overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на ? частину будинку [ADDRESS], усунути перешкоди з боку відповідача у користуванні нею ? частиною будинку [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 228000 грн., 4320 грн. трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 112% річних. 17 серпня 2015 року відповідачем було подано зустрічний позов, в якому він просить встановити факт окремого проживання сторін починаючи з 2010 року, визнати за ним право власності на матеріали незавершеного будівництва за адресою [ADDRESS], визнати недійсним договір поділу майна подружжя укладений 19.02.2013 року між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук О.В. та зареєстрований в реєстрі за №207. 16 листопада 2015 року відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] подав заяву, в якій просить накласти арешт на садовий будинок [ADDRESS] в садовому товаристві «Гідромеханізатор», який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1998 року, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно 04 січня 1999 року за [NUMBER], та на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що на даний час у [PERSON] на руках є всі необхідні документи для того, щоб відчужити зазначене нерухоме майно, яке є предметом спору, у зв'язку з чим є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення його позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд вважає за необхідне накласти арешт на садовий будинок [ADDRESS] в садовому товаристві «Гідромеханізатор», який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1998 року, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно 04 січня 1999 року за [NUMBER], оскільки невжиття вказаного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Підстав для накладення арешту на вищезазначену земельну ділянку суд не вбачає, оскільки суду не надано доказів належності вказаної земельної ділянки сторонам на праві власності, в тому числі державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, а також зі змісту позовів не вбачається, що вказана земельна ділянка є предметом спору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право приватної власності на квартиру [ADDRESS] та визнати договір купівлі-продажу дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 вересня 2014 року вона та відповідач домовились про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири [ADDRESS] На основі цієї домовленості вона купила у відповідача вказану нерухомість, про що цього ж дня вони уклали простий письмовий договір. Зобов'язання за цим договором виконані в повному обсязі - гроші вона відповідачу сплатила, а останній віддав їй всі документи на квартиру та ключі. Однак, в нотаріальній конторі вказаний договір не посвідчили, а тому він не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на квартиру. На теперішній час позивач бажає належним чином і у встановленому законом порядку оформити документи на вищевказане житло, щоб надалі реалізувати своє право власності на нерухоме майно, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому змушена звернутися до суду з цим позовом. До початку судового засідання позивач надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила справу слухати в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву суду, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути в його відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки наданими позивачем документами підтверджується факт купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 20 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], про що свідчить простий письмовий договір, та що ніким в судовому засіданні не оспорювалося. Власником однокімнатної квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 20.07.2012 року, є [PERSON], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ч.1 ст. 220 ЦК України передбачає, що у разі недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Проте на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, такий договір може бути визнано судом дійсним, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови договору, що має місце у даній справі. Інше в процесі судового розгляду не встановлено. У судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що при укладені договору купівлі-продажу ні одна із сторін не порушила умов договору, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обгрунтування позову позивачка зазначила, що вона є власником вищевказаної квартири. За її згодою в даній квартирі були зареєстровані її син, невістка і онука [PERSON] [INFO]. Невістка зареєстрована в її квартирі з 26.09.2011 року. З червня 2013 року відповідачка не мешкає у її квартирі, не сплачує за комунальні послуги, ніяких витрат з утримання квартири не несе, вона фактично проживає в іншому місці-в будинку своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація відповідачки порушує її законні права і інтереси, добровільно знятися з реєстрації вона не бажає, тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка і її представник позов підтримали. Відповідачка проти позову заперечувала, зазначила, що іноді ночує в квартирі позивачки, але не заперечувала той факт, що з червня 2013 року фактично постійно проживає за іншою адресою і ніяких витрат по утриманню квартири не несе. Третя особа-[PERSON] заперечував проти позову, але в поясненнях підтвердив, що вони з дружиною і донькою фактично проживають за іншою адресою і ніяких витрат по утриманню квартири позивачки не несуть. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивачку, її представника, відповідача, третю особу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 22.04.2008 року, що був укладений між нею і [PERSON], яка померла [INFO]. Вказаний факт підтверджується копією договору довічного утримання, копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.5-6,8). Відповідно до довідки Красноградського ЖРЕП за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачка не проживає в зазначеній квартирі більше року, витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе, вона фактично постійно мешкає за іншою адресою, що вона не заперечує, і її подальша реєстрація порушує права позивачки, як власника квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати її такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позову вона зазначила, що вищевказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2010 року. В даній квартирі спочатку проживав її далекий родич, а більше двох років в квартирі ніхто не проживає. Також в квартирі зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON] з донькою [PERSON]. Вони проживають за адресою: [INFO], але добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає, витрати по комунальним платежам вона не оплачує, її речей в квартирі немає. Реєстрація відповідачки в квартирі обмежує права позивачки як власника квартири, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивачки подала до суду заяву, в якій позов підтримала і просила справу розглянути у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, клопотання про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України якщо розгляд справи відбувається без участі осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2010 року (а.с.5). Відповідно до довідки Наталинського підприємства житлово-комунального господарства у належній позивачці квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Актом обстеження житлово-побутових умов від 28.04.2016 року підтверджується той факт, що в квартирі позивачки ніхто не проживає більше двох років, що також підтверджує сусідка [PERSON]С.(а.с.9) У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживала і не проживає в квартирі позивачки, витрат по утриманню квартири та сплати комунальних послуг не несе, фактично вона проживає за іншою адресою, і подальша реєстрація відповідачки порушує права позивачки, як власника квартири, тому суд вважає, що вона втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позову вона зазначила, що будинок за вказаною адресою належить їй на праві власності. В зазначеному будинку в 1998 році вона зареєструвала свого зятя [PERSON], який проживав в будинку з її донькою [PERSON]. Але їх сім'я розпалася і в грудні 2008 року відповідач зібрав свої особисті речі і пішов з будинку. З цього часу він не сплачує за комунальні послуги, ніяких витрат з утримання будинку не несе, проживає в іншому місці, адреса його проживання їй невідома, а тому втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала і просила справу розглянути у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.02.1993 року, виданого виконкомом Красноградської міської ради Харківської області (а.с.5) Відповідно до довідки Красноградської міської ради у належному позивачці будинку зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.4). Довідкою депутата міської ради [PERSON] підтверджується, що [PERSON] з 2008 року не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в зазначеному будинку з 2008 року, витрат по утриманню будинку та сплати комунальних послуг не несе, його особистих речей в будинку немає, він мешкає за іншою адресою, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивачки, як власника будинку. В судове засідання відповідач не з'явився, іншого не довів, тому суд вважає, що він втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З 2014 року в зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який був її зятем. Шлюб між її донькою [PERSON] та відповідачем був розірваний 10.12.2015 року заочним рішенням Красноградського районного суду. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися у вересні 2015 року. Де він зараз проживає позивачці невідомо. Його особисті речі в будинку відсутні. Позивач вважає, що реєстрація відповідача порушує її права власника, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача, адвокат Штець В.М. подав до суду заяву, в якій позов підтримав і просить розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце якого був повідомлений судом у встановленому порядку, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За свідоцтвом про прийняття спадщини від 13 травня 2004 року позивач [PERSON] набула у власність 9/20 частин житлового будиноку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу з домової книги [PERSON] , зареєстрований з 29.10.2014 року (а.с.11-13). Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У ст.391 Цивільного кодексу України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2015 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, він не є членом сім`ї позивача і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку. В судове засідання відповідач не з`явився, іншого не довів, тому суд вважає, що він втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: пров. М.Садовий 5, м. Красноград Харківської області. В обгрунтування позову вона зазначила, що будинок за вказаною адресою належить їй на праві власності. В зазначеному будинку протягом тривалого часу проживав її син [PERSON], який був за її згодою зареєстрований в будинку. Більше семи років її син не мешкає за вказаною адресою, не сплачує за комунальні послуги, ніяких витрат з утримання будинку не несе, проживає в іншому місці, а тому він втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала і просила справу розглянути у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власником житлового будинку за адресою: пров. Садовий 5, м. Красноград Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9). Відповідно до домової книги у належному їй будинку зареєстрований син позивачки [PERSON] (а.с.6-8). Довідкою депутата Красноградської міської ради [PERSON] підтверджується той факт, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично проживає за іншою адресою, що також підтверджують свідки (а.с.5) У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в зазначеному будинку більше року, витрат по утриманню будинку та сплати комунальних послуг не несе, він мешкає за іншою адресою, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивачки, як власника будинку. В судове засідання відповідач не з'явився, іншого не довів, тому суд вважає, що він втратив право користування житловим будинком за адресою: пров. М.Садовий 5, м. Красноград Харківської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обгрунтування позову вона зазначила, що з 07 серпня 1993 року до 01.10.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний за рішенням суду. Будинок за адресою:[ADDRESS] був придбаний ними під час шлюбу і був зареєстрований на ім'я відповідача. Рішенням Красноградського районого суду Харківської області від 19.12.2012 року за позивачкою було визнане право власності на 1/2 частину вказаного будинку, а ухвалою Красноградського районного суду від 10.02.2014 року було визнано мирову угоду, згідно якої припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визнано за нею право власності на цю частину будинку. Позивачка зазначає, що наприкінці 2011 року відповідач виїхав з будинку та переселився в інше місце, де і зараз проживає, а його реєстрація в належному їй будинку позбавляє позивачку права розпоряджатися своїм майном. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач позов визнав і просив розглянути справу без його участі, про що подав до суду заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідач позов визнав, він не проживає в зазначеному будинку з 2011 року, його особистих речей в будинку немає, він мешкає за іншою адресою, позовні вимоги підтверджуються копією рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01.10.2012 року про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.8), копією рішення Красноградського районного суду від 19.12.2012 року, яким за позивачкою було визнане право власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), ухвалою Красноградського районного суду від 10.02.2014 року, якою було визнано мирову угоду сторін про припинення право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визнання за позивачкою права власності на цю частину будинку (а.с.12), копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10,13) У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі, які підтвердженні документально-судовий збір в сумі 243,60 грн. та 200,0 грн. за надання їй адвокатом правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved