Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради Полтавської області про визнання недійсним договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення [PERSON] міської ради від 18.02.2011 року їй було надано у користування земельну ділянку, яка знаходяться в м. Лубни по вул. Радянська, 91. В подальшому було укладено відповідний договір оренди земельної ділянки від 16.05.2011 року щодо передачі в оренду їй земельної ділянки. Згідно з договором оренди від 16.05.2011 року, зареєстрованого за № 1550, визначено, що орендодавець ([PERSON] міська рада) передає в оренду [PERSON] земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0050 га, згідно плану, що додається. Зокрема, в предметі договору від 16.05.2011 року зазначено, що на підставі рішення міської ради від 18.02.2011 року орендарю надається у платне користування земельна ділянка несільськогосподарського призначення із категорії земель зазначених у пункті «Ж» , ст.19 Земельного кодексу України за цільовим використанням - землі для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (03.07 Класифікації видів цільового призначення земель). Їй на праві власності згідно договору купівлі продажу від 14.01.2010 року належить квартира №34 у будинку за адресою м. Лубни, вул. Радянська, 91. Таким чином, існує невідповідність між даними технічної документації на орендовану земельну ділянку та функціональним призначенням об»єкту нерухомості, який розташований на ній. Позивач вважала, що даний договір оренди землі від 16.05.2011 року порушує її права та повинен бути визнаний недійсним з підстав невідповідності вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 203 ЦК України, ст.ст. 19,20 Земельного кодексу України. Так, у договорі оренди відсутня істотна умова - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, хоча вона мала намір внести в якості вкладу до статутного фонду підприємства належне їй право оренди за договором від 16.05.2011 року. Крім цього, позивач позовні вимоги обгрунтовувала тим, що оспорюваним правочином, договором оренди землі від 16.05.2011 року визначено предмет несільськогосподарську земельну ділянку із категорії земель, зазначених у п. «Ж» ст. 19 ЗК України за цільовим призначенням землі для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (0307 Класифікації видів цільового призначення земель). Разом із тим, надання в оренду такої категорії земель як зазначених у п. «Ж» ст. 19 ЗК України ж) землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення з цільовим призначенням землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (0307 Класифікації видів цільового призначення земель) не дозволяється законом та суперечить йому, оскільки свідчить про порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що згідно ст. 21 ЗК України є підставою для визнання правочину недійсним. Також, неможливо ідентифікувати предмет оренди у встановленому законом порядку, у звязку з тим, що земельна ділянка не існує в натурі, оскільки відповідно до укладеного договору оренди землі слід визначити розміри орендованої площі, а саме після прийняття рішення про землевідвід, створення технічної документації та реєстрації земельної ділянки у поземельній книзі. Згідно укладеного договору від 16.05.2011 року цього зроблено не було. Згідно листа Державного комітету земельних ресурсів від 26.05.2010 року роз»яснено, що неможливо виділити окрему земельну ділянку під багатоквартирним будинком для окремого користувача. Таким чином, фактично об»єкт оренди відсутній фізично. На підставі викладеного позивач [PERSON] прохала суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 16.05.2011 року між нею та [PERSON] міською радою зареєстрований за №1550. (а.с. 1-2, 30 -32, 34-36) . Від відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області до суду надійшли письмові заперечення проти позову, згідно яких відповідач прохав відмовити позивачу в задоволенні позову. Заперечення проти позову мотивовані тим, що сама позивач [PERSON] 17.06.2010 року зверталася до [PERSON] міської ради , у якій прохала надати їй в оренду земельну ділянку згідно пропорційної частки у будівлі за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 площею 50 кв. м. на 5 років. На підставі рішення [PERSON] міської ради від 26.08.2010 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою , яку вона замовила у землевпорядній організації , а потім згідно заяви від 01.02.2011 року подала на затвердження. Цією ж заявою вона вдруге попросила надати їй в оренду земельну ділянку згідно пропорційної частки по вул. Радянська, 91, площею 50 кв.м. Рішенням [PERSON] міської ради від 18.02.2011 року технічна документація була затверджена, а земельна ділянка була передана [PERSON] в оренду строком на п'ять років. 16 травня 2011 року сторони оформили договір оренди землі. При укладенні договору оренди землі з боку [PERSON] не надходило ніяких заперечень та зауважень чи пропозицій. 19 серпня 2011 року позивачка звернулася до міської ради з клопотанням застосувати понижуючий коефіцієнт до розміру орендної плати на час проведення нею реконструкції квартири по вул. Радянська, 91, а саме на 2 роки. 09.09.2011 року міська рада розглянула клопотання позивача та прийняла рішення, яким надала згоду на застосування понижуючого коефіцієнту на 2 роки. На підставі рішення сторонами було підписано додаткову угоду до спірного договору оренди землі. Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» на момент укладення договору дійсно однією із істотних умов договору оренди землі були умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди землі. Ця норма була введена в дію в зв'язку з прийняттям Закону України від 16.08.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву». Статтею 12 цього Закону доповнено частину першу статті 15 ЗУ «Про оренду землі» пунктом дванадцятим. Одночасно цим же Законом було викладено в новій редакції текст статті 8-1 ЗУ «Про оренду землі»: «Право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужене її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу». Таким чином, позивачка не мала права внести право оренди до статутного фонду в силу дії прямої норми закону. Вважали твердження позивача про те, що при укладенні договору порушено вимоги ст. 638 ЦК України і не дотримано вимог щодо всіх істотних умов, безпідставними. При цьому, не було порушено вимоги ст. 203 ЦК України, так як договір не суперечить вимогам цивільного законодавства України, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Вважали, що дійсною причиною звернення до суду є небажання позивача вносити плату за користування землею. Твердження позивача про те, що земельна ділянка не сформована, оскільки не виготовлявся проект відводу земельної ділянки є безпідставним тому, що відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проект відведення земельної ділянки обов»язово складається, зокрема у випадку формування нових земельних ділянок. Земельна ділянка, пропорційну частку якої передано у користування позивача, вже була забудованою, а тому проект відведення не виготовлявся. (а.с. 39-41). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та прохала його задовольнити, обгрунтовувала позовні вимоги обставинами, викладеними у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області [PERSON], [PERSON] в задоволенні позову прохали відмовити, обгрунтовували заперечення проти позовної заяви обставинами, викладеними у письмових запереченнях проти позову. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 14.01.2010 року придбала у власність однокімнатну квартиру №34 у будинку за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 (а.с. 76-79). Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої за №ПТ143131340110 від 14.05.2013 року в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, позивачем здійснено реконструкції належної нерухомості - квартири під адміністративно-торговельне приміщення. (а.с. 112-115). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 29.02.2016 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію реконструйованого приміщення за [PERSON] згідно Декларації №ПТ143131340110 від 14.05.2013 року, об»єкт нерухомості за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 станом на даний час значиться як адміністративно торгове приміщення, об»єкт житлової нерухомості (а.с. 88-92). 17.06.2010 року [PERSON] зверталася до [PERSON] міської ради із заявою, у якій прохала надати їй в оренду земельну ділянку згідно пропорційної частки у будівлі за адресою вул. Радянська, 91 площею 50 кв. м. на 5 років для комерційного використання (а.с. 42). На підставі рішення [PERSON] міської ради від 26.08.2010 року позивачу [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою (а.с. 43). Згідно заяви від 01.02.2011 року [PERSON] прохала відповідача затвердити технічну документацію та надати в оренду земельну ділянку згідно пропорційної частки у будівлі за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 площею 50 кв. м. для обслуговування адміністративно торговельного приміщення терміном на 5 років (а.с. 44). Рішенням [PERSON] міської ради від 18.02.2011 року вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення по вул. Радянська, 91 в м. Лубни згідно пропорційної частки площею 0,0050 га та передати дану земельну ділянку в оренду терміном на 5 років [PERSON] за цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. (а.с. 68). Згідно рішення [PERSON] міської ради від 18.02.2011 року, 16.05.2011 року між [PERSON] міською радою, як Орендодавцем та [PERSON], як Орендарем було укладено договір оренди землі за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 площею 0,0050 га строком на 5 років. У договорі зазначено, що на земельній ділянці знаходиться об»єкт нерухомого майна магазин. Договір було зареєстровано у [PERSON] міській раді , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.05.2011 року за №1550. (а.с. 3-4). Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції станом на час укладення спірного договору оренди від 16.05.2011 року істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року по справах № 6-78цс13 та №6-94цс13, які, відповідно до ч.2 ст.214 і ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для усіх судів України, сформульована наступна правова позиція: виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст. 60 ЦПК). Посилання у позовній заяві на необхідність визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності у ньому умови про передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відсутність зазначеної умови у договорі оренди порушує її права як орендаря, до якого саме порушення прав призвела відсутність у договорі оренди зазначеної умови та в чому полягає істотність цієї умови. Крім цього, згідно ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі» у редакції станом на 16.05.2011 року , право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. Таким чином, твердження позивача про те, що у договорі оренди землі відсутня істотна умова - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, хоча вона мала намір внести в якості вкладу до статутного фонду підприємства належне їй право оренди за договором від 16.05.2011 року є безпідставним, відсутність істотної умови - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не могло порушувати права позивача, оскільки згідно чинного на той час законодавства вона не мала права у даному випадку вносити до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Також безпідставним є твердження позивача про те, що у даному випадку земля одного цільового призначення (землі для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (0307 Класифікації видів цільового призначення земель)) передана в оренду для інших цілей, оскільки надання в оренду такої категорії земель як зазначених у п. «Ж» ст. 19 ЗК України ж) землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (0307 Класифікації видів цільового призначення земель) не дозволяється законом та суперечить йому, оскільки свідчить про порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. При цьому суд враховує наступне. Так, судом з»ясовувалося цільове призначення землі наданої позивачу в оренду. Суду було надано лист ЛК ЖЕУ від 22.02.2016 року, згідно якого будинок та прибудинкова територія, закріплені за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91, знаходяться на балансі управління. У довідці значиться лише про примірник технічної документації із землеустрою по будинку №23 по вул. Радянська. (а.с. 99). Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, технічна документація із землеустрою за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 не знайдена. У матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки (згідно пропорційної частки) [PERSON] (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, КВЦПЗ 03.07) на території м. Лубни вул. Радянська, 91, які було приєднано до матеріалів справи, значиться ситуаційний план земельної ділянки, де вказано її цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код КВЦПЗ 03.07 (а.с. 67), витяг з рішення [PERSON] міської ради від 18.02.2011 року, де зазначено цільове призначення земельної ділянки, а саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 68), акт встановлення меж земельної ділянки від 25.03.2011 року, де вказано, що по даним земельно облікових документів цільове призначення земельної ділянки комерційне використання, при цьому зазначено площу земельної ділянки за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91, всього : 3738 кв.м., під забудовою 2153 кв. м., прибудинкова територія 1585 кв. м. (а.с. 69), експлікація земельних угідь , де вказано цільове призначення земельної ділянки комерційне використання (а.с. 70), збірний кадастровий план, згідно якого цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 71), висновок відділу Держкомзему в м. Лубни від 22.03.2011 року, згідно якого цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код УКЦВЗ 03.07 (а.с. 74). У самому договорі оренди від 16.05.2011 року вказано , що передається в оренду орендодавцем орендарю земельна ділянка за адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 площею 0,0050 га несільськогосподарського призначення із категорії земель зазначених у п. «Ж» ст. 19 ЗК України за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код КВЦПЗ 03.07. Таким чином, зазначення у договорі про те, що позивачу передається земельна ділянка із категорії земель зазначених у п. «Ж» ст. 19 ЗК України є допущеною помилкою , оскільки як встановлено в судовому засіданні земельна ділянка адресою м. Лубни вул. Радянська, 91 фактично не відноситься до землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони, а тому надані суду письмові докази не свідчать про те, що [PERSON] міською радою надавалася позивачу в оренду земельна ділянка для використання не за цільовим призначенням. Разом із тим, згідно технічної документації, кадастровий план земельної ділянки, переданої в оренду [PERSON] за адресою м. Лубни, вул. Радянська, 91 містив визначений кадастровий номер земельної ділянки, яка є предметом спірного договору оренди від 16.05.2011 року, а саме кадастровий номер : 5310700000:04:078:0013. (а.с. 70). Відповідно до листів управління Держгеокадастру у [PERSON] районі від 17.02.2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5310700000:04:078:0013 у Національній кадастровій системі відсутня. Даний кадастровий номер було визначено , але не присвоєно. Дана земельна ділянка у державному земельному кадастрі не зареєстрована. (а.с. 58, 60). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІ «Про захист прав споживачів» /в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161 -IV/, Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161 -XIV «Про оренду землі» /в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211/ та іншими актами законодавства. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За приписами ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції станом на час укладення спірного договору оренди від 16.05.2011 року істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до п. 4.4 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Держжитлокомунгоспу, Держкоммістобудування та Фонду держмайна України від 05.04.1996 р. № 31/30/53/396, частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку. Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається. Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки. Згідно ч.1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Таким чином договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться під будинком, не може бути укладений безпосередньо з власником квартири, що розташована у цьому будинку. З акту встановлення меж від 25.03.2011 р. вбачається, що земля, яка передавалася позивачу в оренду згідно спірного договору оренди площею 50 кв. м. перебуває під будинком , як це видно із розділу встановлення меж, розміри земельної ділянки згідно пропорційної частки (а.с. 69). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що предмет спірного договору оренди землі є пропорційною часткою земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Лубни, вул.Радянська, 91 та на якій побудовано багатоквартирний житловий будинок. На підставі викладеного, суд вважає, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоквартирному будинку неможливо, оскільки неможливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна, - виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки як складової поняття «земельна ділянка». Частина /частка/ земельної ділянки не може бути об'єктом оренди землі, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності, а отже, укладення договору оренди землі можливе лише на земельну ділянку із зазначенням у ньому всіх часток, що належать до неї, та відповідно всіх орендарів. Враховуючи наведене, договір оренди землі від 16.05.2011 року укладений без зазначення у ньому всіх часток земельної ділянки, до складу якої входить частка земельної ділянки для обслуговування вбудованого (прибудованого) приміщення позивача в багатоквартирному будинку за адресою: м. Лубни вул. Радянська, 91, та відповідно, без зазначення всіх орендарів такої земельної ділянки, що є порушенням вимог статей 5, 6 Закону України «Про оренду землі» та підставою для визнання договору оренди землі від 16.05.2011 року недійсним. У відповідності до ст. 88 ЦПК України у зв»язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с. 17).

Outcome: approved