Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 10 серпня 2014року вона домовилася з відповідачами про продаж належного останнім житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]за 15 900 гривень та сплатилаїм зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою, а відповідачі в свою чергу передали їй правовстановлюючі документи та ключі від будинку. Сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна 30 грудня 2014 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Посилаючись на ці обставини, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідачідо суду не з'явилися, заявою просили розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомлену про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частина 1 ст. 328 ЦПК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» наголошує, що судам слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відтак суд вважає за можливе застосування до врегулювання відносин сторін ст.220 ЦК України, оскільки з 01.01.2013 року момент вчинення спірного правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК, не пов'язується з його державною реєстрацією. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 червня 1996 року, що видане Бюро приватизації житлаБериславської районної ради народних депутатів Херсонської області, згідно з розпорядженням від 24 червня 1996 року за № 3514, зареєстрованого в БТІ 25 червня 1996 року, на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що видане управлінням ЗАГС Москви 17 квітня 2009 року, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 6014. [PERSON] домовилася з відповідачами про продаж належного останнім нерухомого майна за 15 900 гривень та сплатила їм зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується письмовими розписками від 10 серпня 2014 року, відповідачі в свою чергу передали [PERSON] всю документацію на будинок та ключі від нього, обіцяли найближчим часом оформити спадщину після смерті [PERSON], для подальшого відчуження. Після сплати коштів [PERSON] вселився до придбаного будинку [ADDRESS]. 10 серпня 2014 року відповідачі в простій письмовій формі уклали з позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна 30 грудня 2014 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, що порушує права позивача як власника будинку. Позивач не одноразово робила пропозиції відповідачам нотаріально оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, які залишилася без відповідного реагування з боку відповідачів. Під час останньої вимоги оформити нотаріально договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], відповідачі в телефонній розмові повідомили позивачу, що не мають наміру посвідчувати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами нотаріально, враховуючи що пройшло багато часу і він їм не цікавий. Ухиляння відповідачів від нотаріального посвідчення Договору порушує суб'єктивні права позивача, не дає їй можливості розпоряджатися предметом договору відповідно до приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved