Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вищевказане житло їй належить на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом від 30.01.2009 року. Відповідач в будинку не проживає з 2014 року, проте залишається зареєстрованим у будинку, участі в утриманні якого не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує його законні права як власника будинку щодо вільного розпорядження майном. За власною ініціативою відповідач з реєстраційного обліку не знімається. Позивач в судове засіданні не з`явилася, про судове засідання повідомлялася. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується договором дарування жилого будинку від 30.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Ністратовою Р.І. зареєстровано в реєстрі за № 211. (а.с. 7) Згідно довідки Костянтинівської сільськох ради [PERSON] зареєстрований у вказаному житлі. (а.с. 11-12) Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту комісії Костянтинівської сільської ради Донецької області від 02.11.2020 р. [PERSON] зареєстрований, але не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року. (а.с. 13) Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71 ЖК України, ст.ст.391,405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved