Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратида право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що вищевказане житло їй належить на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 22.05.2018 року. Відповідач в будинку не проживає з 2014 року, проте залишається зареєстрованим у будинку, участі в утриманні якого не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання будинку не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує його законні права як власника будинка щодо вільного розпорядження майном. За власною ініціативою відповідач з реєстраційного обліку не знімається. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що стверджується заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 22.05.2018 року. Згідно довідки Новоукраїнської сільської ради від 19.04.2019 р. у вищевказаному житлі зареєстрована особи: [PERSON] з 06.12.2013 року. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту складеного депутатом Новоукраїнської сільської ради [PERSON] Вікторівна зареєстрована, але не мешкає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від\~12\~квітня 1985\~року №\~2\~«Про деякі\~питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.71\~ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. До суду відповідач надав заяву про визнання позовних вимог. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71 ЖК України, ст.ст.391,405 ЦК України, Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» та

Outcome: approved