Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що 02.08.2005 сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1587. Дітей сторони не мають. Через різні погляди на шлюб, сім`ю та ведення господарства, між ними виникали сварки, які призвели до того, що з листопада 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому вона просить суд його розірвати. 27.02.2020 у даній справі відкрито провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала, позов просила задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.08.2005, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого 02.08.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1587 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи із положення ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного вище, вимога позивача про залишення їй прізвища [PERSON] , підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірванню, оскільки судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам одного із подружжя, а саме позивачу по справі. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. слід залишити за позивачем, відповідно до її заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed