Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.09.2007 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №449. В обґрунтування позову зазначила, що з 28.09.2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] мають одну спільну неповнолітню дитину [PERSON], яка народилася [INFO] року. З серпня 2017 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Відповідач на даний час проживає зі своєю матір'ю. Спільне життя не склалося через постійні сварки, які виникають між ними, відповідач зловживає спиртними напоями, офіційно не працює, не турбується про матеріальне забезпечення сім'ї. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Спору про розділ майна та місце проживання дитини між ними немає. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавав. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавав, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивачка. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб Серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2007 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. (а. с. 5, 6). З довідки, виданої виконавчим комітетом Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області №28/886 від 20.09.2017 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. (а. с. 7). За інформацією, отриманою судом від Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області від 03.10.2017 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а. с. 12). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, вбачається, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, спору про поділ майна чи про місце проживання дитини між сторонами немає. Враховуючи, що: позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] відзив проти позовної заяви не надав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивачки, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В зв'язку з тим, що позивачка [PERSON] просила не стягувати з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] не стягуються.

Outcome: approved