Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 04 квітня 2013 року працівниками Державтоінспекції на посту ДПС «Волноваха» Донецької області за орієнтуванням на виконання постанови державного виконавця відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області [PERSON] про розшук майна боржника від 14 березня 2013 року за виконавчим провадженням № 36501250 був оглянутий та затриманий належний їй автомобіль [NUMBER]. Даний автомобіль перебував на штрафній площадці з 04 квітня 2013 року по 18 квітня 2013 року. Ухвалою від 21 травня 2013 року дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови про розшук майна боржника відносно автомобілю [NUMBER] та автомобілю [NUMBER], при примусовому виконанні виконавчого листа №801/766/2012, виданого 12 вересня 2012 року Бердянським міськрайонним судом, визнано незаконними. Позивач вказує, що в результаті незаконних дій державного виконавця їй було завдано матеріальні збитки, які складаються: - за відповідальне зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику м.Волноваха 2100,00 грн., та за комісію банку - 21,00 грн.; - за користування транспортним засобом за договором надання транспортних послуг від 04 квітня 2013 року з 17 годин 00 хвилин 04 квітня 2013 року по 18 годин 00 хвилин 18 квітня 2013 року 20220,00 грн.; - додатково понесені витрати на оплату штрафних санкцій за договором надання транспортних послуг від 04 квітня 2013 року за період з 18 годин 00 хвилин 18 квітня 2013 року по 24 годин 00 хвилин 25 квітня 2013 року за відмову від виконання договору в процесі виконання договору 10440,00 грн.. Загальний розмір матеріальних збитків складає 32781,00 грн.. Позивач також зазначає, що діями державного виконавця їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що після затримання автомобілю [NUMBER], вона залишилася на трасі без транспортного засобу, без коштів та з речами, які вона змушена була транспортувати самостійно до місця проживання. Перебуваючи за 150 км. від м.Бердянськ в незнайомому місці в пізній час вона отримала емоційний стрес, стан здоровя різко погіршився, загострилися хронічні захворювання, підвищився артеріальний тиск, почастішало серцебиття, вона відчула різкий головний біль та вимушена була тривалий час відновлювати стан здоровя. Вказує, що своїми діями державний виконавець порушила її конституційні права щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Дії державного виконавця породили у неї відчуття правової незахищеності, вседозволеності та ігнорування норм права і моралі, вона втратила віру в законність і справедливість влади, в свою соціальну безпеку. Враховуючи присутність психічного травмую чого фактору, користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди оцінює в сумі 16800,00 грн.. Просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з державного бюджету: 32781,00 грн. - в рахунок відшкодування матеріальних збитків; 16800,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 1929,21 грн. (551,20грн. + 1378,00грн.) в рахунок відшкодування судових витрат. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник Відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що на виконання до відділу надійшов виконавчий лист про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] коштів. Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем здійснено запит щодо наявності у боржників транспортних засобів. Після отримання відповіді про реєстрацію за [PERSON] двох транспортних засобів державним виконавцем винесено постанову про їх розшук. Дії державного виконавця вважає законними. Крім цього, вважає, що необхідності наймати інший транспортних засіб за договором у [PERSON] не було. Представник Державної казначейської служби України за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставини спричинення матеріальної та моральної шкоди. Договір про надання транспортних послуг укладений 04 квітня 2013 року в м.Бердянськ, але [PERSON]І. в цей час перебувала в м.Волноваха. ФОП Крижановська не має відповідного виду діяльності щодо надання такого виду послуг та внеї має бути відповідна ліцензія. Вважає, що доказів погіршення стану здоровя внаслідок дій державного виконавця позивачем не надано. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в провадженні відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області перебувало виконавче провадження № 36501250 за виконавчим листом №801/766/2012, виданим Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 441194,79 грн. та судового збору в розмірі 3527,70 грн.. Державним виконавцем Ткаченко Н.М. 14 березня 2013 року винесено постанови про арешт та про розшук належних боржнику [PERSON] автотранспортних засобів ТОУОТА держномер 218-33НР, та автомобіля Мersedes-Вens держномер 072-47НР. Зазначені обставини визнані сторонами в судовому засіданні, ними не заперечуються та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. На підставі постанови державного виконавця про розшук майна автомобіль ТОУОТА держномер 218-33НР був затриманий 04 квітня 2013 року працівниками ДПС ДАІ УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на 178 кілометрі автомобільної дороги Слав'янськ-Донецьк-Маріуполь та поставлений на відповідальне зберігання на спеціальний майданчик в м.Волноваха Донецької області, де перебував по 18 квітня 2013 року. За відповідальне зберігання автомобіля на спецмайданчику [PERSON] 18 квітня 2013 року сплатила 2100,00 грн., а також 21,00 грн. - комісію банку, що підтверджується квитанціями № 2503.631.1 та № 2503.631.2.. Судом також встановлено, що ухвалою Бердянського місьрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2013 року (справа № 310/3924/13-ц) задоволено скаргу [PERSON] та визнано незаконними дії державного виконавця відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області [PERSON] щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови про розшук майна боржника відносно автомобілів ТОУОТА держномер 218-33НР та Мersedes-Bens держномер 072-47НР при примусовому виконанні виконавчого листа № 801/766/2012, виданого 12 вересня 2012 року Бердянським міськрайонним судом (виконавче провадження №36501250). Ухвала набрала чинності 30 травня 2013 року. Вказаною ухвалою судом встановлено, що державним виконавцем відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області [PERSON] були порушені права боржника у виконавчому провадженні [PERSON], передбачені ст.ст. 12, 31 Закону України «Про виконавче провадження» на належне доведення до відома державним виконавцем змісту прийнятих постанов і отримання їх копій. Також встановлено, що державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення без додержання вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з матеріалів виконавчого провадження чітко вбачається відсутність можливості у боржника надати документальні підтвердження повного виконання рішення у зв'язку з не доведенням до його відома змісту постанови про відкриття виконавчого провадження і його необізнаністю з встановленим строком добровільного виконання рішення. Також встановлено, що 11 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд приходить до висновку, що внаслідок незаконний дій державного виконавця з володіння позивача незаконно було вилучене належний їй на праві власності автомобіль ТОУОТА держномер 21833НР, у зв'язку з чим позивачу було завдано матеріальні збитки та моральну шкоду. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом третім частини другої вказаної статті передбачено, що моральна шкоду відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Суд вважає, що матеріальними збитками, спричиненими [PERSON], є витрати, які вона понесла за зберігання автомобіля на спецмайданчику за період з 04 квітня 2013 року по 18 квітня 2013 року в розмірі 2100,00 грн. та оплата комісії банку за здійснення касової операції в розмірі 21,00 грн., що підтверджується квитанціями № 2503.631.1 і № 2503.631.2 від 18 квітня 2013 року. Зазначені витрати позивач змушена зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем на оплату користування транспортним засобом з водієм за договором про надання транспортних послуг від 04 квітня 2013 року в період з 04 квітня 2013 року по 18 квітня 2013 року в розмірі 20220,00 грн., та які підтверджені актом наданих послуг № 1 від 19 квітня 2013 року, не є матеріальними збитками, оскільки позивачем не доведено обставину, що вказані витрати є реальними збитками в розумінні п. 1) ч. 2 ст. 22 ЦК України. В зазначеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд також приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягненні штрафних санкцій за договором про надання транспортних послуг від 04 квітня 2013 року в розмірі 10440,00 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України відповідальність за невиконання грошового зобов'язання покладається на одну із сторін договору, з вини якої цей договір не був виконаний або виконаний неналежним чином. Крім цього, позивачем не надано доказів, які б свідчили про необхідність укладення [PERSON] договору про надання транспортних послуг та необхідність користування нею транспортним засобом в період з 04 квітня 2013 року по 25 квітня 2013 року. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено. Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує той факт, що [PERSON] була позбавлена права користування належним їй транспортним засобом, вона була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, що спричинило душевні страждання та переживання. Враховуючи характер та ступінь моральних страждань позивача, втрати нормального способу життя, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, спосіб заподіяння, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 2000,00 грн.. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Так, за вимогами майнового характеру про стягнення 32781,00 грн. позивач мала сплатити судовий збір в розмірі 551,20 грн.. Судом стягнуто 2121,00 грн.. Таким чином, за вказаними вимогами на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 35,65грн. (32781,00грн. : 2121,00грн. = 15,46. 551,20грн. : 15,46 = 35,46грн.). За вимогами немайнового характеру про стягнення 16800,00 грн. позивач мала сплатити судовий збір в розмірі 551,20грн.. Судом стягнуто 2000,00грн.. Таким чином, за вказаними вимогами на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 65,62грн. (16800,00грн. : 2000,00грн. = 8,4. 551,20грн. : 8,4 = 65,62грн.). Всього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 101,27грн. (35,65грн. + 65,62грн. = 101,27грн.). При цьому, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що зайво сплачена сума судового збору за вимогами майнового характеру в розмірі 826,80грн. (1378,00 грн. - 551,20грн. = 826,80грн.) відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернута за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Outcome: partial