Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов [PERSON] аргументує тим, що вони з відповідачем перебули у зареєстрованому шлюбі, шлюб було розірвано 07.09.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не працює. Позивачка просить стягнути аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача з дня подачі позовної заяви до досягнення ним повноліття. Також зазначає, що відповідач аліменти на користь інших осіб не сплачує. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, що підтверджується інформацією про відстеження пересилання поштового відправлення. Причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечувала. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. З позовної заяви вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що також підтверджується копією рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2013 року, яке набрало законної сили 07.09.2013 року (а.с.4). Копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії I-HO № 477304, виданим виконкомом Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області, підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Довідкою, виданою головою Добропільської сільської ради № 615 від 12.06.2017 підтверджується, що малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: с.Добропілля, вул..Центральна, 24 (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач не надає допомогу в добровільному порядку на утримання та виховання своєї доньки [PERSON]. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з наступного. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач за станом здоров'я, матеріальним станом не може сплачувати аліменти на утримання свого сина, останнім суду надано не було. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, яка діяла до 08.07.2017 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, яка дії з 08.07.2017 року), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З позовної заяви вбачається, що відповідач аліменти на утримання інших осіб не сплачує. Враховуючи наведене,

Outcome: approved