Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на те, що відповідач добровільно коштів на утримання їхніх неповнолітніх дітей не надає, просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей по 700 грн. щомісячно на кожну дитину. Крім того, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON], 2015р.нар. трьохрічного віку. В суді позивачка свої позовні вимоги підтримала, пояснивши, що відповідач офіційно працює і має невелику заробітну плату. Проте крім вказаної заробітної плати він отримує ще неофіційні заробітки, а тому може платити аліменти на трьох неповнолітніх дітей в розмірі по 700 грн. щомісячно на кожну дитину та на її утримання в розмірі 500 грн. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Вважає, що оскільки він офіційно працює, має стабільний заробіток, тому аліменти на утримання дітей повинні бути визначені в частці від його доходу (заробітку). А також, з врахуванням свого майнового стану, визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивачки в сумі 300 грн. щомісячно додосягнення сином [PERSON] 3-х річного віку.. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2006р. по 2013 рік та є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], 10.01.2009року народження, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження та копією актового запису про народження. 2 Відповідно до ст.180, п.3 ст.181, п.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а аліменти на утримання дитини можуть присуджуються у твердій грошовій сумі, або в частці від доходу(заробітку). Відповідно до ч.1 ст. 182 СК, роз'яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною .1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою платника\~\~або одержувача\~\~аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач має постійне місце роботи , де регулярно отримує заробітну плату. Доказів на підтвердження того, що відповідач крім заробітної плати має інші нерегулярні та мінливі доходи позивачкою не надано. А тому підстав визначати розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у суду немає. Таким чином аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні відповідачем сплачуватись в частці від його доходу (заробітку). При визначенні такої частки суд враховує, що відповідач інших утриманців крім своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] немає. А тому розмір аліментів на їх утримання повинен складати 1\\2 частку доходу (заробітку) відповідача. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що визначення розміру аліментів у частці від доходу(заробітку) відповідача не є виходом за межі позовних вимог, оскільки із позовної заяви вбачається, що предметом спору є стягнення коштів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання позивачки суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 21, 84 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Матеріалами справи доведено, що сторони розірвали шлюб в квітні 2013 року і на час народження 14.07.2015 року сина [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та шлюб не реєстрували. За таких обставин посилання позивачки на ст.84 СК України як на підставу вказаних позовних вимог є необгрунтованим. Проте відповідно до ст.174 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги про сплату аліментів на утримання позивачки в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення їхнім сином [PERSON] 3-х річного віку і вказане визнання позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, суд позовні вимоги у вказаному розмірі задовольняє з цих підстав. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. 3 Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

Outcome: partial