Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 10.10.1998 року [PERSON] придбала однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. На час продажу квартира належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № С-23 від 02.02.1998 року, виданого ВАТ «Стальканат». Договір купівлі-продажу №98-713М від 10.10.1998 року був зареєстрований на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Під час підписання договору продавці отримали кошти у повному обсязі, передали ключі від квартири, знялися з реєстраційного обліку, а [PERSON] сплатила оговорену суму коштів, тобто сторони виконали умови договору. 06.11.1998 року цей договір був зареєстрований в Одеському МБТІ. [PERSON] на теперішній час вирішила продати квартиру, але державний нотаріус відмовив у оформленні правочину, мотивуючи відмову тим, що правовстановлюючим документом на її квартиру є біржова угода, укладена з порушенням вимог чинного законодавства. Договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] був укладений представником покупця за довіреністю [PERSON], у зв'язку з чим така біржова угода має бути визнана дійсною у судовому порядку. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] від 10.10.1998 року між продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON] і покупцем [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], що був посвідчений Одеською Універсальною біржею «Вітязь» реєстровий № 98-713М від 10.10.1998 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву (вхід. 24463 від 07.06.2017 року), в якій заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав законної сили з 01.01.2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до правовідносин, які є предметом даного позову, суд вважає необхідним застосовувати норми, як ЦК України 1963 року, так і ЦК України 2004 року. Так, в судовому засіданні встановлено, що 10.10.1998 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу № 98-713М, відповідно до якого [PERSON] придбав квартиру за адресою [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу №98-713М від 10.10.1998 року був зареєстрований на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав та був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 06.11.1998 року за № 280 стр. 171 реєстр № 116. Покупець і продавці цілком виконали умови договору купівлі-продажу відповідно до норм, установлених цивільним законодавством. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцями судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року. На підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» зазначена угода на час її укладення не потребувала нотаріального посвідчення. Правовідносини, що склалися між сторонами біржової угоди, мали місце до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року, тому відповідно до п.4 Прикінцевих положень підлягають застосуванню положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Факт домовленості між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема договором купівлі-продажу квартири, копія якого зберігається в матеріалах справи, копією реєстраційного посвідчення КП «ОМБІ та РОН», згідно з яким за позивачем зареєстровано право власності на квартиру. Оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, але порушена її форма, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved