Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 13.10.1999 року посилаючи на те, що 13.10.1999 року між позивачем та відповідачами на товарній біржі «Українська» укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який зареєстровано на цій же біржі за № 76046. В подальшому даний договір зареєстровано в КП «Абрис», що являє собою бюро технічної інвентаризації, за № 9993 та видане реєстраційне посвідчення. На даний час в позивача виникли труднощі в реєстрації права власності, відповідно до діючого на той час законодавства договір купівлі-продажу квартири мав бути нотаріально посвідчений. Однак, положення Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу не вимагали нотаріального посвідчення договорів, які укладалися та реєструвалися на товарних біржах. Тому, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, також надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 13.10.1999 року на товарній біржі «Українська» між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], який зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 76046, та отримано реєстраційне посвідчення КП «Абрис», яке являється БТІ. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», в редакції Закону № 2932-12 від 26.01.93, товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Водночас, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Таким чином, суд вважає, що позивач та відповідач дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу квартири [ADDRESS], про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 13.10.1999 року, який укладено та зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 76046, укладення договору відповідало їх волі, а тому такий договір підлягає визнанню дійсним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved