Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2012 року. Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим, зазначила, що на протязі спільного життя, починаючи з одруження і по теперішній час сторони проживають окремо, відповідач постійно знаходиться за межами держави на заробітках. Щороку відповідач провідував її з донькою, але не більше тижня вони проживали разом, але справжню сім`ю так створити і не змогли. Станом на теперішній час у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть і ніколи не вели. Матеріально він їй з дитиною належним чином не допомагає, участі у вихованні доньки не приймає. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 25 січня 2021 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, проте, обставини, на які посилається позивач як на підставу розірвання шлюбу визнає частково. Так, дочка має вроджену ваду зору і потребує постійного догляду зі сторони лікарів, а на це потрібно кошти. Коли їй виповнилося півтора року, він був змушений періодично виїзджати на заробітки за кордон, щоб заробити кошти на проживання сім`ї та на лікування доньки. Час його перебування за кордоном приблизно складав згідно робочої візи не більше 180 днів на рік, після цього повертався до сім`ї на два - три місяці, а потім знову виїжджав за кордон. Тобто, твердження позивача про те, що він всі роки їх спільного життя перебував за кордоном - не відповідає дійсності, одним із підтверджень цього є довідка сімейного лікаря № 111 від 15.07.2020 року про те, що він знаходився на обліку в Скала- Подільському територіальному медичному об`єднанні і в цей час проживав в одному домогосподарстві з своєю сім`єю та те, що у нього є підписана декларація з сімейним лікарем с.Іванків. Тобто з цього можна розуміти, що твердження позивача про його проживання з нею не більше тижня не відповідає дійсності. Не відповідає дійсності і та обставина, що вони спільного господарства не ведуть і ніколи не вели, оскільки за час спільного життя вони підтримували належний стан домогосподарства, його зароблені кошти вкладались в покращення стану прибудинкової території, де вони з сім`єю проживають, придбали трактор для використання в господарстві, що здійснювалось за кошти, які він заробляв. Окрім того зазначив, що позивач з часу їхнього одруження ніде не працювала і не працює в даний час. Кошти на проживання та забезпечення життя сім`ї, навчання, оздоровлення, лікування та відпочинок дочки заробляв виключно він. Не ухиляється та не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, підтримував з часу народження дочку і буде підтримувати незалежно від сімейного стану з позивачем. Відповіді на відзив позивачем суду не надано. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 грудня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 145. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved