Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 17.12.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області (актовий запис №125), мотивуючи свої вимоги тим, що, хоча під час спільного подружнього життя народився син [PERSON] , однак спільне життя із відповідачем не склалося та відносини були припинені. Вона не бажає примирення. На підставі вищевказаного, просить розірвати шлюб. У підготовче засідання позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та просить задовольнити. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із призначенням підготовчого засідання. З урахуванням того, що до розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом постановлено ухвалу про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у справі з підстав визнання відповідачем позову, і прийняття такого визнання судом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.12.2014 державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №125, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 17.12.2014 (а.с.4). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.12.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області народився [INFO] [PERSON] , його батьками вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування у шлюбі, вважаючи за необхідне розірвати шлюб, з підстав, вказаних у позові. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, подружжя спільного господарства не веде, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання про право іменуватися післяшлюбним прізвищем, суд зазначає, що у відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, а відтак, позивачка не позбавлена права і надалі іменуватися післяшлюбним прізвищем, та зміна останнього можлива лише за її згоди, з огляду на що, суд не вбачає порушення такого права. Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 0.0.1584597114.1, дата оплати 17.01.2020, 09:06:47, [PERSON] сплатила через АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 840,80 грн. А відтак, з огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 420,40 грн., та стягнення з відповідача на користь позивачки іншої частини сплаченого судового збору, що становить 420,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved