Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: - суму інфляційних втрат в розмірі 2111 грн. 62 коп. та суму трьох відсотків річних в розмірі 6125 грн. 93 коп., разом 8237 грн. 55 коп., у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання у сумі 78208 грн. 20 коп. за період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року; - суму інфляційних втрат у розмірі 10692 грн. 50 коп. та суму трьох відсотків річних в розмірі 1750 грн. 91 коп., разом 12443 грн. 41 коп., у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання в сумі 82250 грн. 20 коп. за період з 19 травня 2014 року по 01 лютого 2015 року; - суму 10000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасним виконанням двох грошових зобовязань. Зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 06 жовтня 2008 року по 27 квітня 2010 року. Станом на день звільнення відповідач не провів остаточний розрахунок. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто 78208,20 грн.. Зазначене грошове зобовязання виконано 04 вересня 2013 року. Вважає, що згідно з нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання з відповідача суми інфляційних витрат та 3% річних у звязку з простроченням ним виконання грошового зобовязання за період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року. Позивачем наведено розрахунок, згідно якого 3% річних становить 6125,93 грн. та сума інфляційних витрат становить 2111,62 грн., всього 8237,55 грн.. Позивач також вказує, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто заборгованість в розмірі 82250,20 грн.. Зазначає, що грошове зобовязання до цього часу не виконано. Вважає, що згідно з нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання з відповідача суми інфляційних витрат та 3% річних у звязку з простроченням ним виконання грошового зобовязання за період з 19 травня 2014 року по 01 лютого 2015 року. Позивачем наведено розрахунок, згідно якого 3% річних становить 1750,91 грн. та сума інфляційних витрат становить 10692,50 грн., всього 12443,41 грн.. Оскільки відповідач двічі прострочив виконання грошових зобовязань, які виникли згідно двох рішень судів, вважає, що їй була заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в сумі 10000,00 грн.. В обґрунтування моральної шкоди зазначила, що тривалий час не отримувала всі суми, належній їй, які були джерелом прибутку для неї. Відчувала матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя, позичати кошти. Змушена була звертатися до правоохоронних органів для спонукання відповідача до виконання грошових зобовязань. Хвилюється про те, що її друзі та знайомі прочитають позовну заяву та повірять тому, що вона не добилася від відповідача своєчасного виконання грошових зобовязань. В судове засідання позивач не зявилася. Про час та місце судового розгляду повідомлена. До суду направлено заяви про пілтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Надано згоду на вирішення справи заочно. Відповідач в судове засідання представника не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Про причини неявки представника не заявлено. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Справу вирішено за відсутності відповідача за згоди позивача заочно. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 509, 526, 530, 533, 625, 626, 638 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив грошове зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Статтею ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Амарант-Агро» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди з ТОВ «Амарант-Агро» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 26967,21 грн., компенсація невикористаної відпустки в розмірі 6623,75 грн., заборгованість по оплаті періоду тимчасової непрацездатності в розмірі 12907,79 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 22250,00 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 4727,35 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в розмірі 3732,10 грн., а також компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., всього 78208,20 грн.. Відповідно до листа Відділу ДВС Красноармійського МРУЮ Донецької області від 28.03.14 р. № 14/595 сума боргу в розмірі 78208,20 грн. отримана [PERSON] 04 вересня 2013 року. Судом також встановлено, що рішенням апеляційного суду Донецької області за позовом [PERSON] до ТОВ «Амарант-Агро» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди з ТОВ «Амарант-Агро» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року в сумі 81750,00 грн., в інший частині рішення Шахтарського міськрайонного суду від 08 квітня 2014 року залишено без змін. Даних щодо виконання вказаного рішення суду сторонами не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами виник спір щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникли із трудових відносин в звязку з несвоєчасним розрахунком при звільненні. Між сторонами не виникло цивільно-правового зобовязання, в звязку з цим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за невиконання грошового зобовязання належить відмовити. Також відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України суд приходить до наступного. Аналізуючи текст вступної та резолютивної частини рішення апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року суд приходить до висновку, що питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року вирішено рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області та рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року. Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди за невиплату відповідачем сум, стягнутих рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2014 року та рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року, суд виходить з того, що позивачем не надано доказів невиплати зазначених в рішеннях сум. Крім цього, суду не надано докази в підтвердження обставини, що позивач відчувала матеріальний тягар через нестачу коштів та вимушена була позичати кошти. Доказів звернення до правоохоронних органів для спонукання відповідача до виплати сум, стягнутих вказаними рішеннями судів, позивачем не надано. Позивачем також не надано доказів того, що вона іспитувала хвилювання з приводу того, що її друзі та знайомі прочитають позовну заяву та повірять тому, що вона не добилася від відповідача своєчасного виконання грошових зобовязань. Обґрунтування розміру моральної шкоди, з чого виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, також не надано. Про складнощі в отриманні доказів та заяв про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не надходило. Таким чином, позивачем не доведено, що порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В звязку з цим в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди належить відмовити.

Outcome: dismissed