Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої вимоги таким. Позивачка є власницею земельної частки (паю), яка була виділена із земель колишнього КСП «Колодязнянське» та розташовується на території Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Однак державний акт на право на земельну частку (пай) нею був втрачений, а видати дублікат Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не має можливості, оскільки державний акт виготовляється в одному екземплярі. У зв`язку із викладеним, [PERSON] просить суд визнати за нею право на право на земельну частку (пай). Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Колодязненський сільський голова в підготовче засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглянути за відсутності представника Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачкою обставин справи, наданих нею доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з трудовою книжкою колгоспника серії [NUMBER] від 20 жовтня 1981 року, [PERSON] 01 квітня 1987 року прийнята в члени колгоспа «Комуніст» Дворічанського району Харківської області, який 16 червня 1992 року перейменований в КСП «Колодязнянське» Дворічанських загальних зборів району Харківської області. Відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) серії ХР № 0037176, виданого на підставі рішення Дворічанської районної державної адміністрації від 24 грудня 1996 року № 482, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективні власності КСП «Колодязнянське», розміром 8,80 в умовних кадастрових гектарах. Згідно з Державний актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 119014 від 11 жовтня 2004 року, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 31 серпня 2004 року № 192, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,0692 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Колодязненської сільської ради, КСП «Колодязнянське», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54643188 від 19 жовтня 2020 року, державним реєстратором Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подано [PERSON] для проведення державної реєстрації права власності земельної ділянки, у зв`язку з подачею документів не в повному обсязі. Відповідно до оголошення, розміщеного в газеті Дворічанський Край, загублений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 119014, виданий 11 жовтня 2004 року Дворічанським районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] , вважати недійсним. Частина 2\~ст.14\~Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст.\~126\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст.\~206\~ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем поданого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved