Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 02 травня 2014 року вона з [PERSON] та [PERSON] уклала договір у простій письмовій формі про купівлю-продаж квартири № 2 у житловому будинку № 8, розташованого по вул. 35 - Гвардійської Дивізії в смт. Дворічна Дворічанського району Харківської області. Сума угоди склала 18000 доларів США. Відповідачі відмовились посвідчити договір нотаріально, посилаючись на те, що здійснять ці дії лише після сплати позивачкою усіх коштів. На виконання договору протягом 2013-2014 років [PERSON] передала відповідачам 9000 доларів США, ще 9000 доларів США повинна була віддати протягом 3 років рівними частинами, а саме по 3000 доларів США щорічно. У звязку з підвищенням курсу долара США до національної валюти, [PERSON] не має можливості розрахуватися за даним договором на вищевказаних умовах, тому просить застосувати до нього наслідки недійсного правочину. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. [PERSON] пояснила, що дійсно протягом 2013-2014 років отримала еквівалент близько 9000 доларів США від [PERSON] за продажу квартири у національній валюті. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] пояснила, що ніяких коштів за купівлю-продажу квартири від [PERSON] не отримувала, ніякий договір з нею не підписувала, доручення на його укладення чи підписання [PERSON] не надавала. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 02 травня 2014 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір у простій письмовій формі про купівлю-продаж в розстрочку квартири [ADDRESS] (а.с. 4, 119, 120). [PERSON] і [PERSON] підписали вказаний договір. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що не була стороною вказаної угоди і взагалі не підписувала зазначений договір купівлі - продажу. Даного факту не заперечували ні позивач [PERSON], ні відповідач [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно, в її присутності [PERSON] не підписувала вказаний договір. [PERSON] пояснила що, можливо, за [PERSON] вона могла підписати вказаний договір. Однак, як було встановлено під час судового розгляду, і даний факт не заперечувався сторонами по справі, [PERSON], знаючи зі слів [PERSON] про існування та умови, передбачені вказаним договором, ніяким чином не уповноважувала її на його укладення та підписання. При цьому кожна із сторін надала суду свої екземпляри договору, які за змістом є ідентичними (а.с. 119, 120). На пропозицію суду, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, надати додаткові докази щодо можливого підписання [PERSON] договору купівлі-продажу, сторони таких доказів у встановленому законом порядку не надали, клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляли. На виконання вказаного договору, 01 травня 2013 року [PERSON] сплатила [PERSON] 6000 доларів США, а 02 травня 2014 року ще 3000 доларів США (а.с. 4, 119, 120). В судовому засіданні сторони пояснили, що при передачі грошей були присутні тільки [PERSON] і [PERSON] [PERSON] дізналася про отримання грошей [PERSON] зі слів самої [PERSON] За усною домовленістю між собою, [PERSON] і [PERSON] вирішили отримані від [PERSON] протягом 2013-2014 років гроші в еквіваленті 9000 доларів США залишити [PERSON], а іншу частину грошей в сумі 9000 доларів США, яку [PERSON] повинна буде віддати протягом 2015-2017 років планували залишити [PERSON] У звязку з підвищенням курсу долара США до національної валюти України гривні, протягом 2014 року і за минулий період 2015 року, [PERSON] не має можливості в подальшому виконувати вказаний договір. Будь-яких наслідків виконання або невиконання договору у звязку підвищенням курсу долару США до національної валюти України договір не містить (а.с. 4, 119, 120). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Однією із вимог чинності правочину, згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, є вільне волевиявлення учасника правочину. Як було встановлено під час судового розгляду справи і не заперечувалося сторонами, таке волевиявлення у відповідача [PERSON] при укладення вказаного договору купівлі - продажу було відсутнє. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, [PERSON] не може нести відповідальність за вказаним правочином. Крім того, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку\~(квартири) або іншого\~нерухомого майна\~укладається у письмовій формі і підлягає\~нотаріальному посвідченню. В нотаріальному порядку вказаний вище договір купівлі - продажу квартири у житловому будинку не було посвідчено. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 215 ЦК України\~передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору\~такий договір є нікчемним. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд дійшов висновку про недійсність (нікчемність) договору купівлі-продажу квартири від 02 травня 2014 року, у звязку з укладенням його у простій письмовій формі (а.с.4, 119, 120) і, відповідно, застосування до нього наслідків недійсного (нікчемного) правочину. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні\~майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В той же час ч. 4 ст. 632 ЦК України та п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору. На виконання договору [PERSON] сплатила [PERSON] 01 травня 2013 року 6000 доларів США і 02 травня 2014 року ще 3000 доларів США, а всього 9000 доларів США. Офіційний курс гривні до долару США з 30 квітня 2013 року по 07 травня 2013 року складав 799,300 гривень, з 30 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року 1140,1581 гривень (а.с. 7). Таким чином, суд проводить розрахунок отриманих коштів у національній валюті України гривні на момент укладення договору: 6000 доларів США х 799,300 гривень = 47958,00 гривень; 3000 доларів США х 1140,1581 гривень = 34204,743 гривні; 47958,00 гривень + 34204,74 гривні = 82162,74 гривні. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] надано достатньо належних і допустимих доказів для часткового задоволення позовних вимог. Відповідачем [PERSON], всупереч вимог ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, передбачених ст. 84 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою та її представником не надано достатніх доказів та обґрунтувань понесених витрат. Так, квитанція б/н про прийняття від [PERSON] 3000 гривень від 16 травня 2015 року не містить розрахунку витрат з урахуванням граничних розмірів компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, затверджених постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590, а також не відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки також не містить аналогічного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 821 гривня 52 копійки, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задовольняється частково. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка та її представник, як на підставу своїх вимог, а відповідачка [PERSON] і відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], як на підставу своїх заперечень, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial