Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень з усіх його доходів щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2015 року та до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2019 року. В обґрунтування позову зазначила, що з 07 червня 1997 року по 19 березня 2002 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, однак він сплачує аліменти до повноліття сина, у розмірі 1/4 частки від його заробітку на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 1999 року. [PERSON] не працює, є студентом першого курсу денного відділення фізико-енергетичного факультету (бюджет) Харківського національного університету імені [PERSON], період навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року. У зв'язку з навчанням [PERSON] витрати позивача на утримання сина значно збільшились, її доходів не вистачає на покриття всіх потреб. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала /а.с. 19/. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 19 березня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №124 /а.с. 4/. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7/. [PERSON] на даний час не досягнув 23 років та є студентом першого курсу денного відділення фізико-енергетичного факультету (бюджет) Харківського національного університету імені [PERSON], термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року /а.с. 6/. [PERSON] в зв'язку з навчанням не працює та не має власних прибутків, проживає разом з матір'ю та фактично перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі 1000 грн. щомісячно. З огляду на наведене, враховуючи, рівний обов'язок батьків щодо утримання повнолітнього сина та виходячи із прожиткового мінімуму на одну особу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього [PERSON] на час його навчання в меншому розмірі ніж зазначено у позовній заяві, а саме: розмірі 700 грн., щомісячно, починаючи з 01 жовтня 1997 року і до закінчення навчання [PERSON], але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial