Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити, що вона постійного проживала на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року, а також станом на 13.11.1991 року. В обґрунтування вимог заяви зазначила, що вона народилася [INFO] у місті Ясинувата Донецької області, на теперішній час проживає разом зі своєю родиною у м . Маріуполі. У 2018 році вона звернулася до Центрального районного у місті Маріуполі відділу ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою про отримання паспорту. Однак листом № 25-697 від 02.02.2019 року їй було запропоновано звернутися до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 28.08.1991 року або на 13.11.1991 року, у зв`язку з не встановленням належності до громадянства та факту постійного проживання в Україні. Без встановлення вищевказаного факту, що має юридичне значення, вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Заявник [PERSON] та її представника - адвоката Суржок О.М. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Павлова Л.В. у судовому засіданні рішення просила прийняти на розсуд суду. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] знає тривалий час, їй відомо, що остання з часу народження постійно проживає на території України. Вона з 1990 року періодично бачиться з [PERSON] , коли відвідує Свято-Миколаївський собор у м. Маріуполі. З`ясувавши думку учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про народження (запис поновлено), виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12.04.2019 року, серія [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , у місті Ясинувата Донецької області, про що 28.08.2018 року складено відповідний актовий запис № 83 /а.с. 5/, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 00022638242 від 16.04.2019 року /а.с. 6/. З акту про фактичне проживання від 08.04.2019 року, складеного КСМ «Правий берег», вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Листом Центрального районного у місті Маріуполі відділу ГУ ДМС України в Донецькій області № 25-697 від 02.02.2019 року [PERSON] було відмовлено в отриманні паспорту громадянина України та запропоновано звернутися до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 28.08.1991 року або на 13.11.1991 року, у зв`язку з не встановленням належності до громадянства та факту постійного проживання в Україні /а.с. 7/. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 12.11.1991р. Підстави набуття громадянства України передбачені ст.6 Закону України «Про громадянство України», згідно з якою громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачені умови набуття громадянства України за територіальним походженням, зокрема, частиною 1 даної статті встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до рекомендацій, викладених Верховним Судом України в листі від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст.3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.). При таких обставинах, суд вважає, що вимоги заявника підлягають повному задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] дійсно постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року, і по теперішній час.

Outcome: approved