Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (надалі - [PERSON]). Третьою особою по справі зазначено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради та Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що [PERSON] сторін по справі проживає та перебуває на повному вихованні позивача. Відповідач, який є батьком [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не навідує її, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться долею [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася, натомість подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Відповідач у судове засідання також не зявився, натомість в матеріалах справи наявна копія нотаріально засвідченої заяви, у якій позивач не заперечив відноснопозбавлення його батьківських прав щодо Динини (а.с. 12). Треті особи (1) та (2) надали суду висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до [PERSON]. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим обєктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, повязані з виконанням батьківських обовязків по відношенню до Динини. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин суд наводить наступні обставини справи. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ №324721, а.с. 9). На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 липня 2016 року (а.с. 10) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сина [PERSON] залишено на вихованні матері. [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем, що стверджується даними рішенням про реєстрацію місця проживання дитини від 23.10.2018 № 294 (а.с. 13). Відповідач не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], йому розяснено наслідки позбавлення батьківських прав, що стверджується даними копії нотаріально засвідченої заяви відповідача (а.с. 12). Така заява розцінюється судом як визнання позову. У відповідності\~до приписів\~частини четвертої\~ст.\~206\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою\~чергу,\~положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України \~передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Навпаки, при ухваленні рішення в даній справі суд враховує положення частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті [PERSON] настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів Дітей для їх подальшого гармонійного розвитку. Позовні вимоги [PERSON] визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без зясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції). Частиною першою ст. 142\~ Цивільного процесуального\~кодексу \~України та частиною третьою\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказані нормативні приписи, позивачу слід повернути з державного бюджету суму 384,20 грн. сплаченого судового збору (768,40 х 0,5 = 384,20). Решту суми понесених позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved