Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 65,20 кв.м, житловою площею 42,60 кв.м, допоміжною площею 22,60 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: м. Люботин, вул. Шмідта, 36, як на окрему інвентарну одиницю, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 05 лютого 2016 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0997 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 6311200000:27:002:0019, що розташована за адресою: м. Люботин, вул. Шмідта, 36, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 05 лютого 2016 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0355 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6311200000:27:002:0020, що розташована за адресою: м. Люботин, вул. Шмідта, 36, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 05 лютого 2016 року. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що домоволодіння за адресою: м. Люботин, вул. Шмідта, 36 (колишній № 28), зареєстровано на праві спільної часткової власності за [PERSON] в 2/3 частках, та за [PERSON] в 1/3 частині. Її матері, [PERSON], на праві власності також належать земельній ділянки площею 0,0997 га та 0,0355 га. Після її смерті вона звернулася у шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено з тих причин, що в реєстрі прав власності наявна інформація про домоволодіння № 28 по вул. Шмідта в м. Люботин, одним з співвласників якого є саме мати позивача [PERSON] Однак, в реєстрі значаться також інші власники нерухомого майна за тією ж адресою, частки який у сукупності з часткою її матері, перевищують окрему інвентарну одиницю. В судове засідання [PERSON] не зявилася, але подала до суду письмову заяву, в якій вказувала, що повністю підтримує позовні вимоги, та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] міська рада Харківської області до суду не зявилася, але подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно з довідкою КП «[PERSON] БТІ» від 14 жовтня 2016 року домоволодіння по вул. Шмідта, 36 (колишній № 28) в м. Люботин Харківської області зареєстрована в 1/3 частині на праві власності за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою 22 січня 1957 року за № 394, та в 2/3 частинах за [PERSON] на підставі договору відчуження будинку на умовах утримання продавця покупцем, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою 30 квітня 1958 року за № 1548. Зміна нумерації домоволодіння з № 28 на № 36 відбулось на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради, протокол № 26 від 28 листопада 1968 року. За клопотанням позивача судом було витребувано та оглянуто під час судового розгляду інвентаризаційну справу № 8166 на домоволодіння по вул. Шмідта, 36 (колишній № 28) в м. Люботин Харківської області. Так, судом зясовано, що станом на вересень 1956 року домоволодіння, належне на праві власності попередньому власнику [PERSON], складалося з двох житлових будинків та надвірних будівель. Як вбачається з договору дарування, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою 22 січня 1957 року за № 394, при отриманні у дар від [PERSON] 1/3 частини домоволодіння, в користування [PERSON] перейшов житловий будинок дерев'яний на дві кімнати з сіньми та земельна ділянка площею 800 кв.м. Відповідно до ст.ст. 61, 65 ЦК УРСР 1922 року право власності може належати двом або декільком особам спільно, частками (спільна власність), кожний власник має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна, оскільки це не суперечить закону чи договору. За заявою [PERSON] виконавчим комітетом [PERSON] міської ради депутатів трудящих на засіданні, яке відбулось 23 березня 1957 року, було прийняти рішення про надання йому дозволу на перебудову житлового будинку з подальшим визнанням житлових будинків [PERSON] і [PERSON] самостійними домоволодіннями. Цим же рішенням домоволодінню [PERSON] залишено ту ж саму адресу вул. Шмітда, 28, а домоволодінню [PERSON] присвоєно нову поштову адресу. Проведення фактичного розподілу домоволодіння, яке належало спільно [PERSON] і [PERSON], зафіксовано в матеріалах інвентаризаційну справу № 8166 на домоволодіння по вул. Шмідта, 36 (колишній № 28) в м. Люботин шляхом складання схеми земельної ділянки від 27 вересня 1953 року, на якій розмішений житловий будинок, належний одноособово [PERSON], на зворотному боці якої наявні відмітка про закріплення за [PERSON] цієї земельної ділянки саме на підставі рішення виконавчим комітетом [PERSON] міської ради депутатів трудящих від 23 березня 1957 року. Таким чином, на момент набуття 30 квітня 1958 року [PERSON] матір'ю позивача, у власність 2/3 частин домоволодіння, воно фактично належало попередньому власнику [PERSON] як окреме домоволодіння. Але, не зважаючи на проведення фактичного розподілу домоволодіння, до теперішнього часу в органах реєстрації залишились відомості про приналежність домоволодіння по вул. Шмідта, 36 (колишній № 28) в м. Люботин двом власникам [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності. В матеріалах інвентаризаційну справу № 8166 наявний витяг з протоколу № 26 виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 28 листопада 1968 року про впорядкування нумерації будинків по вул. Шмідта. У вказаному протоколі громадяни [PERSON], як власник окремого домоволодіння, номер якого змінений з № 34 на № 36, та [PERSON], власник окремого домоволодіння, номер якого змінений з № 32 на № 34. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП «[PERSON] БТІ» станом на 18 жовтня 2016 року, на земельній ділянці за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шмідта, 36, знаходиться житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», загальною площею 65,20 кв.м, житловою площею 42,60 кв.м, допоміжною площею 22,60 кв.м, з ганком літ. «а» з надвірними будівлями та спорудами: погреб літ. «ап», літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г» і «Д», душ літ. «З», вбиральня літ. «І», гараж літ. «Л», 1/2 частина водопроводу літ. «К», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 4-7. Діючи як власник окремого домоволодіння, [PERSON] набула у власність в порядку приватизації земельну ділянку площею 0,0997 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 6311200000:27:002:0019, що розташована за адресою: м. Люботин, вул. Шмідта, 36, що підтверджується державним актом про право приватної власності на землю ІV-ХР № 046560 від 11 листопада 2002 року. [PERSON] також набула у власність земельну ділянку площею 0,0355 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6311200000:27:002:0020, що розташована за тією ж адресою, про що свідчить державний акт про право приватної власності на землю ІV-ХР № 046561 від 11 листопада 2002 року. [PERSON] померла 05 лютого 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 535714, виданим 06 лютого 2016 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті [PERSON], до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернулася її донька [PERSON], інших заяв не надходило, заповіти від імені померлої не посвідчувались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Але у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину державним нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області було відмовлено з причини неможливості визначення обсягу спадкового майна з представлених документів, так як право власності на житловий будинок за однією адресою зареєстровано як за померлою, так і за іншими особами. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-УР № 223554, виданим [PERSON] міським юро ЗАГС 06 серпня 1959 року, та свідоцтвом про одруження ІІІ-ВЛ № 469528, виданим Київським міським відділом ЗАГС м. Харкова 18 серпня 1990 року, в якому зазначено про зміну прізвища позивачки з [PERSON] на [PERSON]. Досліджені докази свідчать, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і спадщину, яка відрилась після її смерті у виді житлового будинку та двох земельних ділянок, прийняла у встановленому порядку. На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також на дві земельні ділянки, що в сукупності є окремим домоволодінням з визначеною адресою.

Outcome: approved