Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.06.1988 їй належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірним будівлями по [ADDRESS] . В 1992 році син позивачки одружився і з 1998 року з її дозволу почав проживати з [PERSON] у належному позивачці будинку. У 2006 році син та відповідачка переїхали до м. Херсон, де син зареєстрував своє місце проживання, а невістка залишається бути зареєстрованою в належному позивачці будинку, що порушує її права як власника будинку. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку по [ADDRESS] . Позивач, її представник адвокат Охлопков О. І. в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд за згодою позивача на підставі ст. 280-289 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.06.1988 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006. З долучених до позову матеріалів вбачається, що у належному позивачу житлі, яке на теперішній час обліковується за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] з 06.04.1998, але фактично не проживає з 2006 року по теперішній час. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом по [ADDRESS] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідача у зазначеному житлі доведений належними і допустимими доказами. Судові витрати покладаються на відповідача на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved