Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку 46 по вул.. Титова в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 49,9 кв.м., що відкрилось після смерті [PERSON], який помер 18.06.2011 року. При цьому, [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що з березня 2005 року вона фактично проживає в [INFO], який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.2007 року серії ЯЯЯ № 701539. Сам же померлий доводиться [PERSON] троюрідним дядьком по лінії матері, однак у неї не має відповідних свідоцтв про одруження та про народження щоб показати лінію споріднення. В 2009 році дружина померлого [PERSON] переїхала до своїх доньок [PERSON] та [PERSON] в м. Білгород-Дністровський та с того часу саме [PERSON] проживала в зазначеному будинку з [PERSON], приймала фінансову та фізичну участь у поліпшенні технічного стану будинку, проведенні ремонтів та покращення умов життя. Тому, після його смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились приймати спадщину у вигляді будинку на користь [PERSON], яка через відсутність певних документів не може довести в нотаріальній конторі факт проживання з померлим однією сімєю для прийняття спадщини як спадкоємиця четвертої черги. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщалась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи сповіщалися належним чином, надали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутністю, з позовними вимогами повністю згодні та відмовляються від права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку № 46 по вул.. Титова в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області на користь позивача [PERSON] У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 272710, актовий запис про смерть № 7, складений виконкомом Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. На підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2007 року серії ЯЯ № 701539 померлому належав житловий будинок по вул.. Титова, 46 в селі Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 49,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», навісу літ. «Є», сараю літ. «Ж», сараю літ. «З», споруд № 1-4. Чинним законодавством України передбачено два види спадкування: 1) спадкування за заповітом, 2) спадкування за законом. Спадкування за законом має місце у разі відсутності заповіту. За життя померлий Заповіт не складав. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово - п.1 ст. 1258 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про одруження серії VІ-УР № 382001 від 07.11.1963 року відповідач [PERSON] доводиться дружиною померлого [PERSON], а [PERSON] (свідоцтво про народження серії V-УР № 0728446 від 06.10.1964 року) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІ-ЖД № 423774 від 04.09.1979 року та свідоцтво про укладення шлюбу від 07.09.2002 року серії І-ЖД № 333372) рідними доньками. Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. В своїх заявах, які були надані суду 11.12.2015 року, відповідачі зазначили, що відмовляються від прийняття спадщини як спадкоємці першої черги [PERSON] на користь [PERSON], яка має повноцінне та беззаперечне право на спадкування. У суду не має жодних підстав для не прийняття даних заяв в якості достовірного доказу обґрунтованості позовних вимог. За розясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п. 21, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до довідки Карналіївської сільської ради від 19.10.2015 року за № 185, позивач [PERSON] з 2005 року та по даний час проживає за адресою: [INFO]. Таким чином, судом достеменно встановлено, що позивач дійсно проживає в спірному будинку з 2005 року, а заяви відповідачів не залишають у суду сумніву про те, що позивач дійсно жила з спадкодавцем однією сімєю більше піяти років, в тому числі на момент відкриття спадщини, що відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України свідчить про здійснення факту прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], а тому позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини на думку суду не обґрунтовані та не доцільні. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист її спадкових прав.

Outcome: partial