Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 27.11.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2526, вона, разом з сином - [PERSON], 2004 р., придбала у відповідачки у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] (колишня Ленінського Комсомолу) в м. Вільногірську Дніпропетровської області. З моменту державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, вона та її дитина [PERSON] набули право спільної часткової (по 1/2 частині за кожним) приватної власності на зазначену вище квартиру. В даній квартирі на цей час мешкає вона разом із своїм сином та чоловіком, також в квартирі залишилась зареєстрованою і відповідачка, яка не проживає в зазначеній вище квартирі з 27.11.2015 року з причин продажу цієї квартири позивачу та її сину. З зазначеної дати, відповідачка вселитись в зазначену квартиру не намагалася, оскільки виїхала для постійного проживання в іншу країну - РФ, де вона й проживає по цей час, належних відповідачці особистих речей в квартирі не має. В зв'язку з тим, що відповідачка в спірній квартирі не проживає, своє право власності у встановленому законом порядку передала їй та її синові за договором купівлі - продажу квартири, вона вважає, що відповідачка втратила своє право користуватись цією квартирою, але, оскільки відповідачка залишається зареєстрованою в квартирі, це перешкоджає позивачу та її сину в здійснені ними свого права власності на житло, оскільки комунальні платежі нараховуються в тому числі й на відповідачку, а сплачувати свою частку рахунків за комунальні послуги, відповідачка не бажає, так само як і не бажає добровільно знятися з реєстрації з зазначеної квартири, що й змушує її звертатись з цим позовом до суду. Будь-яких угод щодо користування відповідачкою спірною квартирою, між нею та відповідачкою не укладалось. Просить в порядку усунення перешкод в здійсненні нею та неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], свого права спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] визнати відповідачку такою, що втратила своє право користування даним житлом. Усі зазнані нею судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи судом, покласти на позивача в повному обсязі. В судове засідання позивачка не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 34). Відповідачка в судове засідання не зявилася вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином,\~ про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та заперечення проти позову не надала. (а.с. 30,31). Третя особа у справі виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, свого представника в судове засідання не направили, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову. (а.с. 33) Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт наявності у позивача [PERSON] на її малолітнього сина [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] (нині Молодіжна) в м.Вільногірську, підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.11.2015 року (а.с.4-5), витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.11.2015 року (а.с.6) та технічним паспортом на квартиру (а.с.7-8). Факт реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 15.12.1992 року по теперішній час підтверджується довідкою № 5174, що видана 03.10.2016 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, відповідно до якої за даною адресою зареєстровані [PERSON], її син [PERSON], та [PERSON] (а.с. 11) та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 15.11.2016 року (а.с.19) Відповідно до п.20 купівлі-продажу квартири від 27.11.2015 року, продавець, [PERSON], зобовязалась у строк до 15.01.2016 року знятись з реєстраційного обліку з квартири, яка є предметом цього договору та станом на 15.01.2016 року сплатити усі належні комунальні та інші обовязкові платежі за квартиру, а також звільнити квартиру від своїх особистих речей. (а.с 5) Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], народився в м.Кривий Ріг, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], уклав шлюб з [PERSON] 21.11.2014 року, після чого прізвище дружини [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2015 року, який зареєстрований у встановленому порядку, є власниками квартири [ADDRESS] (Ленінського Комсомолу) у м.Вільногірську Дніпропетровської області, в якій з 15.12.1992 року зареєстрована [PERSON], яка є колишнім власником квартири, членом сімї позивачки не являється і фактично не проживає у вказаній квартирі з 27.11.2015 року (з моменту продажу квартири), а наявність реєстрації відповідачки у вказаній квартирі створює перешкоди позивачці та її сину у користуванні належним їм майном, тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці та її сину, що відповідно, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивачку [PERSON] згідно її заяви. На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 , 406 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved