Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що на утриманні позивача знаходиться неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24.04.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини в розмірі 1/5 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що на даний сума аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини є недостатньо, оскільки позивач сама не в змозі забезпечити дитину продуктами харчування, засобами гігієни, а також не може самостійно оплачувати у разі потреби лікування дитини та відвідування нею гуртків, тому просила змінити розмір стягуваних аліментів та визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також вказав, що позовні вимоги визнає частково, оскільки ніде не працює, а тому не має можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є передбачена ст. 181 СК України можливість судового стягнення коштів на її утримання. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24.04.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи положення вказаної норми, позивачем не було доведено та не надано достатніх доказів, що доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Також суд приймає до уваги, що розмір аліментів, які просить стягнути позивач, був розрахований нею з урахуванням витрат на можливе лікування та відвідування гуртків, що відповідно до положень ст. 185 СК України є додатковими витратами на утримання дитини і не входять до складу аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує те, що в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є непрацездатним, чи якимсь іншим чином позбавлений можливості працевлаштуватись та отримувати доходи, а тому зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Для забезпечення розвитку дитини законодавством визначено прожитковий мінімум, забезпечення якого покладено на батьків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що встановлену державою гарантію забезпечення дитини, зобовязана виконати кожна із сторін в рівній мірі, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial