Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати наказ від 30.05.2017 №561-к та наказ від 13.06.2017 №695-к, які видані Кіровоградським обласним управлінням публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про її звільнення; поновити її на посаді начальника відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149 у філії Кіровоградського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток у розмірі 4769 грн. 30 коп. за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.05.2017; зобов'язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01.11.2013 вона прийнята до відповідача на роботу на посаду контролера касира. На посаду начальника відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149 у філії Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» її переведено 04.11.2016. За наказом №651-к від 30.05.2017 її звільнено із займаної посади, згідно п.2 ст.41 КЗпП України. У трудовій книжці зроблено запис, згідно з яким, її звільнено 30.05.2017. Звільнення її з займаної посади вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. З наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було, його їй вручено через декілька днів, а саме 06.06.2017. Вказані дії відповідача є порушенням ст.47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Крім того, відповідно до ст.149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Причини її звільнення, що наведені в наказі №651-к, а саме п.2 ст.41 КЗпП України, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки з 30.05.2017 по 02.06.2017 включно вона була відсутня на роботі з поважних причин, а саме в цей період часу вона перебувала на лікарняному. Враховуючи те, що наказ про звільнення винесено 30.05.2017, він не може вважатись законним, оскільки відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. На цьому ж наголошує і постанова Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів», а саме п.17, де вказано, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Незважаючи на пряму заборону закону, відповідачем винесено наказ про її звільнення в період її тимчасової непрацездатності. Наказом від 13.06.2017 №695-к відповідачем внесено зміни до пункту 1 наказу від 30.05.2017 №651-к «Про звільнення [PERSON].». Такі дії відповідача є незаконними, оскільки діючим законодавством не передбачено внесення змін до наказу про звільнення. Відповідач у наказі №695-к керується ч.3 ст.40 КЗпП України, проте вказана норма не передбачає внесення змін до наказів. Щодо застосування порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, зазначає, що КЗпП України передбачено застосування до працівників за порушення трудової дисципліни такі стягнення як: догана; звільнення. Статтею 148 КЗпП України встановлено строк для застосування дисциплінарного стягнення. Так, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як зазначено в наказі, проступки, з якими вона не згодна, були вчинені 09.03.2016 та 04.04.2016. Оскільки з того часу минуло понад шість місяців, відповідач не мав права і з цих причин застосовувати дисциплінарне стягнення. Відповідно до положень ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді, зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Її середньомісячна заробітна плата за останні півроку становить 4769 грн. 30 коп. у місяць. Враховуючи, що день її звільнення 30.05.2017, то з цієї дати підлягає стягненню з відповідача і заробітна плата за час вимушеного прогулу. Зазначені дії відповідача порушують її законні права на працю та завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, що завдана їй у результаті незаконного звільнення, полягає в тому, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти для себе на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій та постійно перебуває в роздратованому стані. Вона не змогла знайти нормальної роботи, адже в її трудовій книжці зазначена така причина звільнення, що викликає природну насторогу в потенційного роботодавця. Їй важко було забезпечувати себе та своїх близьких і з приводу цього вона дуже переживає. Враховуючи викладені обставини та положення ст.237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснили, що [PERSON] на даний час не працює та ніяких доходів не має, копію наказу від 30.05.2017 вона отримала 06.06.2017. Її робочий день тривав з 08 години 00 хвилин до 17 години 45 хвилин. О 16 годині 00 хвилин 30.05.2017 вона, попередивши керівництво, пішла з роботи до лікаря. У відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що якщо провина працівника в здійсненні конкретних дій не встановлена належним чином, то працівник не може бути звільнений за мотивами втрати довіри, незважаючи навіть на недостачу або зіпсування довірених цінностей. Крім того, розірвання трудового договору за п.2 ст.41 КЗпП може бути здійснено лише за попередньою згодою профспілкового органу. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], надавши письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позов безпідставний, необґрунтований, та такий, що не підлягає задоволенню. ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» 30.05.2017 винесено наказ №651-к про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу касових операцій ТВБВ №10010/149 за п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я. Підстава звільнення у зв'язку із втратою довір'я - висновки службового розслідування розгляду матеріалів документальної ревізії (суцільної перевірки) поточних рахунків (акт від 26.04.2017), відкритих в ТВБВ №10010/149, здійснена на підставі наказу від 05.05.2017 №688 «Про створення комісії з проведення службового розслідування». У той же день уповноважені співробітники філії надали [PERSON] для знайомлення вищезазначений наказ про звільнення. Від ознайомлення (проставлення підпису про ознайомлення) з наказом вона відмовилася. Наказ їй зачитано вголос. Для фіксування вищезазначених обставин складено акт від 30.05.2017 про відмову від ознайомлення з наказом начальника філії - Кіровоградського обласного управління від 30.05.2017 №651-к. У цей же момент позивачу надано лист про отримання трудової книжки, в якому визначено порядок та місце такого отримання. Від підпису про ознайомлення з цим листом вона також відмовилася, про що складено відповідний акт. Тож, твердження позивача про те, що вона не була ознайомлена з наказом про звільнення не відповідають дійсності та вводять суд в оману. Відразу після того, як [PERSON] були зачитані та надані для ознайомлення вказані документи, вона о 16 годині 17 хвилин самовільно залишила місце роботи, що підтверджується записами з камер відеоспостереження. Ймовірно, передбачаючи можливість оскарження наказу, вона скористалася можливістю та звернулася до медичної установи зі скаргами на стан здоров'я. Саме цим зумовлена наявність листка непрацездатності. Таким чином, про наявність листка непрацездатності в день звільнення позивача - 30.05.2017 відповідачу було не відомо. Про факт того, що позивач звернулася до медичної установи і отримала листок непрацездатності стало відомо 06.06.2017, коли вона, звернувшись до відповідача, повідомила про вищезазначені обставини та надала листок непрацездатності. Враховуючи положення ч.3 ст.40 КЗпП України, 13.06.2017 до наказу №651-к від 30.05.2017 наказом №695-к внесені зміни, цифри і слова «30 травня 2017 року» замінено словами і цифрами «06 червня 2017 року». Відповідно, датою звільнення позивача являється 6 червня 2017 року. Порядок внесення змін до наказу передбачено пунктом 7 розділу 2 наказу Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5 «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях». Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. У вказаній постанові від роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. На момент вчинення порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями [PERSON] обіймала посаду старшого контролера-касира відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149 філії Кіровоградське обласне управління ПАТ «Ощадбанк». Зокрема, з нею укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким, [PERSON] виконує роботу, безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей. Відповідно до Посадової інструкції посади старшого контролера-касира відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149 філії Кіровоградське обласне управління ПАТ «Ощадбанк», з якою була ознайомлена під підпис [PERSON], на неї покладено: забезпечення своєчасного та якісного проведення банківських операцій; організація роботи щодо збереження грошових коштів і цінностей; здійснення операцій з приймання/видачі готівки; здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування клієнтів; здійснення видачі та приймання грошових коштів за рахунками клієнтів; формування первинних документів щоденної звітності за касовими операціями; здійснення операції з перерахунку, вилучення, сортування, формування, пакування банкнот. Тобто, [PERSON] за умовами трудового договору безпосередньо обслуговувала грошові цінності, здійснювала зберігання, обробку, перерахування, приймання та видачу грошових коштів. Розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); винна дія працівника; втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Для втрати довіри не обов'язково, щоб шкода була нанесена. Досить, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди. Факт добровільного відшкодування заподіяного збитку не перешкоджає звільненню за мотивом втрати довіри. Вчинення винних дій працівника, що призвели до втрати довіри до нього з боку власника чи уповноваженого ним органу, може бути як умисним так і з необережності. Для правових наслідків звільнення з цих підстав не має значення, чи працівник свідомо і умисно вчиняв винні дії чи легковажно ставився до своїх обов'язків, або з необережності допустив дії, що дають ґрунтовні підстави для втрати довіри до нього. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі №6-100цс16 та в ухвалі ВССУ в справі №6-252ск (405/8779/15-ц) від 20.09.2017. Висновок власника або уповноваженого ним органу про втрату довіри до працівника має бути обґрунтований та підтверджений доказами. Наприклад, підтверджений інвентаризаційним актом, актами ревізії чи іншими документами. Як вбачається з висновків службового розслідування розгляду матеріалів документальної ревізії (акт ревізії від 26.04.2017) від 22.05.2017, було виявлено сумнівні операції по видачі грошових коштів з рахунків клієнтів, а саме те, що [PERSON] без присутності клієнта зняла та привласнила кошти в сумі 19970 грн. 00 коп. з його рахунку. Розуміючи, що грубо порушила нормативні акти НБУ та ПАТ «Державний ощадний банк України» стосовно відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб, позивач повернула привласнені кошти. Дана обставина підтверджується також пояснювальною запискою [PERSON] Результатом службового розслідування стала рекомендація звільнення у зв'язку з втратою довір'я. Крім того, за результатами (рекомендаціями) вищезазначеного службового розслідування, до правоохоронних органів направлено заяву про вчинене кримінальне правопорушення. За фактом привласнення коштів [PERSON] розпочато досудове розслідування та відомості про нього внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017120070001479. Крім того, в письмовому запереченні зазначено, що відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення. Як зазначено вище, позивач отримала наказ про звільнення 06.06.2017. Відповідно строк позовної давності закінчився 07.07.2017. Позовна заява датована 02.10.2017. У разі пропуску передбачених ст.233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків. Позивач вважає, що строк позовної давності нею не пропущено, оскільки у встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України строк вона 30.06.2017 звернулася до суду, проте її позовна заява ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.08.2017 повернута їй для подальшого подання до належного суду. Вказана ухвала суду набрала законної сили 26.09.2017 (а.с.159, 164-167). Дана позовна заява надійшла до Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області 04.10.2017, тому суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. З 01.11.2013 [PERSON] працювала в Кіровоградському обласному управлінні ПАТ «Ощадбанк» на посаді контролера-касира, у період з 18.01.2016 по 21.04.2016 [PERSON] обіймала посаду старшого контролера-касира відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149, а 03.11.2016 переведена на посаду начальника вказаного відділу. Між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON], яка займала посаду старшого контролера-касира відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким, [PERSON] виконує роботу, безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей (а.с.80). Згідно з посадовою інструкцією старшого контролера-касира відділу касових операцій територіально відокремленого без балансового відділення (І-А) типу №10010/0149 філії - Кіровоградського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», з якою під підпис ознайомлена [PERSON], на неї, зокрема, покладено обов'язки: забезпечення своєчасного та якісного проведення банківських операцій; організація роботи щодо збереження грошових коштів і цінностей; здійснення операцій з приймання/видачі готівки; здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування клієнтів; здійснення видачі та приймання грошових коштів за рахунками клієнтів; формування первинних документів щоденної звітності за касовими операціями; здійснення операції з перерахунку, вилучення, сортування, формування, пакування банкнот (а.с.81-82, 201-202). Тобто, [PERSON] за умовами трудового договору безпосередньо обслуговувала грошові цінності, здійснювала зберігання, обробку, перерахування, приймання та видачу грошових коштів. Начальником управління 05.05.2017 видано наказ №688 «Про створення комісії з проведення службового розслідування» (а.с.63). Висновками службового розслідування розгляду матеріалів документальної ревізії (суцільної перевірки) поточних рахунків (акт від 26.04.2017) відкритих в ТВБВ І-А типу №10010/0149 (м.Олександрія), які затверджені начальником філії - Кіровоградське облуправління АТ «Ощадбанк» 19.05.2017, встановлено, що було виявлено сумнівні операції по видачі грошових коштів з рахунків клієнтів. Зокрема, при перевірці операцій на поточному рахунку вкладника [PERSON] встановлено здійснення видаткових операцій: 09.03.2016 на суму 5700 грн. та 04.04.2016 на суму 10600 грн., а всього на суму 16300 грн. Дні операції з видачі готівки здійснили контролер - касир [PERSON] (перша віза - електронний цифровий підпис) та старший контролер - касир [PERSON] (друга віза - електронний цифровий підпис). Хто вчинив підпис замість вкладника та отримав кошти встановити не можливо, оскільки підписи працівників банку та вкладника не співпадають зі зразками їх підписів; [PERSON] у своїх поясненнях від 26.04.2017 вказала, що видачу коштів проводив контролер - касир [PERSON] і клієнта вона не бачила. Крім того, [PERSON] без присутності клієнта [PERSON] 05.10.2016 зняла та привласнила кошти з його рахунку в сумі 19970 грн. 00 коп., які повернула 13.04.2017, про що також свідчать заява [PERSON] від 13.04.2017, заява про переказ готівки №131332 від 13.04.2017 та пояснювальна записка [PERSON] (а.с.60, 61, 62). За результатами службового розслідування, за неналежне виконання посадових обов'язків, грубе порушення вимог п.п.1.10 Р.1, 5.42 Р.5 «Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» 16.02.2004 №17-2 зі змінами та доповненнями, в частині проведення операцій по зняттю коштів з рахунків клієнтів без присутності клієнтів (добровільно внесла готівку [PERSON] на рахунок [PERSON] в сумі 19970 грн., чим [PERSON] підтвердила неправомірність своїх дій при знятті коштів без присутності клієнта), що може призвести до збитків банку, та враховуючи те, що нею було видано кошти по поточному рахунку клієнта [PERSON] (проведено дві видаткові операції - вчинений другий електронний підпис) без присутності клієнта на загальну суму 16300 грн., і те, що пояснення [PERSON] не спростовує її вину, комісією запропоновано звільнити [PERSON] за недовірою (а.с.64-73). За фатом привласнення коштів клієнта в сумі 19970 грн. 00 коп. порушено кримінальне провадження, відомості про яке 27.05.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017120070001479, про що свідчать витяг з кримінального провадження від 30.05.2017, лист від 23.10.2017, доручення про проведення досудового розслідування та повідомлення про початок досудового розслідування (а.с.83, 84, 85). З наказу від 30.05.2017 №651-к «Про звільнення [PERSON].» вбачається, що [PERSON] звільнено з посади начальника відділу касових операцій ТВБВ №10010/0149 філії - Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» 30.05.2017 за винні дії при обслуговуванні грошових цінностей, у зв'язку з втратою довір'я, п.2 ст.41 КЗпП України. Підставами видачі цього наказу вказані: копія висновків службового розслідування розгляду матеріалів документальної ревізії (суцільної перевірки) поточних рахунків (акт від 26.04.2017), відкритих в ТВБВ І-А типу №10010/0149 (м.Олександрія), затверджених начальником управління 19.05.2017, копія пояснень [PERSON], згода профспілкового комітету (протокол засідання зборів профкому ТВБВ №10010/0149 філії - Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 29.05.2017 №13, протокол засідання профспілкового комітету філії - Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 30.05.2017 №7) (а.с.5-6). Протокол засідання зборів профкому ТВБВ №10010/0149 філії - Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 29.05.2017 №13 та протокол засідання профспілкового комітету філії - Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 30.05.2017 №7 свідчать про те, що профспілковим комітетом надано згоду на звільнення [PERSON] (а.с.213, 214). Згідно з актом від 30.05.2017, [PERSON] відмовилася від ознайомлення з наказом від 30.05.2017 №651-к (а.с.74). Акт від 30.05.2017 та лист від 30.05.2017 №28-17/1/206 «Про отримання трудової книжки» свідчать про те, що [PERSON] відмовилася від ознайомлення з вказаним листом (а.с.75, 76). О 16 годині 17 хвилин 30.05.2017 [PERSON] самовільно залишила місце роботи, про що складено акт від 30.05.2017 (а.с.77). Наказом від 13.06.2017 №695-к внесено зміни до п.1 вказаного наказу від 30.05.2017 №651-к в частині дати звільнення [PERSON], а саме цифри і слова «30 травня 2017 року» замінено цифрами і словами «06 червня 2017 року». Підставою видачі цього наказу вказано листок непрацездатності [PERSON] від 30.05.2017 серії АДЕ №924421 (а.с.7). Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, передбачають можливість відміни (зміни, доповнення) розпорядчих документів, яким є наказ, новим розпорядчим документом, що й вчинено відповідачем. Листок непрацездатності від 30.05.2017 серії АДЕ №924421 свідчить про те, що [PERSON] у період з 30.05.2017 по 02.06.2017 перебувала на лікарняному в режимі амбулаторного лікування. Стати до роботи вона повинна була з 03.06.2017 (а.с.11). У трудовій книжці міститься запис за №24 від 30.05.2017, а саме вказано, що [PERSON] за наказом від 30.05.2017 №651-к звільнена за винні дії при обслуговуванні грошових цінностей, у зв'язку з втратою довір'я, п.2 ст.41 КЗпП України. Також міститься запис за №25 від 13.06.2017, а саме зазначено, що на підставі наказу від 13.06.2017 №695-к запис за №24 недійсний. [PERSON] звільнена 06.06.2017 за винні дії при обслуговуванні грошових цінностей, у зв'язку з втратою довір'я, п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.9-10). За заявою [PERSON] від 06.06.2017, її трудову книжку, копії наказів від 30.05.2017 №651-к та від 13.06.2017 №695-к, а також копію листка непрацездатності від 30.05.2017 серії АДЕ №924421, направлено їй 13.06.2017 цінним листом з рекомендованим повідомленням (а.с.79, 79-а). Згідно з довідкою про доходи від 15.06.2017, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 становить 28615 грн. 77 коп. (а.с.8). Згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. У правовій позиції Верховного Суду України, що викладена 20.04.2016 при розгляді справи №6-100цс16, вказано, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл, тощо. Основні слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це прийняття та збереження. Тобто, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Коло цих працівників може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відповідальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Як роз'яснено в абзацах 1 та 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Таким чином, втрата довір'я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, суд дійшов до висновку про наявність у відповідача підстав для втрати довіри до [PERSON] у зв'язку з вчиненням нею винних дій при обслуговуванні грошових цінностей, які дають підстави для втрати довір'я до неї, як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності. Відповідач при звільненні позивача діяв відповідно до норм чинного законодавства про працю. За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі викладеного, ст.41 КЗпП України,

Outcome: dismissed