Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] усунення перешкод в користування будинком та вселення в будинок, мотивуючи позов тим, що позивач, є співласником будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Іншим співвласником будинку є відповідач [PERSON] . Позивач вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22.12.2017 року розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано земельну ділянку площею 0,1300га у [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . На вказаній земельній ділянці було збудовано житловий будинок та проведено реєстрацію вказаного будинку 28.02.2010 року на [PERSON] . Після розіорвання шлюбу між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди, щодо поділу набутого майна подружжя та на даний час у Черкаському районному суді триває розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач вказує, що на даний час у спірному домоволодінні проживає відповідач, а вона як співвласник позбавлена можливості проживати у вказаному будинку, оскільки відповідач чинить перешкоди у вселенні до будинку. Оскільки позивач [PERSON] позбавлена можливості вільно володіти та розпоряджатися будинком, належному їй як співвласнику, а тому просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні будинком по [ADDRESS] , шляхом надання їй вільного доступу до приміщення будинку з наданням ключів від усіх вхідних дверей вказаного будинку та вселити до вказаного будинку. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 24.06.2019 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювався на адресу реєстрації її місця проживання. Відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву не подав. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, житловий будинок у [ADDRESS] , належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , що підтверджуються Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25438441 від 28.02.2010 року, на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 15.02.2010 року, виданого виконавчим комітетом Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Сторони з 25.09.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22.12.2017 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 23.01.2018 року. З наданих позивачем доказів вбачається, домоволодіння по [ADDRESS] , набуто [PERSON] у власність, у період перебування у шлюбі з позивачем, а тому дане домоволодіння є спільно набутим майном подружжя та [PERSON] є співвласником вказаного будинку. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На час розгляду даної справи, у провадженні Черкаського районного суду Черкаської області триває розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, його розподіл, визнання права власності на частину майна та виділення в натурі рухомого майна. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1,2,3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так у разі наявності перешкод у користуванні належним власнику майном, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд констатує, що крім тверджень у позовній заяві, позивачкою не надано до суду будь-яких належних і допустимих доказів про те, що: вона на даний час не проживає за місцем своєї реєстрації у спірному домоволодінні по [ADDRESS] ; що вона проживає за іншою адресою, що її було виселено із вказаного будинку і вона потребує вселення у вказаний будинок; що вона позбавлена можливості проживати та користуватись вказаним будинком; що відповідач [PERSON] перешкоджає позивачці проживати у спірному домоволодінні; відсутні будь які дані щодо вчинення відповідачем протиправних дій відносно позивачки у позбавленні її права вселення та проживання у вказаному будинку. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є не обгрунтованими, не доведеними та не підтверджені належними доказами, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Суд вирішує судовові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed