Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою під № 3 по вул. Пушкіна, 24 в м. Кропивницькому. В обґрунтування вимог зазначила, що згідно договору дарування від 25.12.1996 року вона є власником квартири № 3, що знаходиться в м. Кропивницькому по вул. Пушкіна, 24. В належній їй квартирі зареєстрований [PERSON]. [PERSON], з 2016 року і по теперішній час відповідач в квартирі не проживає. За власною ініціативою відповідач з реєстраційного обліку не знімається. В звязку з чим, [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» № 40 (3321) від 05 жовтня 2017 року, причини неявки суду невідомі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 25.12.1996 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4647 [PERSON] є власником квартири № 3, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Н.Биковській, 24 (а.с. 7). Вищевказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3002943 від 26.04.2013 року, наданого Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 8). З даного [PERSON] також вбачається, що вул. Н.Биковську перейменовано у вул. Пушкіна. Відповідно до акта від 20.07.2017 року, підписаного [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчено головою квартального комітету № 9 Фортечного району м. Кропивницький, [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 20.06.2016 року по теперішній час (а.с. 6). Факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 3, що знаходиться в м. Кропивницькому по вул. Пушкіна, 24.

Outcome: approved