Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила наступне. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, [PERSON] та [PERSON], які є донькою та сином позивача відповідно. [PERSON] не проживає за зазначеною адресою з 2012 року, а [PERSON] з 2013 року, у звязку з тим, що вони переїхали жити за кордон. Відповідачі з реєстраційного обліку добровільно не знялися. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач заяву підтримала, просить задовольнити. В судове засідання призначене на 16.08.2017 року та 14.09.2017 року відповідачі не зявилися не зявилися , причину неявки суду не повідомили, заперечень до позовної заяви не надали, про час та місце\~розгляду справи завчасно повідомлялась, у встановленому законом порядку. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній матеріалів. Заслухавши думку учасників судового засідання, зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено наступне. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.05.2017 року [PERSON] належить ? квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2012 року. Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2017 року [PERSON] належить ? квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2017 року. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання за адресою: [INFO], зареєстровані: [PERSON], [PERSON]. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] - з 2012 року, а [PERSON] з 2013 року. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки протягом більш ніж один рік відповідачі не проживають у зазначеній квартирі, але самостійно не знялися з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача, як власника квартири, та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним приміщенням. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачами, вони підлягають задоволенню. Як встановлено судом, відповідачі у добровільному порядку не знялися з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користуються без поважних причин протягом тривалого часу, не беруть участі в її утриманні, чим порушують право власності позивача.

Outcome: approved