Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на користь та на утримання матері, мотивуючи його тим, що вона [PERSON], [INFO], паспорт серія [NUMBER] виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 14 липня 1997 року, проживаюча за адресою: с. Трубайці, Хорольського району, Полтавської області. Одружена, але останні 10 років з чоловіком не проживає, не розлучені. Єдиним доходом увесь цей час є пенсія, яка складає 1452 гривень 00 копійок. Це підтверджується довідкою, яка видана Хорольським сектором обслуговування громадян Лубенського об'єднаного УПФУ, інших джерел доходу в позивача немає. Через постійні проблеми зі здоров'ям пенсії, яку вона отримує їй не вистачає. На даний час позивач самостійно себе обслуговувати не може, оскільки через хворобу прикута до ліжка і потребує постійного стороннього догляду про, що свідчить довідка поліклінічного відділу Хорольської ЦРЛ №506 від 20.12.2017 року . Допомогу і підтримку та здійснювати догляд за позивачем працездатна донька відмовляється, тому через безвихідну ситуацію, яка склалася в її житті має намір перейти на постійне місце проживання в будинок - інтернат. Ухвалою суду від 05.03.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та яким розяснено її право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, протягом строку, встановленого судом, відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надала, і станом на 03 квітня 2018 року жодних заяв (клопотань) на адресу суду від неї не надходило. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Судом встановлено, що згідно наданих доказів - позивач має працездатну доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідно до Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2001 року № 549, як виняток, до будинку-інтернат можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов'язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об'єктивних причин не можуть цього зробити. За наявності вільних місць до будинку-інтернату можуть прийматися особи, які мають працездатних дітей або родичів, які відповідно до чинного законодавства зобов'язані їх утримувати, за умови стовідсоткового відшкодування будинку-інтернат витрат на їх утримання. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Тому відповідно до даного закону позивач являється непрацездатною особою. Відповідно до ч.1 ст.172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітньої дочки, сина. Позивач є пенсіонером. Таким чином є непрацездатною особою та через постійні витрати на ліки, через хворобу, потребує матеріальної допомоги. Указана норма не пов'язує обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги в залежності від матеріального стану цих повнолітніх дітей, можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та утримання їх батьками в період їх неповноліття. В той же час обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Враховуючи вищевказні обставини суд вважає, що в даній справі наявні всі 3 юридичні факти (відповідач є дитиною позивача, яка є непрацездатною та являється такою, що потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги), що є підставою для стягнення даних аліментів. Згідно із ч.3ст.47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці і інших громадян похилого віку в Україні» у випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам. Відповідно до ч.1 статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Оскільки, відповідач працездатна, отже, спроможна сплачувати аліменти на користь позивача на її утримання в зв»язку з її непрацездатністю і потребою в матеріальній допомозі, а тому з відповідача підлягаються стягнення аліментів у розмірі 1/10 частини всіх її видів заробітку ( доходу). Відповідно до ст.79 ч.1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 05.03.2018 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В порядку п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп.

Outcome: approved