з`явився, однак подав заяву, згідно з якою, останній проти задоволення позову категорично заперечує, просить проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.05.2017 р., шлюб між сторонами було зареєстровано - 18.05.2017 року, про що складено відповідний актовий запис за № 2. Шлюб зареєстровано Підгайчиківською сільською радою Золочівського району Львівської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2017 р., батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Причинами розпаду сім`ї є постійні непорозуміння, конфліктні ситуації та несумісність характерів, у зв`язку з чим подальше спільне проживання стали неможливими, їхні відносини фактично припинилися. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Суд також враховує те, що у зв`язку із тим, що відповідач не згоден на розірвання шлюбу, судом на виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, з метою вжиття заходів для примирення подружжя, згідно Ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.12.2020 р., сторонам надавався строк на примирення тривалістю 2 (два) місяці, однак строк на примирення закінчився, а позивач надалі наполягає на розірванні шлюбу. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, позивачка заперечує щодо примирення, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки, що має істотне значення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved