Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує позов тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровано відповідача [PERSON], яка є її донькою та яка не мешкає в квартирі з 2001 року. У добровільному порядку відповідач не знялася з реєстрації і тому її права власниці порушуються перешкоджанням у вільному розпорядженні, володінні, користуванні належним їй майном - квартирою. Тому вона просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її адвокат Савон В.В. в судовому засіданні на задоволенні позову наполягали. [PERSON] пояснила, що її донька не мешкає в квартирі з 2001 року, в квартирі відсутні будь які її речі, вона не бере участі у витратах на утримання квартири. Де на даний час мешкає відповідач вона не знає. Відповідач [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона дійсно 2001 року забрала речі та виїхала з квартири. Вона в квартирі не мешкає, однак заперечує проти позовних вимог та зняття її зреєстрації. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору довічного утримання №2-2157 від 31.08.1996р. (а.с.9) Згідно матеріалів справи, в належній позивачу квартирі зареєстровано її доньку [PERSON] [INFO] Відповідно до довідки з місця проживання від 22.12.2017 року, посвідчена директором КП «Житломасив» [PERSON] [INFO] за місцем реєстрації в [ADDRESS], не мешкає з 2001 року. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач у квартирі не мешкає з 2001 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідач не виявила бажання знятися з реєстрації, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved