Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, які не є членами її сім`ї. З 2011 року відповідачі в будинку не проживають, місце їх проживання їй не відоме. В добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації місця проживання, що перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном, зокрема й оформити житлову субсидію, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] повторно не з`явилися в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили та відзив не подали. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2019, розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 30.10.2013, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2013 свідчать про те, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8-11, 12). Згідно з довідкою від 16.09.2019 №542/02-31, за вказаною адресою [PERSON] проживає одна (а.с.14). З довідки, виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, та довідки, виданої Знам`янським РВ УДМС України в Кіровоградській області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в будинку [ADDRESS] (а.с.31, 32). Як вбачається з довідки від 16.09.2019 №593/02-31 та копії по господарської книги на 2011-2015 роки, за місцем реєстрації по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не проживають (а.с.13, 17-21). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч.1 ст.383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Частиною 2 статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку. Відповідачі спільним побутом з позивачкою не пов`язані, взаємних прав та обов`язків вони не мають. Реєстрація місця проживання [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які не є членами сім`ї [PERSON] , в її будинку перешкоджає їй розпоряджатися своїм майном, при цьому відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають. Дослідивши надані докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідачів, які не пов`язані з позивачкою спільними побутом, на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Однак, враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , станом на день розгляду справи не повнолітня, то суд вважає за необхідне стягнути вказану суму судового збору з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по 384 грн. 20 коп. з кожного. На підставі викладеного, ст.ст.319, 321, 383, 391, 406 ЦК України,

Outcome: approved