Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 20 вересня 2014 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу дітей у них немає. Подружнє життя не склалося. Налагодити нормальні стосунки в сімї неможливо. Тому вважає, що збереження сімї стало недоцільним. Відповідач через органи ДРАЦС розірвати шлюб відмовляється. Тому позивач просить саме суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в підготовче засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, а позов задоволити, строку на примирення не надавати. Після його розірвання просила залишити їй дошлюбне прізвище «Котлінська». Відповідач в підготовче засідання також не зявився, подав заяву про визнання позову. У ній просив суд справу розглянути без його участі, позов визнав, також просив шлюб розірвати. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що останні скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 128672 від 20.09.2014 (а.с. 3). У сторін дітей немає. Вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо (а.с. 5). Суд вважає, що шлюб існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити інтересам сторін, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що шлюб між подружжям слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 3), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище Котлінська змінила на прізвище чоловіка Бідюк. В поданій суду заяві, позивач висловила бажання залишити дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення з державного бюджету половини сплаченого нею судового збору, у звязку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved