Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Мотивує позов тим, що вона являється власником будинку [ADDRESS]. В її будинку зареєстрований, але не проживає повнолітній [PERSON]. Останній зареєстрований з травня 2014 року, але не проживає в будинку та не користується ним більше двох років, особистих речей відповідача в будинку немає, матеріальні витрати по утриманню будинку несе вона. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди в користуванні будинком. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують, не заперечуть проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час розгляду справи повідомлений. Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11. Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливий лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання понад встановлений законодавством термін. Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні встановлено, що власником будинку [ADDRESS], є позивачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.10.2012 року. В будинку зареєстрований відповідач [PERSON]. Останній не проживає в будинку та не користується ним більше двох років, особисті речі відповідача в будинку відсутні, матеріальні витрати по утриманню будинку несе позивачка. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди в користуванні будинком. Згідно актів обстеження, складених протягом листопада 2014 року - жовтня 2016 року представниками Новопразької селищної ради Олександрійського Сівовою І.А. та Чирук В.А. за участю сусідів позивача [PERSON], [PERSON] зазначено, що в будинку [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає з листопада 2014 року [PERSON], його речей в будинку немає. Наявність факту реєстрації відповідача в даному будинку перешкоджає позивачу належним чином розпорядитись своєю власністю. Тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved