Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» про визнання недійсною Додаткової угоди від 25.07.2012р. до Договору оренди земельної ділянки від 22.05.2008р. зазначаючи, що є власником земельної ділянки площею 9,7698га., що розташована на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, яку 14.04.2008р. передала в оренду відповідачу, уклавши відповідно договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Великоолександрівському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 22.05.2008р. Договір оренди укладено на 11 років тобто до 01.12.2018 року. 09.08.2018 року позивач письмово попередила відповідача про намір розірвати договір оренди, на що відповідач відповіді не надав. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо про те, що Угодою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 25.07.2012р. до договору оренди внесено зміни, якими збільщено строк дії оренди до 31.12.2023р. Дану угоду вона не підписувала і не знала про її існування, в зв`язку з чим і звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що про оспорювану угоду дізналася лише на початку 2019 року, коли проводила дії направлені на розірвання договору оренди, вона угоду не підписувала і про її існування не знала. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивач пропустила строк звернення до суду із даною позовною заявою, що є підставою для відмови у його задоволенні. Крім того зазначив, що позивач отримувала орендну плату у більшому розмірі, ніж встановлено договором оренди, значить знала і погодилася із внесеними змінами до основного договору оренди. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що за дорученням [PERSON] отримувала у відповідача орендну плату по договору оренди належної їй земельної ділянки. Строк дії основного договору закінчувався у грудні 2018 року. [PERSON] виявила намір забрати земельну ділянку у відповідача по закінченню строку дії договору, про що у серпні місяці 2018 року повідомила відповідача. Однак відповіді не отримала. Після цього вона звернулася у відділ Держкомзему за роз`ясненнями на що отримала інформаційну довідку, з якої дізналася, що існує додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 25.07.2012р., якою продовжено термін дії договору ще на п`ять років, та який вона не підписувала, і не погоджувала такі умови. Тоді вона і звернулася до суду з даним позовом. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши всі обставини справи суд приймає до уваги слідуюче. [PERSON] є власником земельної ділянки, розміром 9,770га., розташованої на території Новокам`янської сільської ради. Дана обставина підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Належну їй земельну ділянку [PERSON] передала в оренду ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» уклавши 14.04.2008р. договір оренди (строком, відповідно до п.7 Договору до 01.12.2018р.) Факт укладення договору оренди позивачем не оспорюється, сторони дану обставину визнають. У подальшому в договір оренди земельної ділянки внесено зміни угодою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки без дати від 2012р., який зареєстровано у відділі Держкомзему у Великоолександрівському районі Херсонської області 25.07.2012р. № ХС - 652090004002520. Дана угода укладена відповідачем з власниками земельних ділянок в тому числі і [PERSON] (гр.9 угоди). Угодою внесено зміни до п.7,8 Договору оренди земельної ділянки, а саме продовжено строк дії договору до 31.12.2023р., та збільшено розмір орендної плати до 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексу інфляції за кожен рік оренди. Позивачем дану угоду оспорено з підстави відсутності волевиявлення на її укладення. [PERSON] на момент укладення угоди проживала в іншій місцевості. Доказів належного повідомлення позивача чи її представника за дорученням про укладення угоди, а саме: поштового повідомлення про направлення примірника угоди, телефонного повідомлення, чи в інший спосіб, представник відповідача суду не надав. Як вбачається із п.4 Угоди, вона складена в 4 примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких залишається у справах Великоолександрівського районного відділу земельного реєстру, другий надається органу, який провів реєстрацію, інші два видаються сторонам, тобто орендарю та 45 орендодавцям. Представник відповідача не надав доказів вручення примірника угоди одному з 45 орендодавців, які могли б повідомити [PERSON] про її укладення, не міг пояснити чи взагалі вручався примірник угоди комусь із орендодавців. Та обставина, що [PERSON] не посвідчувала своїм особистим підписом оспорювану угоду підтверджено висновком експерта від 26.12.2019р. № 342-П за результатами судової почеркознавчої експертизи, згідно з п.1 якого зазначено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавці:» № 9» в угоді ймовірно виконано не нею, а іншою особою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила ту обставину, що підпис в угоді вчинявся не [PERSON] , оскільки вона взагалі мешкала на той період і мешкає до цього часу в іншій місцевості, і ні нею, як представником [PERSON] згідно з дорученням, маючи право представляти інтереси [PERSON] у правовідносинах з відповідачем неодноразово отримувала орендну плату, і в документах ставила свій особистий підпис. Про оспорювану угоду їй представник відповідача не повідомляв. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам Цивільного законодавства, а також інтересах держави і суспільства, його моральним засадам. Ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] оспорювану угоду не укладала, таким чином волевиявлення її на укладення угоди відсутнє. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Спростовуючи позовні вимоги, представник відповідача пояснив, що позивач після укладення оспорюваної угоди отримувала орендну плату у більшому розмірі, ніж встановлено договором оренди. Однак, як вбачається з наданих представником відповідача відомостей по виплаті [PERSON] орендної плати, сума її є різною кожен рік, починаючи з 2014 року. За таких обставин позивач не могла знати, що зміна розміру суми орендної плати пов`язана саме з внесенням змін до договору оренди. Крім того представником відповідача на спростування позовних вимог зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Однак у судовому засіданні встановлено, що позивач не знала і не могла знати про укладення Угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 25.07.2012р. Про оспорювану угоду позивач дізналася лише на початку 2019 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Дана обставина підтверджується і зверненням [PERSON] від 09.08.2018р. із заявою про розірвання договору оренди від 2008р., у зв`язку із закінченням строку дії договору 01.12.2018р., надіславши відповідно угоду про припинення договору оренди землі, яку відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення представник відповідача отримав 10.08.2018р. Доказу на надання відповіді позивачу на вказану заяву представник відповідача у судовому засіданні не надав. Ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлено тривалістю у три роки, що закріплено ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Таким чином позивачем не пропущено строк, в межах якого вона має право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved