Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом 05.12.2002 року, 12.05.2003 року позивачка [PERSON] померла та [PERSON] 08.12.2003 року звернулася до суду з заявою про визнання її позивачем по справі у порядку правонаступництва , провадження по справі було призупинено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.05.2003 року (на час проведення експертизи), також провадження по справі було призупинено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2004 року на час проведення додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи, провадження по справі поновлено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2009 року, позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги 16.03.2010 року, остаточно уточнивши свої позовні вимоги 08.04.2010 року. В судовому засіданні позивачка та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні в межах уточненого позову, а саме: про виділ частки із спільної часткової власності на домоволодіння №25 по вул..Бакуліна в м. Харкові , про визначення порядку користування земельною ділянкою по вул.. Бакуліна №25 в м. Харкові, про присвоєння окремого реєстраційного номера кожному домоволодінню . Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали частково, наполягаючи на тих обставинах, що їх ідеальна частка в спільній частковій власності складає 59/100 частин, а ідеальна частка позивачки складає 41/100 частину домоволодіння по вул..Бакуліна №25 в м. Харкові, фактично вони придбали ? частину домоволодіння і частки в спільній частковій власності визначені в договорі купівлі-продажу, наполягали на розподілі земельної ділянки згідно з вимогами діючого законодавства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст.15,30,62 ЦПК України 1963 року, а також вимоги ст.ст. 10ч3,11,60 ЦПК України 2004 року в тій частині ,що докази надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. Суд розглядає справу в межах наданих суду доказів. Суд вважає, що позивачка свої позовні вимоги суду довела частково, а саме в частині необхідності визначення порядку користування земельною ділянкою, в іншій частині позивачка свої позовні вимоги не довела. [PERSON] за життя на підставі договору довічного утримання від 03.12.1971 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 7-1646((арк. інвентаризаційної справи №158) отримала ? частину житлового будинку №25 по вул.Інженерній ( перейменована на вул..Бакуліна в м. Харкові, після смерті власників отримала право власності на ? частину будинку. На підставі свідоцтва на право власності на особистий жилий будинок від 12.03.1987 року (арк..справи5) [PERSON] за життя належало 41/100 частина домоволодіння №25 по вул..Бакуліна в м. Харкові (замість ? частини), розмір частки домоволодіння виник на підставі рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 18.01.1983 року № 24/1 «Про видачу свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок по вул..Бакуліна №25 » (арк. інвентаризаційної справи №126), співвласниці Книг іній О.Д. 59/100 частин замість ? частини домоволодіння . Згідно з рішенням Виконавчого Комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 18.05.1982 року № 148/11(арк.. інвентаризаційної справи №100) співвласниці [PERSON] було дозволено в частині будинку ,що належить їй на праві власності зробити відповідну прибудову житлової кімнати пл..10,6кв.м. (3-2), передньої площею 6,3 кв.м. (3-1), коридору площею 2,6 кв.м. та тамбуру площею 1,8 кв.м. Право власності на 59/100 частин домоволодіння за [PERSON] було встановлено свідоцтвом від 20.09.1983 року, яке видано РЖЕУ Дзержинського району м. Харкова ((арк.. інвентаризаційної справи №134) . [PERSON] 27.12.1983 року подарувала 30/100 частин домоволодіння по вул.. Бакуліна в м. Харкові Тунієвій [PERSON], договір дарування посвідчено державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 4-4395((арк. інвентаризаційної справи №138-139) , таким чином у власності [PERSON] залишилося 29/100 частин домоволодіння №25 по вул..Бакуліна в м. Харкові. На підставі рішення Виконавчого Комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 17.02.1987 № 40/16(арк.. інвентаризаційної справи №162) було узаконено самочинні забудови душ Н, сарай М, веранду Ш на ім.»я [PERSON], сарай К на ім.»я [PERSON], також було затверджено переобладнання кухні літер 1-4. Також в матеріалах інвентаризаційної справи є рішення Виконавчого Комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 06.08.1985 року № 173/10(арк.. інвентаризаційної справи №165) ,яким змінено рішення Виконавчого Комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 19.04.1983 року № 120/16, згідно з яким [PERSON] замість коридору Ш площею 2,6 кв.м. та тамбуру !У площею 1,8 кв.м. дозволено прибудувати коридор, кухню, ванну кімнату загальним розміром 6,7 * 2,8 кв.м. за зовнішнім обміром та переобладнати сіні 2-1 площею 4,0 кв.м. Згідно з рішенням Виконавчого Комітету Харківської міської ради №99 від 09.03.1994 року співвласникам [PERSON],[PERSON], [PERSON] виділено в постійне спільне користування земельну ділянку площею 964 кв.м. по вул.. бакуліна №25 в м. Харкові .(арк..інвент.справи179). Згідно з договором купівлі продажу від 02.07.1999 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] та внесено в реєстр нотаріальних дій за № 1-779((арк. інвентаризаційної справи №188) [PERSON] продала 29/100 частин ,а [PERSON]/100 частин домоволодіння по вул..Бакуліна №25 в м. Харкові ,які придбали відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Як указано в договорі купівлі продажу відповідачі придбали 59/100 частин домоволодіння ,що розташоване на земельній ділянці площею 964кв.м. та складається з жилого будинку літер «А-1» з прибудовами житловою площею 72,0 кв.м. ,дерев»яного, обкладеного цеглою, сараїв літер Б.К.М.Е ,льоху літер Д, вбиральні літер Г, душу літер Н, огорожі 1-7 водовідведення крану №3(арк..інвентир. справи186). Станом на 05.12.2000 року в домоволодінні виявлені не зареєстровані самочинні забудови Р-2,Рп1 ,С.Т(арк..інвентир. справи190), також 05.12.2000 року було виявлено не зареєстровані самочинні забудови ,а саме переобладнання приміщення 2-6 під кухню, частину приміщення 2-4 площею 4,9 кв.м. з коридору під житлове приміщення(арк..інвентир. справи194). Згідно з актом обстеження ,який складено КП «Харківське міське БТІ» від 19.04.2003 року (арк..інвентир. справи 217-218) встановлено, що [PERSON] користувалася за життя приміщеннями в житловому будинку літер А-1 літери Ш,1-4,1-1,1-2,1-3, сараями Е,Б,М, душем Н, вбиральнею Г, співвласники [PERSON] та [PERSON] користуються в будинку літер «А-1» приміщеннями 2-2,2-4,2-5,2-6, житловим будинком літер Р-2 з прибудовами ,сараєм С, гаражем Т з оглядовою ямою Т1. Позивачка [PERSON] померла 12.05.2003 року, що підтверджується актовим записом №595 від 12.05.2003 року про реєстрацію смерті, який виконано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції(арк..36). 02.12.2003 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за №1-2577 на підставі спадкової справи № 421/2003 державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] (арк.справи35). В вищевказаному свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано, що житловий будинок житловою площею 50,7 кв.м. літер А-1 та надвірні будівлі при цьому житловому будинку : огорожа №4,6,7,8,9,10, дворовий водопровід №3, сарай літер Б, вбиральня літер Г, сараї Е.М., душ літер Н розташовані на земельній ділянці площею 954,0 кв.м., тобто на 10 кв.м. менш, ніж вказано в рішенні Виконавчого Комітету Харківської міської ради №99 від 09.03.1994 року на підставі з яким в користування колишнім співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено земельну ділянку площею 964,0 кв.м. Матеріали інвентаризаційної справи ,які в копії витребувані судом та досліджені як докази по справ не містять ніяких відомостей про зміну цього рішення виконкому Харківської міської ради. Також, суд прийшов до висновку, що при укладанні договору купівлі продажу відповідачі [PERSON] та С.І. придбали 59/100 частин домоволодіння ,що розташоване на земельній ділянці площею 964кв.м. та складається з жилого будинку літер «А-1» з прибудовами житловою площею 72,0 кв.м. ,дерев»яного, обкладеного цеглою, сараїв літер Б.К.М.Е ,льоху літер Д, вбиральні літер Г, душу літер Н, огорожі 1-7 водовідведення крану №3 , тобто суд вважає, що позивачка не надала суду доказзів тим обставинам, чому житлова площа будинку літер А-1 при отриманні нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом зменшилась з 72,0 кв.м. до 50,7 кв.м. , тобто на 21,3 кв.м при умові , що предметом спору є саме виділення частки в спільної часткової власності. Станом на проведення судової експертизи 03.10.2003 року в її висновку самочинні забудови не є вказаними(арк.справи22- 34), за таких обставин суд призначив 22.04.2004 року додаткову комісійну судову будівельно-технічну експертизу., від сплати якої та від виготовлення технічного паспорту на житловий будинок відповідачі ухилилися, не виконавши ухвалу суду від 22.04.2004 року. Згідно з технічним паспортом ,який виготовлено КП «ХМБТІ» від 18.02.2010 року(арк..справи 97-103) в будинку № 25 по вул.. Бакуліна в м. Харкові мають місце самочинні ,не узаконені забудови, а саме: літери Р-2, С.Т, а7, в будинку А-1 приміщення 2-6 переобладнано під кухню, частина приміщення 2-4 площею 4,9 кв.м. в житлову кімнату переобладнану з коридору. На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто в Україні не може бути позбавлений права власності , до підстав виникнення права власності відноситься право на спадкування, підстави для усунення цього права чітко передбачені законом. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Згідно з вимогами ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі вимог ч 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі вимог ч 3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо , які були використані в процесі будівництва(створення майна). Згідно з вимогами ч.ч.1,5 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це право не порушує права інших осіб. Судом неодноразово роз»яснено сторонам по справі про необхідність визнати право власності на самочинні забудови, бо не можливо виділити частку з спільної сумісної власності ,яка не визначена, тобто не введена до експлуатації та не зареєстрована належним чином, але позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні її позовних вимог, пояснюючи суду, що здійснені нею прибудови є незначними, а відповідачі [PERSON] та І.М. згоди на введення до експлуатації самочинних прибудов не надають, як і вона не надає згоди на введення в експлуатацію самочинних прибудов ,які здійснили відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] На підставі вищевикладеного ,суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не обґрунтовані на вимогах закону та не можуть бути задоволені. Стосовно позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, суд приходить до наступного: Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи ,яку проведено 03.10.2003 року КП «ХМБТІ» експертом запропоновано два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою по вул.. Бакуліна №25 в м. Харкові. Суд, ураховуючи позицію відповідачів, які категорично заперечують проти того, що між ними та позивачкою уклався відповідний порядок користування земельною ділянкою, позицію позивачки, а також ті розбіжності ,які виявлені при розгляді справи,а саме: в висновку експертизи від 03.10.2003 року (арк.. справи 29) вказано, що [PERSON] ,колишній власник користується земельною ділянкою площею 502 кв.м., що на 20 кв.м. більш ніж приходиться ні її ідеальну частину. В висновку експертизи, яка проводилась при намірі визначити порядок користування 20.09.1993 року між [PERSON] та колишніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] (арк.. інвентаризаційної справи 177), вказано, що [PERSON] користується земельною ділянкою площею 501,00 кв.м.,що на 19 кв.м. більш ніж приходиться на її ідеальну частку. Той факт, що між сторонами справи не досягнуто угоди з цього питання підтверджується, насамперед, наявністю спору в суді за позовом саме колишньої власниці [PERSON] станом ще на 22.06.1993 року , бо в матеріалах інвентаризаційної справи (арк..168) є ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова (суддя Наумова С.М.), на підставі з якою і було надано висновок експертизи 20.09.2003 року. В ухвалі суду вказано, що [PERSON] звернулася з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою до співвласниць [PERSON] та [PERSON], тобто фактично сторони не визнавали порядку користування земельною ділянкою. На підставі чого, суд приходить до висновку, що з метою гуманності та справедливості слід застосувати другий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою: Виділити [PERSON] (правонаступнику [PERSON]) в користування земельну ділянку №1 з боку володіння №18-а по вул.. Леніна в м. Харкові площею 482,0 кв.м., що відповідає її первісній ідеальній долі ? частина домоволодіння. Виділити [PERSON], [PERSON] земельну ділянку №2 з боку домоволодіння №27 по вул.. Бакуцліна в м. Харкові площею 482,0 кв.м., що відповідає їх первісній ідеальній долі ? частина домоволодіння. Межу розподілу між співвласниками прокласти за лінією АБВГДЕКЛМНО: ●відрізки АБ,БВ,ВГ прокласти по лінії розподілу житлового будинку літер «А-1», ●відрізок ГД довжиною 1,0 м прокласти по стіні житлового будинку літер «А-1», ●відрізок ДЕ, довжиною 6,8 м , прокласти паралельно стіні прибудови літер «а» до відрізку ЕК, ●відрізок ЕК довжиною 3,5 м прокласти паралельно стіні житлового будинку літер «А-1», ●відрізок КЛ довжиною 4,05 м , прокласти до відрізку ЛМ, на відстані 0,8 м від рогу житлового будинку літер «Р-2»,відрізок ЛМ, довжиною 15,65 м,прокласти паралельно стіні житлового будинку «Р-2», на відстані 1,5 м. від нього до сараю літер «Е», ●відрізки МН,НО, по стіні сараю літер «Е» до правої межі. Рекомендувати співвласникам не перешкоджати один одному при догляді та поточному ремонті житлового будинку літер «А-1» та сараю літер « Е». Роз»яснити співвласникам, що частки садибних ділянок , виділених в користування співвласників , не повинні розділятися огорожами, що затемнюють вікна. На підставі вимог ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного часткового майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник ,який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . Згідно з вимогами ст.415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі ,встановленому договором. На підставі ч 3 ст.415 ЦК України « особа, до якої перейшло право власності на будівлі(споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). На підставі ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок користування та володіння спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ч 2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. На підставі вимог ч 1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі : а) придбання за договором купівлі - продажу , дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами, б) безоплатної передачі із земель державної комунальної власності, в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані в користування ,г) прийняття спадщини , г1) виділення в натурі на місцевості належної їм земельної частки (паю). На підставі ч 1 ст.118 ЗК України Громадянин ,зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні , подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно з вимогами ч 1 ст.92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою- це право володіння і користування земельною ділянкою ,яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку. На підставі ч 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. На підставі вимог ч 2 ст.158 ЗК України виключно судом віршуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, районів та областей. Згідно вимог ч 3 ст.103 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок зобов»язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них…. На підставі вимог ч 2 ст.377 Цивільного Кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. На підставі вимог ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованим на ній житловим будинком , господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку , вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Стосовно позовних вимог щодо надання кожному будинку окремого номеру, суд виходить з наступного: Присвоєння окремої нумерації домоволодіння проводиться на підставі рішення Харківської Міської ради на підставі листа Секретаря Харківської міської ради від 25.08.2009 року № 08-14/1793/2-09, бо в цьому листі визначено питання щодо присвоєння нумерації будинків ,які приймаються в експлуатацію ,як закінчені будівництвом об»єкти. Таким чином, суд вважає ,що в цій частині позовних вимог також слід відмовити. На підставі ст..ст..10,11,60, 209,212,214,215 ЦПК України, ст..41 Конституції України, ст..16,183,355,356,364,358,381,377,415,319,321,328,331,376 ЦК України , ст.81,92,103,152,158 ,ст.118 Земельного Кодексу України ,- СУД

Outcome: partial