Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 09 червня 2016 року вони зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №553. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, на ґрунті чого між ними виникали сварки. Шлюбні відносини фактично припинено з 2018 року. Спільних дітей у неї з відповідачем немає. На примирення з відповідачем вона не згодна. У зв`язку з наведеним, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Судове засідання призначено на 20 вересня 2021 року. 20 вересня 2021 року розгляд справи було відкладено на 06 жовтня 2021 року за у зв`язку з неявкою учасників справи. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2021 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду клопотання, в якому просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Просить змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки до суду не повідомляв. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом ч.3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною першою ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 09 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №553, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09 червня 2016 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві(а.с.8). Також встановлено, що сторони з 2018 року шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалася, шлюб між сторонами носить формальний характер. Задовольняючи позов [PERSON] про розірвання шлюбу, суд враховує, що шлюб має добровільний характер та грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Примушування до збереження сім`ї є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. [PERSON] скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, їх шлюб носить суто формальний характер, а тому збереження сім`ї є неможливим. У поданій до суду заяві позивачка просить відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При розгляді питання про розірвання шлюбу у позовному провадженні суд приймає рішення по суті заявлених позовних вимог. Таким чином, належне вирішення судом питання про прізвище залежить від зазначення відповідних вимог у поданому до суду позові. На підставі поданих по справі доказів суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивачки мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи. Судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved