Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона 5 грудня 2014 року набула у власність двокімнатну квартиру № 15 в житловому будинку № 3 по вул. Першотравневій в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області. В цій квартирі зареєстрована, але фактично не проживає близько пяти років [PERSON], [INFO]. На вимоги та прохання знятися з реєстраційного обліку з квартири відповідач відмовляється. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи її законні права. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, надавши заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили справу розглянути в їх відсутність, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду повторно не зявилася, не повідомивши про причини неявки. Вона про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про її виклик в газеті «Слобідський край» від 15 серпня 2015 року за № 97, причину своєї неявки до суду відповідач не повідомила. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі продажу № 1378 від 05.12.2014 р., посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] продав, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру № 15 в з/б панельному житловому будинку № 3 по вул. Першотравневій в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30531663 від 05.12.2014 р., [PERSON] є власником двокімнатної квартири, загальною площею 57, 8 кв. м., житловою площею 33, 6 кв.м., за адресою Харківська область, Дворічанський район, с. Тавільжанка, вул. Першотравнева, б. 3, кв. 15. Згідно довідки Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 02-29/472 від 22.06.2015 р. [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO], б. 3, кв. 15, однак з часу реєстрації (з 2010 року) на території сільської ради по теперішній час за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 22 червня 2015 року, за адресою: с. Тавільжанка, вул. Першотравнева, б. 3[ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Фактично проживають: [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що відповідачка понад шість місяців, а саме з 2010 р. у зазначеній вище квартирі не проживає. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved