Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та зняття його з реєстраційного обліку в даній квартирі, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником вказаної вище квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2017 року. Разом з нею в цій квартирі проживають її дочки: [PERSON] та [PERSON] , а також досі зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , однак після розлучення, а саме: з 29.12.2018 року він фактично не проживає за даною адресою. Оскільки на сьогоднішній день у відсутності [PERSON] позивачка не може в позасудовому порядку зняти його з реєстрації, що обмежує її у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, в тому числі і з надмірною сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, то вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, проте завчасно подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.34). Відповідач в судове засідання також не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Тарасенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1741, [PERSON] , є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11), що також підтверджується відміткою КП «Прилуцького МБТІ» від 24.09.2018 року в будинковій книзі № 2245 для прописки громадян (а.с.16, 23). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №024/7-07 №641 від 25.02.2020 року, виданою комітетом самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу Прилуцької міської ради Чернігівської області, за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають без реєстрації: [PERSON] , [INFO] , власник квартири, та її дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також зареєстрований [PERSON] , [INFO] , - колишній чоловік (а.с.24), що також підтверджується відповідними відмітками з копій паспортів позивачки та відповідача (а.с.6, 8). З довідки б/н від 11.03.2020 року відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28), що також підтверджується відміткою в будинковій книзі № 2245 для прописки громадян (а.с.22). Згідно з актами про не проживання за місцем реєстрації №3135 від 05.07.2019 року та № 378 від 28.01.2020 року, складених комітетом самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу Прилуцької міської ради Чернігівської області, комісією було встановлено, що дійсно [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з січня 2019 року по теперішній час (а.с.19, 20). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу України\~передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою:\~ [ADDRESS] , але фактично з кінця 2018 року не проживає за вказаною адресою, чим\~створює перешкоди позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеною вище квартирою. На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» \~від 11.12.2003 року №1382-VII401,

Outcome: approved