Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] перебуває з 23.06.2005 року. Від спільного проживання вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне сімейне життя у них не склалося, в сім?ї постійно відбувалися сварки. На даний час вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Поновлювати сімейні відносини не бажають, сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], залишити їй прізвище, набуте у шлюбі «[PERSON]». Крім того позивачка просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір?ю [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісячно, оскільки дитина проживає разом з нею та потребує матеріального утримання, з відповідачем суму аліментів вони узгодили. В судове засідання позивачка не прибула, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, надав нотаріально завірену заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, всі позовні вимоги визнає. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 23.06.2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім?ї, актовий запис № 1211. Від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Дитина має всі необхідні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку. На даний час сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримують, їх шлюб є лише формальним, зберігати який вони не бажають. Сторони досягли згоди про те, з ким буде проживати їх малолітня донька та визначили розмір аліментів, які буде сплачувати відповідач на утримання дитини. Встановлені судом факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження (а.с.29), копією свідоцтва про народження дитини ( а.с.13), копією акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї (а.с.15), копією нотаріально засвідченої заяви відповідача (а.с.14). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, щосторони проживати разом не бажають, як подружжя шлюбних стосунків не підтримують і в подальшому підтримувати наміру не мають, спільного господарства не ведуть, а тому суд приходить до висновку, що їх сім'я розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторони по справі як батьки малолітньої [PERSON], досягли згоди про місце проживання їх дитини, визначили, що вона буде проживати разом з матір?ю [PERSON], а також враховуючи те, що [PERSON] характеризується позитивно, офіційно працевлаштована та має відповідний заробіток, тобто має можливість приймати посильну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, суд вважає за необхідне визначити місцем проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір?ю [PERSON] Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи той факт, що сторони досягли згоди про участь у вихованні та утриманні їх малолітньої дитини,суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити, і стягує з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень щомісячно. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 640 гривень документально підтвердженого сплаченого судового збору за подання заяви про стягнення аліментів, поскільки позивачка згідно законодавства звільнена від його сплати.

Outcome: approved