Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 21.09.2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29 вересня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці було змінено прізвище на дошлюбне - [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Син постійно проживає разом з матір`ю. За рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 08.12.2011 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 листопада 2011 року та до досягнення повноліття дитини. Позивачка з відповідачем згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина не дійшли, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. У разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Лівобережному району до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, при винесенні рішення просили максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наведеного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29 вересня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №649, де батьком дитини записаний відповідач [PERSON] , матір`ю дитини [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 08.12.2011 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 листопада 2011 року та до досягнення повноліття дитини. З інформації, наданої Департаментом адміністративних послуг Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 26.06.2019 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до акту про фактичне проживання, складеного КСН «Жемчужний» 05.07.2019 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо. В ч. 4, 5 ст.19 СК України зазначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та старшим братом. У дитини є все необхідне для навчання та повноцінного розвитку. Приймаючи до уваги фактично доказаний правовий та родинний зв`язок між позивачем та малолітнім [PERSON] , орган опіки та піклування Маріупольської міської ради вважає за можливим визначити місце мешкання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи відсутність належних заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, з урахуванням того, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , щодо визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . У зв`язку, з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені нею витрати по сплаті судового збору, які відповідно до наданої квитанції становить 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved