Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Маріупольського професійного ліцею будівництва про визнання факту нещасного випадку на виробництві, визнання акту № 1 НТ від 23 січня 2015 року недійсним, зобов»язання скласти акт Н-1, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування поданої позовної заяви посилалася на те, що вона в період з 06 травня 2010 року по 20 квітня 2016 року працювала на посаді сторожа в Маріупольському професійному ліцеї будівництва. 13 січня 2015 року перебуваючи на робочому місці по вулиці Котовського, 167 в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області вона обходячи територію послизнулась, впала і отримала травму, яка пізніше була кваліфікована як компресійний перелом подзвоношника. Цю травму вона отримала в темну пору доби близько 05 год. 00 хв. ранку, тому свідків цієї події не було. Вона із затрудненням дійшла до сторожки, де її чекав змінник сторож [PERSON] близько 07 год. 20 хв. 07 год. 30 хв., який і викликав їй таксі до лікарні. Після події, яка трапилася з нею вона протягом тривалого періоду проходила лікування. На підприємстві відповідача для розслідування нещасного випадку була створена комісія в складі: голови комісії заступника директора з навчальної частини [PERSON], членів комісії - завідувачої виробництвом [PERSON], голови профспілкового комітету [PERSON] Однак 14 січня 2015 року на місце нещасного випадку прибула тільки [PERSON] Ця комісія склала акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру НТ, в процесі оформлення якого її навіть не опитали, а сторож [PERSON] надав неправдиві показання про те, що цю травму вона отримала на зупинці. Зі складеним актом № 1 НТ вона не погоджується, так як він був складений лише на підставі неправдивих показань свідка; не був допитаний працівник таксі, який доставляв її до травматологічного відділення; не були досліджені медичні документи від 13 січня 2015 року в яких вказується її діагноз «наслідки виробничої травми 13 січня 2015 року». 07 березня 2016 року вона звернулася із заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області, на яку отримала відповідь про те, що розслідування даного факту було проведено неправильно, з порушенням вимог Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. Директору Маріупольського професійного ліцею будівництва було спрямовано лист із зобов»язанням виконати припис № 05.2-4/1 по формі Н9 від 25 березня 2016 року. Однак на даний час відповідач не вживає будь-яких заходів для розслідування нещасного випадку і відмовляє проводити таке розслідування. На придбання ліків та лікування після отриманої травми вона витратила 2 277 грн. Крім цього, в зв»язку з нещасним випадком їй заподіяно моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона провела в лікарні більше 5 місяців, постійно відчуває болі в спині, приймає медичні препарати, а відмова відповідача скласти відповідний акт привела до припинення трудових відносин між нею та відповідачем. Розмір заподіяної їй моральної шкоди вона оцінює в сумі 10 000 грн. Просить суд визнати факт нещасного випадку на виробництві, який відбувся з нею 13 січня 2015 року на території Маріупольського професійного ліцею будівництва по вулиці Котовського, 167 в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області, визнати акт № 1 НТ від 23 січня 2015 року недійсним, зобов»язати відповідача скласти акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві, стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 2 277 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. При розгляді справи позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру з позивачкою [PERSON] та акт повторного розслідування було складено у відповідності до закону, а тому підстав для задоволення її позовної заяви не має. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у місті Маріуполі Донецької області, [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що позивачка просить захистити свої права у спосіб, який не передбачено законом. Просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Головного управління Держпраці у Донецькій області на розгляд справи до суду не з»явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Свідок [PERSON], допитаний при розгляді справи пояснив суду, що він працював сторожем як і позивачка [PERSON] у відповідача, був її змінником. В день події, яка трапилася з позивачкою він прийшов на роботу раніше звичайного, погода була поганою, так як було холодно і слизько. Позивачка [PERSON] сиділа в сторожці і розказала йому обставини події, яка з нею трапилася. Близько 08 год. ранку він викликав їй таксі для відправки до лікарні. Пізніше йому зателефонувала [PERSON], яка сама одноосібно приїхала на місце події, він віддав їй пояснювальну записку, однак вона одразу ж її викинула, повідомивши йому, що він повинен написати те, що скаже вона йому. Після чого він змушений був написати пояснення, які вона йому надиктувала. Стверджував, що з позивачкою стався нещасний випадок на виробництві, тому її вимоги є законними. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в період з 06 травня 2010 року по 20 квітня 2016 року працювала на посаді сторожа в Маріупольському професійному ліцеї будівництва (а.с.7-9). З [PERSON] №1 від 23 січня 2015 року про нещасний випадок невиробничого характеру, який складено комісією з розслідування нещасного випадку вбачається, що сторож [PERSON] 13 січня 2015 року о 08 год. ранку здала зміну сторожу [PERSON] без зауважень, що зафіксовано у журналі передачі змін. Зі слів свідка [PERSON] о 08 год. 15 хв. ранку він проводжав [PERSON] до автобусної зупинки маршруту № 23. На зупинці [PERSON] посковзнулася та впала. 14 січня 2015 року о 08 год. 15 хв. ранку [PERSON] вказав місце падіння [PERSON] на зупинці члену комісії з розслідування нещасного випадку завідуючій господарством [PERSON] Комісією визначено подію, яка призвела до нещасного випадку - випадкове падіння під час пересування; причини - погодні умови (ожеледиця). За висновком комісії згідно результатів розслідування нещасного випадку комісія встановила, що такий випадок трапився з [PERSON] по дорозі з роботи. Вказаний акт підписаний членами комісії з розслідування нещасного випадку (а.с.13-14). Водночас [PERSON] 24 січня 2015 року звернулася із відповідною заявою до поліції про порушення посадовими особами відповідача вимог законодавства про охорону праці, що заподіяло шкоди її здоров»ю за ч.2 ст.272 КК України, однак за результатами перевірки її заяви постановою від 15 жовтня 2015 року кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.21). Не погодившись з [PERSON] №1 від 23 січня 2015 року про нещасний випадок невиробничого характеру, який складено комісією з розслідування нещасного випадку позивачка [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про проведення повторного розслідування такого випадку і листом від 24 лютого 2016 року відповідач повідомив [PERSON] про те, що підстав для проведення повторного розслідування нещасного випадку, який стався з нею 13 січня 2015 року та видачі відповідного акту Н-1 не має, так як нею не дотримано процедури звернення до органів державного управління з охорони праці (а.с.18). 07 березня 2016 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до Головного управління Держпраці в Донецькій області, в якій просила провести нове розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився з нею під час виконання посадових обов»язків по обходу території 13 січня 2015 року і факту отримання нею травми, а також скласти акт Н-1 «нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом» (а.с.19-20). 05 квітня 2016 року за № 09-К-82 Головним управлінням Держпраці в Донецькій області повідомлено позивачку про те, що розслідування факту випадку, який трапився з [PERSON] було проведено неправильно, з порушенням вимог Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. Директору Маріупольського професіонального ліцею будівництва надіслано обов»язковий для виконання припис № 05.2-4/1 за формою Н-9 від 25 березня 2016 року про проведення розслідування нещасного випадку відповідно до вимог Порядку. Надалі голова комісії зобов»язаний письмово поінформувати потерпілу про її права і з початку роботи комісії запросити до співпраці (а.с.33). 12 квітня 2016 року відповідачем на адресу [PERSON] направлено повідомлення про те, що наказом від 11 квітня 2016 року № 84 ліцеєм розпочато повторне розслідування нещасного випадку, який стався з нею 13 січня 2015 року по вулиці Котовського в місті Маріуполі, а також роз»яснено її права при проведенні такого розслідування (а.с. 24). Як вбачається з акту від 02 червня 2016 року проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 13 січня 2015 року о 05 год. 00 хв. на Маріупольському професійному ліцеї будівництва, комісія дійшла висновку про те, що: нещасний випадок не визнано таким, який пов»язаний з виробництвом; акт за ф.Н-1 не складати; посадових осіб підприємства, дії яких призвели до нещасного випадку, комісія не вбачає. Особою, дії якої призвели до нещасного випадку є сторож [PERSON], яка допустила особисту необережність, що виразилося у недбанні про особисту безпеку під час пересування по ожеледиці, чим порушено ст.14 Закону України «Про охорону праці» (а.с.56-61). Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. Трудові колективи обговорюють і схвалюють комплексні плани поліпшення умов, охорони праці та санітарно-оздоровчих заходів і контролюють виконання цих планів. Згідно вимог ст.22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з Всеукраїнським об»єднанням профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом, питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Відповідно до ст.171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Згідно змісту п.7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (далі - Порядок) розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме - обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. Відповідно до п.10. Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 37 цього Порядку), зобов'язаний: 1) протягом однієї години передати з використанням засобів зв'язку та протягом доби на паперовому носії повідомлення про нещасний випадок згідно з додатком 2: Фондові за місцезнаходженням підприємства, на якому стався нещасний випадок; керівникові первинної організації профспілки незалежно від членства потерпілого в профспілці; 2) протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. Роботодавець зобов'язаний створити належні умови для роботи комісії (забезпечити приміщенням, засобами зв'язку, оргтехнікою, автотранспортом, канцелярським приладдям), компенсувати витрати, пов'язані з її діяльністю, а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об'єктивного проведення розслідування нещасного випадку. Потерпілий або уповноважена ним особа, яка представляє його інтереси, не входить до складу комісії, але має право брати участь у її засіданнях, вносити пропозиції, подавати документи щодо нещасного випадку, давати відповідні пояснення, в тому числі викладати в усній і письмовій формі особисту думку щодо обставин і причин настання нещасного випадку та одержувати від голови комісії інформацію про хід проведення розслідування (п.11 Порядку). Відповідно до положень п.14 Порядку лише комісія з розслідування має повноваження щодо з'ясування обставин та причин нещасного випадку, встановлює за результатами розслідування чи пов'язаний нещасний випадок із виробництвом чи ні, складає відповідні акти. Згідно п.33 Порядку контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці у разі відсутності на підприємстві профспілки. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку. Посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку. На час розгляду справи у суді дія припису за формою Н-9 зупиняється (п.34. Порядку). Пункт 35 Порядку передбачає, що роботодавець зобов'язаний у п'ятиденний строк після одержання припису за формою Н-9 видати наказ про вжиття зазначених у приписі заходів, а також притягти до відповідальності працівників, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. Про виконання заходів роботодавець письмово повідомляє орган Держпраці в установлений ним строк. Отже, зазначені положення Порядку дають підстави дійти висновку, що вимоги про визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом відносяться до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку, а обов'язок призначення повторного (додаткового) розслідування та складання акта за формою Н-1 входить до компетенції Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області та роботодавця. Суд аналізуючи складені акти розслідування нещасного випадку в сукупності із поданими сторонами доказами по суті, вважає, що вправі перевіряти обставини, викладені в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що складається уповноваженою комісією, відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, лише в частині дотримання вимог закону при формуванні комісії, проведенні розслідування та складання акту та не вправі, підміняючи собою уповноважену комісію, виконувати функції, що належать до її компетенції, а не компетенції суду, а саме здійснювати аналіз нещасного випадку, визначати той чи інший нещасний випадок таким, що пов'язаний чи не пов'язаний з виробництвом, а тим більше зобов'язувати комісію складати акти конкретного змісту. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання факту нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, відноситься до компетенції спеціальної комісії, а зобов'язання складання акту форми Н-1 входить до компетенції Територіального Управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Водночас, як встановлено при розгляді справи, [PERSON] №1 від 23 січня 2015 року про нещасний випадок невиробничого характеру, який позивачка [PERSON] просить суд визнати недійсним складено комісією за обставинами, встановленими на той час відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 р. N 270 (далі Порядок № 270). Цей Порядок визначає механізм розслідування та ведення обліку нещасних випадків невиробничого характеру, які сталися з громадянами України, іноземцями та особами без громадянства на території України. Під нещасними випадками невиробничого характеру слід розуміти не пов'язані з виконанням трудових обов'язків травми, у тому числі отримані внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень іншою особою, отруєння, самогубства, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою, травми, отримані внаслідок стихійного лиха, контакту з тваринами тощо (далі - нещасні випадки), які призвели до ушкодження здоров'я або смерті потерпілих. Розслідуванню згідно з цим Порядком підлягають нещасні випадки, що сталися, зокрема, під час: прямування на роботу чи з роботи пішки, на громадському, власному або іншому транспортному засобі, що не належить підприємству, установі або організації (далі - організації) і не використовувався в інтересах цієї організації (пункти 1-3). Відповідно до п.п.11-12 вказаного Порядку № 270, нещасні випадки (за винятком групових), які сталися з працюючими особами, розслідуються комісією, утвореною організацією, де працює потерпілий, у складі голови комісії - посадова особа, яку визначає керівник організації, і членів комісії - керівника відповідного структурного підрозділу, представника профспілкової організації, членом якої є потерпілий, або уповноваженого трудового колективу, якщо потерпілий не є членом профспілки. Розслідування нещасного випадку проводиться протягом 10 календарних днів після утворення комісії. У разі потреби цей термін може бути продовжений керівником органу (організації), який призначив розслідування. За результатами розслідування нещасного випадку або технічного розслідування причин виникнення аварії, пов'язаної з використанням газу в побуті, складається акт за формою НТ (невиробничий травматизм) згідно з додатком 3, який затверджується керівником органу (організації), що проводив розслідування. За ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. [PERSON] просить визнати вказаний акт № 1 форми НТ в зв»язку з тим, що він був складений лише на підставі неправдивих показань свідка [PERSON], який при розгляді справи надав зовсім протилежні показання, через те, що комісією не допитувався працівник таксі, який доставляв її до травматологічного відділення, а також через те, що не були досліджені її медичні документи. Однак, суд вважає, що після складення акту від 02 червня 2016 року проведення повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 13 січня 2015 року о 05 год. 00 хв. на Маріупольському професійному ліцеї будівництва та прийняття комісією рішення про те, що особою, дії якої призвели до нещасного випадку є сама [PERSON], яка допустила особисту необережність, що виразилося у недбанні про особисту безпеку під час пересування по ожеледиці, попередній акт № 1 НТ від 23 січня 2015 року не створює для позивачки будь-яких правових наслідків, у зв'язку з чим позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Інші докази, надані позивачкою та її представником по справі, зокрема пояснення свідка [PERSON] та письмові докази, які підтверджують факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді перелому подзвоношника, доставку її автомобілем таксі до лікарні, а також проходження нею лікування, виписки із медичної картки, результати компьютерної томографії від 14 січня 2015 року, суд вважає такими, що не впливають на висновки суду при прийнятті рішення по справі. Окрім того, суд вважає, що вирішення вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь матеріальної шкоди в сумі 2 277 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн. є похідними від вирішення спору про визнання факту нещасного випадку на виробництві, який відбувся з [PERSON] 13 січня 2015 року, тому відмовляє в їх задоволенні. Враховуюче викладене,

Outcome: dismissed