Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позов мотивований тим, що 24 червня 2017 року позивач уклала шлюб із відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб виявився невдалим. Шлюбні відносини між ними фактично припинились. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Сім`я розпалась остаточно і не може бути збережена. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище [PERSON] . Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні. На даний час позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею 3-річного віку. Відповідач є працездатною особою та працює в м. Києві, де отримує доходи близько 25 тис. грн. на місяць, проте аліменти на користь позивача на утримання їхніх дітей не сплачує, що стало підставою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, який на час подання даної позовної заяви знаходиться на розгляді Гайворонського районного суду. Будь-якої іншої допомоги відповідач не надає. Добровільно утримувати дружину до досягнення молодшим сином трьох років відмовляється. Викладене свідчить про те, що відповідач має можливість утримувати свою дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітків (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду й до моменту досягнення дитиною трьох років, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу щодо виплати аліментів за один місяць та стягнути судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден на розірвання шлюбу, у стягненні аліментів на користь позивача на її утримання до досягнення [PERSON] трьох років просить відмовити, оскільки офіційно не працевлаштований та має на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, на підтвердження чого надав суду свідоцтва про народження дітей. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. 24.06.2017 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво - Святошинського району Київської області, актовий запис № 307 (а.с. 7). Даючи оцінку обставинам по справі, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки сторони спільно не проживають, сім`я розпалась та існує формально. Шлюб існує формально і тому суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 9) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною четвертою статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Так судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, докази про отримання ним іншого доходу відсутні, має на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому [PERSON] не має змоги надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за їх дитиною [PERSON] , [INFO] . Доказів про розмір доходів, які отримує відповідач, позивач суду не надала. За таких підстав, позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial