Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями №2 по вул.Центральна в с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області вартістю 55112 грн., куди входять: житловий будинок «А»; ганок «кр»; літня кухня «Б»; прибудова «б»; сарай «Б1»; сарай «В»; вбиральня «Г»; погріб «Д»; сарай «Ж»; навіс «Ж1»; водогін «в»; огорожа «N»; ворота «N1», в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 14.05.1987. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідачі по справі є її рідними братом та сестрою. Її дошлюбне прізвище Бентя. Їх батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.06.1958 та проживали [INFO] (24.02.2016 вул.Леніна перейменована на вул.Центральна) в с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області. Їх матір [PERSON] померла 26.09.1980. Ні вона, ні відповідачі не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Спадщину після смерті матері прийняв фактичними діями їх батько [PERSON], будучи зареєстрованим та проживаючи разом з дружиною на час її смерті. Вона деякий час не проживала разом з батьками, але з 1984 року та до цього часу вона зареєстрована та проживає за вказаною адресою. Їх батько [PERSON] помер 14.05.1987. Відповідачі не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька. Спадщину після смерті батька прийняла фактичними діями вона, будучи зареєстрованою та проживаючи разом з батьком на час його смерті. Батьки побудували вказаний будинок ще в 1958 році, проте правовстановлюючі документи за життя вони не виготовили. За її зверненням виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області на вказаний будинок на імя її батька їй видано свідоцтво про право власності від 14.04.2004 №41. Однак, звернувшись до нотаріуса, вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2017 №1276/02-31, оскільки реєстрація права власності на будинок проведена 14.04.2004, тобто після смерті спадкодавця, що є незаконним, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на будинок на імя спадкодавця не зареєстровано. Зазначені обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, але подала суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог та просили справу розглянути за їх відсутності. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 26.12.2017 зобов'язано державного нотаріуса Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області надати суду належним чином завірені копії спадкових справ, заведених нотаріусом після смерті [PERSON], померлої 26.09.1980, та [PERSON], померлого 14.05.1987. Ухвалою суду від 19.01.2017 витребувано в Державному нотаріальному архіві у Кіровоградській області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної нотаріусом після смерті [PERSON], померлої 26.09.1980. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження, 23.01.1967 народилася [PERSON], її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] 23.06.1958 зареєстрували шлюб, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 21.11.2017 (а.с.11). Після одруження 24.10.1987 [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 26.09.1980 (а.с.12). З листа Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 01.02.2018 №86/01-21 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25.01.2018 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.105, 106). Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 14.05.1987 (а.с.13). Виписка з погосподарської книги від 26.04.2017 №980 свідчить про те, що [PERSON] дійсно вважається власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Центральна (Леніна),2 у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області та власноручно здійснив їх забудову господарським способом і завершив будівництво в 1958 році (а.с.26). Згідно з довідкою від 10.05.2017 №1008, рішення сесії Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області про надання [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,11 га, що розташована по вул.Центральна,2 у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) не приймалося (а.с.28). У листі Знамянського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2017 №599 зазначено, що станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул.Центральна,2 у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області не зареєстровано (а.с.27). Виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області 14.04.2004 видано свідоцтво про право приватної власності №41 на жилий будинок №2 по вул.Леніна у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області на імя [PERSON] (а.с.23). На підставі розпорядження сільського голови Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області від 24.02.2016 №14, вулиця Леніна перейменована на вулицю Центральну (а.с.31). У листі Знамянського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 20.09.2017 №206 вказано, що станом на 01.01.2013 [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Центральна (колишня Леніна),2 у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області, його право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право приватної власності від 14.04.2004 №41 (а.с.25). Спеціалістами Знамянського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію житлового будинку №2 по вул.Центральна у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області, за наслідками якої 15.10.2016 виготовлено технічний паспорт (а.с.15-22). Згідно з довідкою-характеристикою від 24.05.2017 №86, загальна дійсна вартість будівель і споруд за вказаною адресою становить 55112 грн. (а.с.32). Державним нотаріусом Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по вул.Центральна у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області після смерті [PERSON], померлого 14.05.1987, на імя [PERSON], відмовлено у звязку з тим, що реєстрація права власності на будинок проведена 14.04.2004, тобто після смерті спадкодавця, що є незаконним, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на будинок на імя спадкодавця не зареєстровано (а.с.24). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 19.09.2017 звернулася до Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 14.05.1987. У довідці від 16.03.2015 №635 вказано, що [PERSON] з 1951 року до дня своєї смерті 14.05.1987 проживав та був зареєстрований по вул.Центральна (Леніна),2 у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області разом зі своєю дочкою [PERSON], яка зареєстрована та проживає за даною адресою з 1967 року до теперішнього часу; заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 19.09.2017, інформація про заповіти та спадкові договори [PERSON] відсутня (а.с.68-74). Згідно з довідкою від 26.04.2017 №979, по вул.Центральна (Леніна),2 у с.Суботці Знамянського району Кіровоградської області зареєстровані та проживають: [PERSON] з 1984 року по теперішній час, [PERSON] з 1988 року по теперішній час, [PERSON] з 1992 року по теперішній час (а.с.30). З розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, п.3.5, п.3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до п.п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року), дія норм цього кодексу не поширюється на спірні правовідносини, які виникли до набрання чинності кодексом і не мають продовжуваного характеру. Правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Тобто до вказаних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов'язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 вказаного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, те, що спадкодавець, спадщину після смерті якого бажає отримати позивачка, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою державної реєстрації права власності на належне йому нерухоме майно, те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, у чому [PERSON] нотаріусом відмовлено, те, що [PERSON] вжила передбачених законом заходів щодо прийняття спадщини, те, що інші спадкоємці не заявляють свої права на спадкове майно, а також те, що вона у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд вважає, що за позивачкою можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст.524-527, 534, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7,

Outcome: approved