Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначає, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована її онука [PERSON], [INFO]. Остання за зазначеною адресою не проживає тривалий час, фактично проживає у м. Харкові. Вважає, що оскільки [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання, фактично не проживає понад 20 років, то вона втратила право на користування таким житлом. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, при цьому, представником позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про її виклик в судове засідання, розміщеним на сайті Золочівського районного суду Львівської області, відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. З копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2017 року, вбачається, що позивач [PERSON] є одноособовим власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1980 від 20.06.1995 року, виданого державним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Плотицею Г.Д. Як вбачається із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON], з 27.11.1997 року зареєстрована у даному будинковолодінні. Окрім цього, факт реєстрації місця проживання відповідача у будинку за адресою: [ADDRESS], підтверджується також довідкою про склад сім'ї №455 від 15.11.2017 року, виданої Гончарівською сільською радою Золочівського району Львівської області. Із даних акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.11.2017 року, складеного представниками Гончарівської сільської ради Золочівського району Львівської області, вбачається, що комісією встановлено, що [PERSON] в будинку позивача не проживає з 1996 року. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦПК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь- яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником чи співвласником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], остання не проживає в будинку протягом останніх 20-ти років. Відомості про те, що відповідачу чинились перешкоди у користуванні будинком відсутні. З врахуванням того, що позивач є одноособовим власником вищевказаного будинку, відповідач вибула із будинку та не проживає в ньому протягом останніх 20-ти років, а тому право відповідача на користування цією квартирою підлягає припиненню на вимогу власника (співвласника) цього майна. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом є підставними, а тому суд приходить до висновку, що останню слід визнати такою, що втратила право на користування будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується відповідним посвідченням № [NUMBER], судовий збір за подання позову нею не сплачувався. Відтак, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн., тобто за ставкою, що діяла на момент пред'явленння позову.

Outcome: approved