Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 липня 2001 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , яка на даний час повнолітня. Протягом останніх років стосунки між ними погіршились та часто почали виникати сварки. Досить тривалий час кожен із них живе своїм життям та особистими інтересами. Фактично їхня сім`я припинила своє існування з січня 2019 року. З відповідачем проживають окремо та не підтримують жодних стосунків. Вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу неможливе, тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача - адвоката Шендери О.М. надійшло письмове клопотання про проводення розгляду даної справи без участі позивача та її представника, просить позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує ухваленню заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі. Заяви, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 19 квітня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши письмову думку позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 23 липня 2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис №4, прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 липня 2001 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони у справі не підтримують подружніх стосунків і разом не проживають. З урахуванням позиції позивача, яка не бажає примирення, збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.11.2018 року у справі № 761/33261/16-ц, підстав для відступу від якої у цій справі суд не вбачає. Оскільки збереження шлюбних відносин проти волі хоча б одного із подружжя суперечитиме вищезазначеним нормам законодавства і основоположним правам позивача на свободу та особисту недоторканість, з огляду на те, що суд визнав недоцільним вживати заходи для примирення подружжя, - позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд знаходить стягнути з відповідача судові витрати. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved