Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. При цьому позивач вказує, що після смерті батька відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,62 га, наданої для ведення товарного сільського господарського виробництва, розташованої на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого Северинівською сільською радою Іванівського району Одеської області 05 квітня 2000 року (далі - земельна ділянка 1). Акт на земельну ділянку 1 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю №609. Спадкоємцями першої черги є позивач та мати спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складається із 1/2 земельної ділянки 1, та земельна ділянка площею 6,62 га надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області яка, належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого Северинівською сільською радою Іванівського району Одеської області 06 квітня 2000 року ( далі - земельна ділянка 2). Акт на земельну ділянку 2 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю №654. Позивач звернулася до Іванівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначені земельні ділянки будинок не може у зв'язку з пошкодженням правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Виходячи з вищенаведеного позивач просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги позивачів визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у його відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про норми матеріального права, суд застосовує нормативно-правові акти, що діяли на час відкриття спадщини, та виходив з такого. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР). Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ч.2 ст. 529 ЦК УРСР) Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.1,2 ст. 548 ЦК УРСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п.1 ст. 549 ЦК УРСР). Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність). Вирішуючи справу

Outcome: approved