Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 23 січня 2010 року Острівщинською сільською радою Близнюківського району Харківської області, актовий запис № 01, посилаючись на наступне. Вказує, що подружні відносини та ведення спільного господарства припинені, поновлювати які не бажають. Основна причина розпаду сімї різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіря. Суперечки про поділ майна яке є сумісною власністю не виникає. Від шлюбу дітей не мають. Шлюб фактично припинив існування, сумісне життя суперечить їх інтересам. 26.12.2018 позовна заява надійшла до суду, цього ж дня відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розподілена судді Морозу О.І. 14.01.2019 до суду надійшла інформація про місце реєстрації відповідача. 15.01.2019, ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 14 год. 30 хв. 12 лютого 2019 року. Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання 12.02.2019 не зявилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач просить позов задовольнити, відповідач позов визнав. Відзив на позов відповідачем до суду не надано та не вказано у заяві, що він буде подаватися. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін судове засідання проведене за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених\~ст.\~206\~ЦПК України оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Як встановлено судом, сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів. Із оригінала свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №130851, виданого 23.01.2010 Виконавчим комітетом Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, вбачається що 23.01.2010 [PERSON] та [PERSON] одружились. Прізвища обох з подружжя, після одруження [PERSON]. Актовий запис № 01 (а.с. 4). Із довідки про склад сімї Богодухівської місцевої ради Харківської області від 19.10.2018 вбачається, що [PERSON] проживає одна за адресою: пров. Сонячний, буд. 11, м. Богодухів Харківської області (а.с.7). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі змістом\~ст.55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч.3,4\~ст.56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. Збереження сім'ї неможливе. Дітей від шлюбу не мають. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року\~встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, проживають у різних населених пунктах, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу, згідно її заяви, необхідно залишити прізвище «Остроушко». У звязку із визнанням відповідачем позову, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України на користь позивача підлягає поверненню із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Квитанцією №103 від 20.12.2018 підтверджено сплату позивачем судового збору у розмірі 704,80 грн. Таким чином поверненню підлягає сума 352,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню решта суми судового збору - 384,20 грн. А тому,\~

Outcome: approved