Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні № 30-а розташованого по вул. Паркова в м.Ізмаїлі Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником домоволодіння № 30-а по вул. Парковав м.Ізмаїлі Одеської області на підставі договору дарування житлового будинку, засвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області, реєстровий № 7023. За вказаною адресою зареєстрований [PERSON], який в будинку не проживає. Через реєстрацію відповідача вона обмежена у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння №30-а по вул. Паркова в м.Ізмаїлі Одеської області , на підставі договору дарування житлового будинку, засвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області, реєстровий № 7023 від 11 грудня 2009 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 29 вересня 2009 року. [PERSON] у зазначеному будинку не проживає, його особисті речі відсутні. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачПопов Й.Й. втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні № 30-а по вул. Паркова в м.Ізмаїлі Одеської області, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved