Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, у якій просить визнати за нею в порядку спадкування право приватної власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], який був власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказане домоволодіння залишилося померлому після його батька [PERSON]. За життя чоловіка домоволодіння не було оформлене належним чином, оскільки він був інвалідом 2 групи та потребував стороннього догляду. Позивачка є спадкоємцем майна померлого за законом першої черги, спадщину прийняла та отримала Свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме на майновий пай та грошові заощадження. 06 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння. У зв'язку з цим позивачка просить визнати за нею право власності на домоволодіння у судовому порядку. Ухвалою суду від 13 листопада 2014 року замінено первісних відповідачів [PERSON] та [PERSON] на належного відповідача - Великоолександрівську сільську раду Віньковецького району Хмельницької області У судове засідання 28.11.2014 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності і задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Великоолександрівської сільської ради, сільський голова Тихий В.Й. також надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутності представника сільської ради, та повністю визнав позовні вимоги [PERSON] 28 листопада 2014 року справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення позивачки у судовому засіданні 17.10.2014 року, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що представник відповідача визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Великий Олександрів Віньковецького району Хмельницької області помер чоловік позивачки -- [PERSON], який був власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER]; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]; довідкою Великоолександрівської сільської ради № 346 від 17.10.2014 року, згідно якої [PERSON] до дня смерті [INFO] року був зареєстрований і постійно проживав в [ADDRESS], разом із дружиною [PERSON]. Сини [PERSON] та [PERSON] також були зареєстровані на вказаному погосподарському номері, однак фактично проживали в інших місцях. Крім того, із матеріалів спадкової справи наданої на запит суду, вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в с. Великий Олександрів Віньковецького району, відкрита спадкова справа № 139-2014 від 14.08.2014 року за заявою дружини [PERSON], та їй, як спадкоємцю померлого за законом першої черги, видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки розміром 0,9280 га та 0,9310 га, що знаходяться на території Великоолександрівської сільської ради Віньковецького району; майнові паї та грошові заощадження. Разом з тим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 06.08.2014 року, державним нотаріусом Макаровою Н.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане майно. Згідно довідки Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро» № 1-393 від 25.06.2014 року, станом на 01.01.2013 року згідно реєстрації та алфавітних книг Віньковецького БТІ інвентаризація домоволодіння в [ADDRESS], з видачею свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння не проводилась. Відповідно до даних оцінювального акту Віньковецького малого районного комунального підприємства «Інвентарбюро», вартість домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], до 1991 року побудови: житловий будинок «А-І» - становить 8526 гривень. Із довідки Великоолександрівської сільської ради від 14.08.2014 року № 293 вбачається, що жилий будинок по [ADDRESS] згідно записів у погосподарській книзі за 2011-2015 роки числиться 1953 року забудови. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачка [PERSON] в силу вищезазначеного прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачкою докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на вказане нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час його створення, проте не зареєстрував своє право власності в органах БТІ відповідно до закону, чинного на час відкриття спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, встановивши, що позивачка є спадкоємцем майна померлого [PERSON], та зокрема житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], за законом, спадщину прийняла у встановленому законом порядку, та враховуючи, що позивачка позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, суд вважає необхідним визнати за нею право власності на спадкове майно. Визнання права власності за позивачкою на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved