Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що між нею, [PERSON] та [PERSON] 26 березня 2005 року зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено актовий запис № 397. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси вказаний шлюб розірваний 08 лютого 2012 року. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились з нею та проживають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2012 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2011 і до досягнення повноліття. Проте, відповідач, всупереч вказаного рішення суду, ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості, наданою Шполянським районним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2021 заборгованість по аліментах становить 156 676,89 грн. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, що підтверджують сплату аліментів згідно виконавчого листа № 2-6203 від 22.03.2012, який видано Соснівським районним судом м. Черкаси. Враховуючи те, що [PERSON] жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця проживання її та дітей, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні доньок з ним та прийманні участі останнього у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання останнього виконувати відносно дітей батьківські обов`язки, покладені законом. Відповідач життям доньок взагалі не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання приймати участь у вихованні. На сьогоднішній день донькам майже 16 років, але він не дбає про них, не виявляє інтересу до їх життя, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і своєю поведінкою не може бути прикладом чи авторитетом. Протягом усього часу доньки не отримували від батька жодного привітання та подарунку, навіть на День народження. Перешкод для спілкування з дітьми відповідачу не створювалось. Усі питання щодо виховання доньок вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера розвитку. Між нею та доньками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Адміністрація всіх навчальних закладів, які відвідували та відвідують доньки, підтверджує інформацію про те, що тільки вона приділяє належну увагу вихованню доньок, контролюю підготовку дитини до навчання, відвідує батьківські збори. Відповідач на жодних заходах присутнім не був, із вчителями не спілкувався. Таким чином, відповідач зовсім не цікавиться успіхами дітей, а всі розрахунки за перебування у навчальному закладі здійснюються нею самостійно. Враховуючи те, що відповідач вже 10 років не спілкується з донькою - [PERSON] , не проводить з нею час, можна зробити висновок, що він не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, ніяким чином не створює умов для всебічного розвитку та підтримки доньки. Вищезазначені факти, в їх сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення [PERSON] від виховання дитини. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. У відповідності до положень частини десятої статті 128, 190 ЦПК України, відповідачу направлялися засвідчені належним чином копії ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви з додатками за адресою місця фактичного проживання та реєстрації. Проте, рекомендовані листи, якими надсилалися копії позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження, повернулися відправнику без вручення адресату з помітками «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив на позов від відповідача і заяви з процесуальних питань у межах справи до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Служба у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради скерувала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту, як третьої особи по справі. Позицію органу опіки та піклування Золотоніської міської ради викладено у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] від 21.04.2021 № 828. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено актовий запис № 397. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] . розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились з позивачем та проживають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2011 і до досягнення повноліття. Проте, відповідач [PERSON] , всупереч вказаного рішення суду, ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості, наданою Шполянським районним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2021 заборгованість по аліментах становить 156676,89 грн. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, що підтверджують сплату аліментів згідно виконавчого листа № 2-6203 від 22.03.2012, який видано Соснівським районним судом м. Черкаси. [PERSON] жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця проживання позивача та дітей, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні доньок з ним та прийманні участі останнього у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання останнього виконувати відносно дітей батьківські обов`язки, покладені законом. Відповідач життям доньок взагалі не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання приймати участь у вихованні. На сьогоднішній день донькам майже 16 років, але він не дбає про них, не виявляє інтересу до їх життя, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і своєю поведінкою не може бути прикладом чи авторитетом. Протягом усього часу доньки не отримували від батька жодного привітання та подарунку, навіть на День народження. Перешкод для спілкування з дітьми відповідачу не створювалось. Усі питання щодо виховання доньок вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера розвитку. Між позивачем та доньками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Адміністрація всіх навчальних закладів, які відвідували та відвідують доньки, підтверджує інформацію про те, що тільки позивач приділяє належну увагу вихованню доньок, контролюю підготовку дитини до навчання, відвідує батьківські збори. Відповідач на жодних заходах присутнім не був, із вчителями не спілкувався. Таким чином, відповідач зовсім не цікавиться успіхами дітей, а всі розрахунки за перебування у навчальному закладі здійснюються позивачем самостійно. Враховуючи те, що відповідач вже 10 років не спілкується з донькою - [PERSON] , не проводить з нею час, можна зробити висновок, що він не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, ніяким чином не створює умов для всебічного розвитку та підтримки доньки. Вищезазначені факти, в їх сукупності, можна розцінювати як свідоме ухилення [PERSON] від виховання дитини. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 21.04.2021 року органом опіки та піклування Золотоніської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Суд погоджується з даним висновком, так як він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим і винесеним після належного з`ясування обставин невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її життям, не приймає участь у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує і взагалі не спілкується з дитиною без поважних причин, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. На момент розгляду даної справи [PERSON] має правовий статус неповнолітньої дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Outcome: approved