Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що її чоловіком був [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дегтярка Ревденського району Свердловської області, який помер [INFO] за адресою м. Довжанськ Луганської області, причина смерті наслідок перенесеного інсульту. Про його смерть було видане свідоцтво про смерть, яке не є дійсними на території України. У зв`язку з чим просить суд винести рішення, яким встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дегтярка Ревденського району Свердловської області, громадянина України, який був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , помер [INFO] за адресою м. Довжанськ Луганської області, причина смерті наслідок перенесеного інсульту. У судове засідання заявник [PERSON] , представник заінтересованої особи не з`явились. Заявник, в заяві просила справу розглянути за її відсутності, представник заінтересованої особи до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, її представника та представника заінтересованої особи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Відповідно до ксерокопії медичного свідоцтва про смерть № 264 [PERSON] помер [INFO] за адресою м. Довжанськ Луганської області, причина смерті наслідок перенесеного інсульту. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», встановлено, що міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. м. Довжанськ Луганської області. Постановою ВР України від 12.05.2016р. №1351-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», у Луганській області перейменовано м. Свердловськ на м. Довжанськ. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи ксерокопію лікарського свідоцтва про смерть, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та немайнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником ксерокопія свідоцтва про смерть, є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дегтярка Ревденського району Свердловської області, громадянина України, який був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , помер [INFO] за адресою м. Довжанськ Луганської області, причина смерті наслідок перенесеного інсульту. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, то суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту смерті - законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Outcome: approved