Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 06 березня 1999 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №50. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 06 березня 1999 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №50. У даному шлюбі народився син, [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з вересня 2015 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, тобто подружні відносини між ними фактично припинилися, шлюб існує лише формально. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейне життя. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, надання строку на примирення не виправить стану їх шлюбних відносин. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10.30 год 20 березня 2018 року. Позивач у підготовче судове засідання не з'явилась, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що позов підтримує, просить такий задоволити. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, що дає суду можливість вважати, що відповідач визнає позов. На підставі ч.1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України проведення попереднього судового засідання здійснюється за відсутності сторін, від яких надійшли відповідні заяви. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 06 березня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №50, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] /а.с. 4/. У даному шлюбі народився син, [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис №5785 від 11.12.1999 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.8/. Судом також встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого погіршилися подружні стосунки в негативну сторону, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов необхідно задоволити. На підставі ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв'язку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції №6 від 05.02.2018 року.

Outcome: approved