Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], треті особи: Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія « УНІКА» та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи його тими обставинами, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу їй належить на праві власності автомобіль марки Hyundai Avante, реєстраційний номер [NUMBER]. 14 вересня 2013 року приблизно о 09 год. 30 хв. [PERSON], в порушення вимог п.п. 2.1 «а», «б»; п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи реєстраційного документу, а також посвідчення на право керування транспортним засобом, керував технічно-справним автомобілем марки ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] по а/д Харків-Охтирка 33 км + 500 м. При цьому. [PERSON], рухаючись зі швидкістю 100 км/год грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1. 13.1 ГІДР України, а саме: *- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; *п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу самостійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; *п. 13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, та допустив зіткнення з легковим автомобілем марки Hyundai Avante, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесне ушкодження у вигляді ротаційного підвивиху СІ хребця, яке за ступенем тяжкості кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров'я на строк понад 3-х тижнів (більше 21-го дня). Порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм [PERSON], які знаходяться в причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, виразились в тому, що він керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, не врахував дорожню обстановку, обрав таку швидкість руху та прийоми управління, при яких не зміг постійно контролювати рух автомобіля і керувати ним, в результаті чого допустив зіткнення транспортного засобу, яким він керував, з легковим автомобілем Hyundai Avante, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 04.06.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік. Позивач наголошує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.09.2013 року з вини [PERSON] їй завдані збитки, які виразились у заподіяні матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Позивач зазначає, що в результаті порушення [PERSON] правил дорожнього руху, транспортному засобу Hyundai Avante, реєстраційний номер [NUMBER], який їй належить на праві власності, було завдано значних механічних ушкоджень, а саме: заламаний метал на капоті на 70% поверхні; зігнуті 2 петлі капота; зруйновано переднє вітрове скло; зруйнована решітка водяного коробу; розірвано передній бампер; зруйновано підсилювач переднього бамперу; зруйновано демпфер переднього бампера; деформована передня панель; зруйнована передня права фара; зруйнована передня права протитуманна фара; залами металу переднього правого крила; складки металу з розривами на 75% бризговика переднього правого крила; зруйновано передній правий лонжерон; зруйновано бочок омивача; зруйновано розширюваний бочок; вм'ятини в районі переднього правого крила на 25% поверхні; зруйновано задній бампер; зруйновано посилювач заднього бамперу; зруйновано демпфер заднього бампера; залами металу задньої панелі на 85% поверхні; вм'ятини та залами металу на 90 % днища багажника; скол заднього правого ліхтаря; зруйновано задній лівий ліхтар; залами металу на внутрішніх ребрах жорсткості в правій та лівій частині кришки багажника; вигнуті петлі кришки багажника; заломи металу на 65% поверхні задньої лівої боковини; заломи металу на 70% поверхні внутрішньої арки задньої лівої боковини; вм'ятини з заломами металу на 45% поверхні задньої правої боковини; вигнута задня права дверь; порушення геометричних прорізів кузова, лонжеронів, бризговиків, багажного відсіку, прорізів дверей, в задній ходовій частині автомобілю, агрегатів моторного відсіку; пошкоджений кондиціонер; вм'ятина на даху. Позивач стверджує, що відповідно до Звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 129766 від 25.11.2013 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобілю Hyundai Avante, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 105 106 грн. 25 коп. Позивач зазначає, що матеріальна шкода, спричинена їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 105 106 грн. 25 коп. Позивачем наголошено, що згідно Полісу № АС/3686515 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.06.2013 року зі строком дії до 31.05.2014 року, відповідальність власника автомобіля була страхована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». За приписами п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Дорожньо-транспортна пригода сталася під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у 50 000 грн. Позивач пояснює, що в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» сплатила на її користь грошову суму в розмірі 49 504 грн. 95 коп., тому вважає, що різниця між фактичним розміром завданої майнової шкоди і страховою виплатою, яка дорівнює 55 601 грн. 30 коп. повинна бути стягнута солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є володільцями автомобілю ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довіреності, посвідченої 19.06.2011 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим № 2241. Крім того, зазначає позивач, нею були понесені витрати по проведенню дослідження спеціалістом-автотоварознавцем, які складають 400 грн. і також повинні бути стягнуті з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь. Крім завданої матеріальної шкоди, стверджує позивач, протиправними діями водія [PERSON] їй також було завдано моральної (немайнової) шкоди, яка виразилась у тому, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.09.2013 року змінився її життєвий уклад; Події, пов'язані з ДТП дуже негативно відобразились на її психологічному стані; Через стрес, який вона перенесла, погіршився стан її здоров'я; Вона постійно перебуває в пригніченому настрої, втратила спокій, в неї порушився сон; Пошкодження належного їй майна додавало душевних страждань, які вона постійно відчуває тривалий період часу; Також впродовж більше року вона позбавлена можливості користуватися автомобілем, який до теперішнього часу не відремонтований, внаслідок недостатності страхового відшкодування і відсутності у неї матеріальної можливості для здійснення ремонту; За таких обставин вона вимушена щоденно витрачати значну частину часу на користування послугами громадського транспорту для проїзду до місця роботи та з інших необхідних питань, відчувати дискомфорт та незручності; Більш того, з вини [PERSON] вона більше року не маю можливості зустрічатися з дітьми, які мешкають в м. Глухів Сумської області і до яких вона майже щотижня їздила автомобілем у гості. Позивач вважає, що моральна (немайнова) шкода, яку вона оцінює у 10 000 грн., повинна бути стягнута з відповідача [PERSON], тобто таке відшкодування здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначає, що саме відповідачем [PERSON] їй було завдано моральної шкоди і саме [PERSON] визнаний винним вироком суду у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а тому він повинен нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою 56 001 (п'ятдесят шість тисяч одну) грн. 30 коп.; Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою 10 000 (десять тисяч) грн.; Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 100 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково повідомила, що [PERSON] саме 14.09.2013 року, після складання протоколу АВ2 509654 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами категорії В ( АБ № 111457). Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову з тих підстав, що Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 04 червня 2014 року, [PERSON] був засуджений за ст. 286 ч.І КК України до 2-х років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Відповідачі зазначають, що цивільний позов потерпілого [PERSON] до підсудного про відшкодування матеріальної шкоди, судом не був задоволений з тих причин, що [PERSON] не є власником пошкодженого транспортного засобу « HYUNDAI Avante», державний номерний знак [NUMBER]; Підсудний у повному обсязі визнав свою вину у скоєному злочині, а також повністю визнав і матеріальну шкоду, згідно з вироку, який набрав законної сили, він є винним в скоєнні даного злочину. Крім того, відповідач [PERSON] зазначає, що він та його батько [PERSON] не є власниками автомашини ВАЗ-2109, державний номерний знак [NUMBER], тому їх провина в скоєнні злочину позивачці відсутня; Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 509654 від 14 вересня 2013 року він був затриманий, так як керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, тому його посвідчення на право керування транспортними засобами було вилучене, а автомобіль ВАЗ-2109 був переданий [PERSON] о 4 годині 30 хвилин 13.09.2013 року( його представник в судовому засіданні виправив помилку у даті на 14.09.2013 року); Він [PERSON] транспортний засіб, з моменту вилучення у нього автомобіля та посвідчення водія, не передавав; Він вже був звільнений від управління автомобілем працівником ДАІ, з даного часу і від матеріального відшкодування за події, що відбулися через п'ять годин з вини [PERSON], а тому вважає, що правомірно звертається до суду з даним запереченням. Відповідач [PERSON] зазначає, що позивачка [PERSON] має право звертатися з даним позовом про відшкодування матеріальної шкоди до [PERSON], згідно з висновків вироку суду від 04 червня 2014 року. Відповідач [PERSON] зауважує стосовно їх з сином відповідальності за дане ДТП, що вони, батько [PERSON] з сином [PERSON], не є власниками автомашини ВАЗ -2109 державний номерний знак [NUMBER], а також не є винними в спричиненні позивачу матеріальної шкоди; 14 вересня 2013 року в 04 години 30 хвилин його син [PERSON] був затриманий працівниками ДАІ, а саме [PERSON] в м. Харкові, у зв'язку з чим на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.І КУпАП; У сина були вилучені права на управління транспортним засобом ВАЗ-2109, державний номерний знак [NUMBER], йому було заборонено керувати даним транспортним засобом, у зв'язку з чим працівник ДАІ вилучений у сина автомобіль ВАЗ-09 передав [PERSON], якому доручили відігнати автомобіль в с. Протопопівка Дергачівського району Харківської області. Відповідач [PERSON] стверджує, що як так сталося, що за кермом автомобіля ВАЗ-2109 був [PERSON], в тому числі і в період скоєння злочину, йому не відомо, відомо, що син згоду на керування транспортним засобом не давав, так як він був усунений від керування даного транспортного засобу; В с. Вільшани його син в автомашині спав, як [PERSON] поїхав замість с. Протопопівка в м. Богодухів, він не знає, а тому в зміні маршруту його син не винен. Зазначає, що згідно постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 28.10.2013 року, його син був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.І КУпАП та був позбавлений права керування транспортними засобами на строк -1 рік. Відповідач наголошує, що 14.09.2013 року в 04 години 30 хвилин , працівник ДАІ при складанні протоколу змушений був затримати транспортний засіб під керуванням його сина, однак працівник ДАІ [PERSON] автомобіль ВАЗ-2109 передав [PERSON], про що є відмітка на зворотній стороні протоколу; У зв'язку з чим, вважає відповідач [PERSON], його син [PERSON] та він не можуть бути належними відповідачами по даній справі, вважає, що позивач звернувся до них з даним позовом помилково. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, письмові пояснення та заперечення, дослідивши наявні докази по справі, допитавши свідка [PERSON], суд вважає що позов підлягає задоволенню. За приписами п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Дорожньо-транспортна пригода сталася під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальника [PERSON] ( поліс № АС/3686515 СК «Уніка», т/з ВАЗ 2109, номерний знак 31599ХВ), яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у 50 000 грн. В рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» сплатила на користь позивача грошову суму в розмірі 49 504 грн. 95 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу наведених норм закону вбачається, що різниця між фактичним розміром завданої майнової шкоди і страховою виплатою, яка дорівнює 55 601 грн. 30 коп. повинна бути стягнута солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є володільцями автомобілю ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довіреності, посвідченої 19.06.2011 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим № 2241, якою вони уповноважені експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися а також розпоряджатися ( продати, обміняти, здати в оренду) належним [PERSON] автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER]. Частиною 1 ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Крім того, позивачем понесені витрати по проведенню дослідження спеціалістом-автотоварознавцем, які складають 400 грн. і також повинні бути стягнуті з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто таке відшкодування здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, судом встановлено, що саме відповідачем [PERSON] було завдано позивачці моральної шкоди і саме [PERSON] визнаний винним вироком суду у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а тому він повинен нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, обставини, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, підтверджені наданими позивачем та дослідженими судом відносними та допустимими письмовими доказами, показаннями допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] щодо передачі [PERSON] [PERSON] ключів від авто для подальшого руху того дня, коли відбулося зазначене ДТП, не спростовані відповідачами ані письмовими запереченнями, ані поясненнями у судовому засіданні їх представниками, ані наданим на підтвердження заперечень проти позову доказом та дослідженим судом, а саме адміністративним матеріалом № 619/5352/13-п стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в звязку з чим суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, бо щодо відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем обсягу, має іншу оцінку, пропорційну спричиненій немайновій шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial