Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] селищної ради Петриківського району про примусове виселення та зняття з реєстрації [PERSON] з домоволодіння розташованого за адресою: пр.. [PERSON], 35 смт. Петриківка, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі права власності належить частина вказаного домоволодіння. Місцем реєстрації [PERSON] являється пр.. [PERSON], 35-а смт. Петриківка, однак в ОКП «Дніпродержинське БТІ» відсутня інвентаризаційно-реєстраційна справа на домоволодіння за вказаною адресою. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням виселення та зняття з реєстрації, на що відповідач постійно знаходив причини неможливості виконання своїх зобовязань, у звязку з чим позивач вважає, що відповідачем порушене її право власника розпоряджатися своїм будинком на власний розсуд. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, вважає, що відповідач фактично проживає у її будинку за адресою: пр.. [PERSON], 35 смт. Петриківка, оскільки адреси пр.. [PERSON], 35-а не існує. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Суду пояснив, що він в будинку відповідача не проживає. Будинок за адресою: пр.. [PERSON], 35 смт. Петриківка раніше за рішенням суду був розділений між позивачкою та його матірю [PERSON], після смерті якої він прийняв спадщину у вигляді частки вказаного будинку, однак право власності на нього поки що не оформив. Він фактично проживає в тій частині будинку, яка належала його матері. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.20). Судом встановлено наступне. Рішеннями Петриківського районного суду 07 листопада 2000 року та 20 листопада 2000 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі і визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлено порядок користування земельною ділянкою по вул. Леніна, 35 у смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області між сторонами (а.с. 29-31). Крім того вказаним судовим рішенням було встановлено, що домоволодіння за №35 по вул. Леніна с. Петриківка після смерті 25.06.1997 року [PERSON] стало спільною власністю між матірю відповідача [PERSON] (7/50 частини), [PERSON] (1/6 частина) і позивача по справі [PERSON] (104/150 частини). Позивачем зареєстровано її право власності на 52/75 частки будинку за адресою: вул.. Леніна, 35 смт. Петриківка в передбаченому законом порядку, про що свідчить свідоцтво про право власності \~ (а.с.11-12). Вулиця «Леніна» в 2016 році на виконання Закону України Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки, була перейменована на вул.. «П. Калнишевського». Після смерті 24 червня 2005 року співвласниці вказаного будинку [PERSON], її син відповідач по справі [PERSON] як єдиний спадкоємиць прийняв спадщину, про що свідчать довідки з [PERSON] державної нотаріальної контори (а.с. 18-19). Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, відповідач на даний час право власності на успадковану частину будинку не оформив. [PERSON] копії паспорту відповідача [PERSON] а також довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.9, 14). [PERSON] обстеження проживання [PERSON] від 27.12.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: пр.. [PERSON], 35 смт. Петриківка, так як адреси пр.. [PERSON], 35-а не існує і двори 65 та 35А є одне ціле (а.с. 7). Рішенням [PERSON] селищної ради від 26 червні 1997 року було вирішено розділити домоволодіння за адресою: смт. Петриківка вул.. Леніна на № 35 та № 35-а та зобовязати власників житлових будинків узаконити дане рішення в Дніпродзержинському БТІ. Однак як вбачається з довідки Дніпродзержинському БТІ від 01.10.2009 року інвентаризаційно-реєстраційна справа на домоволодіння за адресою вул. Леніна, 35-а смт. Петриківка відсутня. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. [PERSON] ст.. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З вищевказаних норм цивільного права слідує, що лише власник майна має право ним розпоряджатися та вимагати усунення перешкод у здійсненні цим правом. Разом з тим, як встановлено судом позивач володіє не всим спірним будинком, а лише 52/75 його частини. Відповідач, прийнявши спадщину після смерті своєї матері, яка також володіла певною частиною спірного будинку, не вчинив дій, щодо оформлення правовстановлюючих документів на цю частку, однак вказана обставина не позбавляє його в майбутньому реалізувати таке право та не може бути підставою для його примусового виселення із вказаної частини домоволодіння. Таким чином, частина спірного будинку, що неохоплена свідоцтвом про право власності, позивачці не належить, та у неї відсутнє право ним розпоряджатися та вимагати усунення перешкод у здійсненні цим правом. Посилання позивача на [PERSON] обстеження проживання [PERSON] від 27.12.2017 року, не можуть бути прийняті судом, як належний доказ в підтвердження того факту, що він проживає в будинку позивача, оскільки в даному акті міститься посилання лише на адресу місця проживання відповідача та не конкретизовано, що відповідач проживає саме в тій частині житлового будинку, що належить позивачу. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання відповідача в її частині будинку, у звязку з чим суд не вбачає порушення відповідачем її права користування належним їй майном, що потребує судового захисту, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed