Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою , про встановлення факту смерті її матері. У своїй заяві вказала , що 12 листопада 2015 року померла її мати [PERSON]. Фактом підтвердження її родинного звязку є свідоцтво про народження,де в графі «мати» записана [PERSON]. Документом, що підтверджує факт смерті [PERSON] є лікарське свідоцтво про смерть № 87 від 13 листопада 2015 року. В лютому 2016 року заявником було подано письмову заяву до Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції для отримання свідоцтва про смерть її матері [PERSON]. 25.02.2016 року заявник отримала відповідь від Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, в якій повідомлено, що надане нею для державної реєстрації смерті [PERSON] лікарське свідоцтво про смерть № 87 від 13.11.2015 року, видане поліклінікою № 4 Луганської народної республіки, не може бути підставою для державної реєстрації смерті, так як цей документ виданий органом,який знаходиться на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження і вважається недійсним, і не створює правових наслідків. Заявнику було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту смерті. Таким чином, заявник вимушена була звернутися із заявою до суду про встановлення факту смерті матері. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 234 та п. 1 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами при неможливості відновлення втрачених документів. Відповідно до ст. 257 ЦПК України: «Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем проживання заявника». У своїй заяві [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце смерті м. Вахрущеве м. Красний луч Луганської області, яка настала 12 листопада 2015 року. Суд розглядає вищезазначену заяву в порядку, передбаченому п.1 ст.257-1 ЦПК України, згідно якої заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви. Дослідивши докази по справі,суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник по справі є рідною дочкою [PERSON]. Із лікарського свідоцтва про смерть № 87 від 13.11.2015 року встановлено, що [PERSON] померла 12 листопада 2015 року. Таким чином, судом встановлено факт смерті [PERSON]. Відповідно до п.5 ч.1 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно п.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно п.2 ст.257-1 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви. Таким чином суд робить висновок про те, що заява [PERSON] повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved