Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку, розміщену в [ADDRESS] площею 0,45 га (в тому числі 0,25 га - надані для обслуговування житлових та господарських будівель та 0,20 га - надані для ведення особистого підсобного господарства), що належали [PERSON], яка померла [INFO] Як спадкоємиця за законом після смерті доньки вона своєчасно прийняла спадщину, але не може її належним чином оформити, оскільки втрачені правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які б підтверджували право власності померлої на вищевказане майно. Просить визнати за нею право власності на дане майно в порядку спадкування. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Ічнянської міської Чернігівської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] померла дочка позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5), копією свідоцтва про народження (а.с.6) та копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку, розміщену в [ADDRESS] площею 0,45 га (в тому числі 0,25 га - надані для обслуговування житлових та господарських будівель та 0,20 га - надані для ведення особистого підсобного господарства), що належали [PERSON] (а.с.8-14). Згідно копії довідки ПП «Інвентаризатор Ічнянщини» від 29 березня 2017 року № 56 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 07 вересня 2004 року р. № 2645 (а.с.8-10). Вищевказана земельна ділянка також належить спадкодавиці [PERSON] згідно договору дарування земельної ділянки від 07 вересня 2004 року р. № 2647 (а.с.11). Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються позивачка по справі та [PERSON], але останній відмовляється від належної йому частин спадщини на користь позивачки (а.с.40). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 1 ст.1222 ЦК України вказує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1-2 ЦК ст.131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Позивачка, як спадкоємиця за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті доньки, звернувшись до Ічнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області в передбачений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 98/2017, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.24-26), вступила в управління та розпорядження спадковим майном. На даний час [PERSON] користується та розпоряджається спадковим майном. Таким чином, з наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин випливає, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом всього майна померлої [PERSON], що складається з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,45 га, розміщеною за тією ж адресою. Право власності на зазначену земельну ділянку за померлою виникло на підставі договору дарування від 07 вересня 2004 року серія [NUMBER], а на житловий будинок - на підставі договору дарування від 07 вересня 2004 року серія [NUMBER]. Судом встановлено, що у зв'язку із тим, що [PERSON] за час свого життя не встигла здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та правовстановлюючий документ на земельну ділянку, позивачка не має можливості зареєструвати дану ділянку на своє ім'я, а правовстановлюючий документ на будинок втрачений, що підтверджується матеріалами справи (а.с.19), остання змушена звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок. Враховуючи вищенаведене та всі докази в сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на вищевказане майно в порядку спадкування.

Outcome: approved