Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно, його розподіл в натурі та вселення в житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що з жовтня 1988 року по березень місяць 2013 року вона проживала в громадянському шлюбі з відповідачем [PERSON] Спочатку проживали в с.Наріжжя Семенівського району в належному їй на праві власності будинку, мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO]. 29 січня 1996 року за спільні кошти придбали житловий будинок в [ADDRESS], де і стали проживати сім'єю. Договір купівлі-продажу відповідач обманним шляхом оформив на себе. Будинок знаходився в занедбаному стані, був невеликих розмірів, і тому 28 березня 2003 року за спільні кошти вони купили будинок в [ADDRESS], договір купівлі-продажу якого відповідач знову обманним шляхом оформив на себе. Цей будинок вони відремонтували, оскільки в ньому були вибиті стекла в вікнах, не було електролічильника, в приміщенні кухні відсутнє було покриття на підлозі і в 2004 році стали там проживати з відповідачем однією сім'єю з дітьми та продовжували його ремонтувати. В 2008 році вона продала свій будинок в с.Наріжжя за 3000 грн., які витратила його ремонт, також вони утримували в господарстві живність, отримані гроші від продажу якої витрачали на ремонт та поліпшення будинку. Вона працює вчителем в школі з 1996 року, отримала за 2011-2014 роки заробітну плату в сумі 74866 грн., є пенсіонеркою та отримує пенсію, в 2012 році отримала одноразову допомогу, як мати-героїня, має 5 дітей, в сумі 10 000 грн., і всі кошти були витрачені на потреби сім'ї та ремонт будинку. Вона придбала меблі, комп'ютер, побутову техніку за власні кошти, оформивши кредити на своє ім'я, який повертала сама. В 2007 році вони купили автомобіль CHEVROLET AVEO за спільні кошти за 62 000 грн., який оформили на ім'я відповідача. Починаючи з 2012 року їх відносини з відповідачем погіршилися, відповідач знайшов іншу жінку і пішов до неї жити, а в березні 2013 року вчинив сварку і вона вимушена була покинути будинок. За час перебування в громадянському шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти придбали і інше рухоме майно, загальна вартість якого становить 48100 грн. Вважає, що зазначене майно, як рухоме, так і нерухоме є їх спільною сумісною власністю, яке підлягає поділу на рівні частини по 1/2 ч. кожному. Просила суд встановити факт проживання однією сім'єю її з відповідачем та визнати за нею право власності на 1/2 ч. будинку з господарчими будівлями в [ADDRESS] та на 1/2 ч. житлового будинку з господарчими будівлями та на 1/2 ч. земельної ділянки розташованих в [ADDRESS] Полтавської області, виділити їй рухоме майно вартістю 48100 грн., а відповідачу виділити автомобіль CHEVROLET AVEO державний номерний знак [NUMBER] вартістю 62000 грн., стягнути понесені нею судові витрати в сумі 2218,60 грн., з яких 1575 грн. і 243,60 грн. сплачений судовий збір, і 400 грн. витрати по оцінці майна та вселити її в будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, частково змінили його та уточнили під час судового розгляду і позивач [PERSON] пояснила, що в 1988 року вона познайомилась з відповідачем. Вона була розлучена, мала трьох неповнолітніх дітей, а він не був жонатим і в жовтні місяці 1998 році вони стали проживати однією сім'єю в належному їй будинку в с.Наріжжя Семенівського району, обоє працювали, разом дбали про добробут та благополуччя сім'ї, тримали господарство, обробляли земельну ділянку і за рахунок отриманих доходів проживали, шлюб не реєстрували, бо цього не хотів відповідач. 1лютого 1991 року у них народився син [PERSON]. Сім'я стала велика і вони вирішили переїхати на постійне місце проживання до с.Максимівка, де проживала мати відповідача. Там купили за заощаджені кошти маленький глинобитний будинок по [ADDRESS] , який був в занедбаному стані, Договір купівлі-продажу оформили на відповідача, бо він так побажав. Там вони навели лад, тримали велике господарство, обробляли земельну ділянку. Вона працювала в школі вчителем, отримувала ще й пенсію. Відповідач працював водієм, був постійно у відрядженнях, і по господарству працювала в основному вона з дітьми. 15 листопада 2001 року в них народилась донька [PERSON]. 28 березня 2003 року на заощаджені спільні кошти купили будинок в [ADDRESS] з земельною ділянкою, домовились оформити договір купівлі-продажу на неї, але коли прийшли до нотаріуса, то виявилось, що документи вже оформлено на нього, вона зрозуміла, що відповідач її обманув, але заперечувати не стала, в них же була сім'я і спільні діти. В придбаному ними будинку тривалий час ніхто не проживав, там були вибиті стекла в вікнах, не було підлоги в приміщенні кухні. Вони полагодили його і в 2004 році стали проживати та продовжували його добудовувати та ремонтувати. Їх будинок по [ADDRESS] вже зовсім розвалився і був непридатний до житла. В 2008 році вона продала за 3000 грн. свій будинок в с.Наріжжя, гроші витратила на ремонт будинку, отримала в 2012 році державну допомогу як мати-героїня в сумі 10 000 грн., які теж були витрачені на будинок. Крім цього вона отримувала заробітну плату вчителя і пенсію, тримала велике господарство, обробляла земельну ділянку, продавала продукцію і всі кошти вкладала в будинок. Також вона купляла меблі, побутову техніку, комп'ютер, оформляючи кредити, які потім сама віддавала. В 2007 році вони купили автомобіль CHEVROLET AVEO за спільні кошти, який теж оформили на відповідача. З зазначеного спільного їх майна придбаного за час проживання в громадянському шлюбі відповідач не дав їй нічого, вона вимушена проживати із неповнолітньою донькою в чужому будинку. Відповідач обманював її, мав інших жінок, і в 2012 році пішов жити до однієї з таких, а в березні 2013 року прийшов, вчинив сварку, погрожував їй і вона вимушена була покинути будинок і зараз в будинку проживає він з іншою жінкою та її сином, з будинку не дозволив їй нічого взяти. Іншого житла в неї не має, а будинок по [ADDRESS] непридатний до житла. Вважає, що вона має право на 1/2 ч. майна, яке вони придбали з відповідачем проживаючи 28 років однією сім'єю, тому просила суд встановити факт проживання її з відповідачем [PERSON] з жовтня 1988 року по березень 2013 року однією сім'єю та визнати за нею право власності на 1/2 ч. житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] та на 1/2 ч. житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 ч. земельної ділянки розташованих в [ADDRESS] та вселити в будинок по [ADDRESS]. Щодо розподілу зазначеного в позові рухомого майна, крім автомобіля CHEVROLET AVEO, то вважає, що вона не може надати достовірних доказів про його наявність, оскільки відповідач її не впустив в будинок з комісією, щоб його описати і визначити вартість, тому в цій частині позову відмовилась від вимог та просила провадження в цій частині позову закрити. Автомобіль, як їй стало відомо під час розгляду справи, відповідач без її відому переоформив на жінку з якою проживає, тому просила суд стягнути з відповідача 1/2 ч. його вартості згідно визначеної нею ціни за ухвалою суду в сумі 57 715 грн. і понесені нею судові витрати згідно поданих нею квитанцій. Представник відповідача [PERSON] адвокат Коссов С.О. в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти встановлення факту проживання позивача з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 1988 року по березень 2013 року, в частині розподілу майна заперечував та пояснив, що сторони під час проживання однією сім'єю придбали 29 січня 1996 року будинок в [ADDRESS] і будинок та земельну ділянку в с.Максимівка по [ADDRESS], тобто до вступу в дію Сімейного кодексу України, а під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України, норми якого не передбачають право спільної сумісної власності осіб, які проживають однією сім'єю та не перебувають у зареєстрованому шлюбі. В зв'язку з цим вимоги позивача щодо визнання права власності на 1/2 ч. будинків та земельної ділянки не ґрунтуються на законі і саме тому незаконні вимоги і щодо вселення в будинок по [ADDRESS]. Вважає, що позивач має право користуватися житловим будинком по [ADDRESS], де вона зареєстрована і ніхто їй перешкоджає в цьому не чинить. Щодо розподілу рухомого майна, то вважає, що розподілу підлягає тільки майно, яке зазначено в позовній заяві та підтверджено чеками на його придбання. Це - кухня, комп'ютер, телевізор , пральна машинка і мішок односпальний, але не доведено їх вартість у встановленому порядку. Автомобіль CHEVROLET AVEO на сьогоднішній день належить на праві власності третій особі, тому до складу майна, яке підлягає до розподілу не може бути включений, як і виділений відповідачу. Заслухавши пояснення позивача, уповноважених представників сторін, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі сімейного права, пов'язані з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл. Установлено, що сторони: [PERSON] і [PERSON] з жовтня 1988 року по березень 2013 року проживали однією сім'єю, мають двох дітей: сина [PERSON] [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю - позивачем [PERSON] Це визнано сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. 29 січня 1996 року сторони придбали житловий будинок та господарчі споруди в [ADDRESS], покупцем якого згідно договору купівлі-продажу значиться [PERSON] вартістю відповідно до оцінки виконаної суб'єктом оціночної діяльності 15 жовтня 2014 року 30406 грн., що підтверджується довідкою Максимівської сільської ради № 811 від 07 жовтня 2014 року, де станом на 16 грудня 2014 року значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON] і [PERSON] . Крім цього, відповідач [PERSON] відповідно до Договору від 28 березня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 січня 2004 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями і земельної ділянки розташованих в [ADDRESS] Полтавської області вартістю відповідно до оцінки виконаної суб'єктом оціночної діяльності 15 жовтня 2014 року будинку 157 213 грн. і земельної ділянки 35266 грн. При таких встановлених обставинах підтверджених належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку, що зазначене майно сторони придбали проживаючи однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Оскільки спірні правовідносини між сторони виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України, то суд приймаючи рішення керується нормами Кодексу про Шлюб і Сім'ю, які були чинними на час їх виникнення. Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Сторони в шлюбі не перебували, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, тому необхідно до спірних правовідносин застосовувати норми Закону України «Про власність», відповідно до ст.17 якого, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідач доказів про джерела отримання коштів на купівлю будинків суду не надав. На неодноразові виклики до судового засідання для дачі пояснень не з'явився, хоча його явка була визнана судом обов'язковою, доказів про поважність неявки суду не надав. Пояснення його представника адвоката Коссова С.О. в судовому засіданні щодо заявлених вимог до відповідача були обмежені тільки посиланнями що до спірних правовідносин слід застосовувати норми КпШС України, а не СК України. Позивачка надала суду докази в підтвердження своїх тверджень, що житловий будинок з господарськими будівлями з земельною ділянкою були придбані за їх спільні кошти та спільною працею відремонтований та поліпшений будинок [ADDRESS]. Так, з довідки Максимівської сільської ради № 956 від 17 листопада 2014 року вбачається, згідно записів погосподарської книги за 1996-2014 роки в домоволодіннях №8 та [ADDRESS], де головою двору значиться [PERSON] утримувалась велика рогата худоба, свині, кури, кролі (а.с.15-16). Відповідно до акту обстеження від 29 жовтня 2014 року комісією в складі депутата Максимівської сільської ради та громадяни [PERSON] і [PERSON], сторони [PERSON] та [PERSON] проживали з 2001 року в будинку [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с.17). На рахунку [NUMBER] відкритому на ім'я [PERSON] в Ощадному банку України зберігались кошти в 2011-20014 роках (а.с. 19). Заробітна плата [PERSON] вчителя Максимівської школи згідно довідок про доходи за 2011 рік становила 15180 грн., за 2012 рік - 15400 грн., за 2013 - 22 313 грн.( а.с.21-24). Із накладних квитанцій, чеків, договорів на надання банківських послуг слідує, що протязі 2005-2012 років [PERSON] було куплено вікна металопластикові, столи, стільці, кухню, шкаф, ноутбук та інші речі домашньої вжитку та будівельні матеріали ( а.с.26- 47). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що сторони проживають сім'єю тривалий час, більше двадцяти років, мають двох дітей, переїхали жити в с. Максимівка з Семенівского району, стали жити в маленькій хатці, потім купили побільше будинок, в якому ніхто тривалий час не жив і був дуже запущений, вони відремонтували, в основному все робила [PERSON], оскільки [PERSON] працював водієм і був часто у відрядженнях. Знають, що [PERSON] там де жили вони раніше в Семенівському районі продала свою хату, привезла будівельні матеріали. Також тримали вони корови, свині, птицю, кролів, продавали все. Аналізуючи зазначені норми матеріального і процесуального права та встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що будинок з господарчими будівлями та земельна ділянка розташовані в [ADDRESS] придбані внаслідок спільної праці сторін, як членів сім'ї, тому його слід визнати їх спільною сумісною власністю та поділити, визнавши право власності позивача на 1/2 ч. будинку і земельної ділянки. Установлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про будинок [ADDRESS] відсутні, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на його 1/2 ч. не підлягають до задоволення. При цьому заслуговують на увагу пояснення представника відповідача, що оскільки позивач зареєстрована в будинку [ADDRESS], то має право на проживання там. Але, як встановлено в судовому засіданні, зазначений будинок непридатний для проживання в силу його фізичного зносу. Це слідує із довідки наданої Максимівською сільською радою, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], що будинок дуже старий, без фундаменту, стіни і дах в ньому обвалились. Отже, позовні вимоги щодо визнання права власності позивача на 1/2 ч. житлового будинку з господарчими будівлями та на 1/2 ч. земельної ділянки розташованих в [ADDRESS] обґрунтовані і тому суд їх задовольняє. За таких обставин суд вважає, що підлягає задоволенню і вимога про вселення позивача в будинок [ADDRESS], оскільки визнається за нею право власності на 1/2 ч. його частину, і тому має право там проживати, а, як встановлено в судовому засіданні і це визнано представником відповідача, останній не дозволяє їй там проживати, а іншого житла вона не має. Також установлено, що автомобіль [NUMBER] був придбаний в 2007 році та зареєстрований на ім'я відповідача, коли сторони проживали сім'єю без реєстрації шлюбу, тому суд визнає його їх спільною сумісною власністю. Ст. 74 СК України та ст. 369 ЦК України встановлюють, що майно, набуте чоловіком та жінкою за час спільного проживання однією сім'єю, належить їм на праві спільної сумісної власності і розпоряджання ним здійснюється за згодою обох співвласників. Установлено, що власником зазначеного автомобіля з 03 жовтня 2014 року є [PERSON], з якою відповідач разом проживає в будинку [ADDRESS], що є предметом нинішнього спору. Отже, відповідач розпорядився спільною сумісною власністю без згоди співвласника [PERSON] після припинення проживання в фактичних шлюбних відносинах однією сім'єю . Згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності, перевіреного судом та визнаного правильним, вартість автомобіля [NUMBER] станом на 17 березня 2015 року складає 115 430 грн. При таких обставинах суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 ч. вартості зазначеного автомобіля, що становить 57 715 грн. Пояснення представника відповідача в судовому засіданні, що автомобіль належить іншій особі, тому не підлягає поділу, не ґрунтується на законі, тому суд їх при прийнятті рішення не приймає до уваги. Визначена позивачем вартість спірного автомобіля сумнівів, як зазначено вище, у суду не викликає. Представник відповідача не погоджуючись з нею, доказів суду про іншу не надав, з клопотання про це до суду теж не звертався, це право судом було йому роз'яснено. Провадження по справі в частині розподілу рухомого майна, крім автомобіля CHEVROLET AVEO , слід закрити в зв'язку з відмовою від них позивачем в судовому засіданні, яка прийнята судом, та яка не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, то в відповідності до ст.88 ЦПК України, що, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то необхідно стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати, що підтверджено документально, пропорційно задоволеній частині позову в сумі 2000 грн.

Outcome: partial