Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики в розмірі 100 тис. грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позову вказала, що 19.10.2020 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 100 тис. грн., зі строком повернення до 01.03.2021 р. В порядку досудового врегулювання спору, відповідачу 02.03.2021 р. направлено претензію про сплату заборгованості, яка відповідачем проігнорована, внаслідок чого змушена звернутися до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 19 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за п. 1 якого позикодавець при укладенні цього договору передала у власність позичальникові строком до першого березня дві тисячі двадцять першого року, а позичальник прийняв від неї у власність строком до першого березня дві тисячі двадцять першого року грошові кошти в розмірі 100000,00 грн., що є еквівалентом 3003 євро, згідно курсу НБУ на дату укладення договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстрований у реєстрі за №1867 (арк. справи 8). 02.03.2021 року [PERSON] на адресу [PERSON] надіслано вимогу про повернення отриманої позики (арк. справи 9-10). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики №б/н від 19.10.2020 року строк, позику не повернув. Таким чином, на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №б/н від 19.10.2020 року в сумі 100 тис. грн. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу надано договір №15 про надання юридичної допомоги від 14.03.2020 р., квитанцію №525331 від 14.03.2021 р., про сплату 2 тис. грн., остаточний детальний опис робіт наданих адвокатом на суму 2 тис. грн., акт наданих робіт від 16.03.2021 р. (арк. справи 11-14). Умовами договору про надання правової допомоги від 14.03.2021 р. вартість послуг адвоката складає 2 тис. грн. (арк. справи 11-14). За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 2 тис. грн. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 1000,00 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 06 грудня 2021 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved