Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб укладений між ними 22 липня 1989 року у відділі ЗАГС Полтавської області, обґрунтовуючи позов тим, що подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, часті сварки та прояви неповаги, а також подружню зраду чоловіка, що призвело до припинення шлюбних відносин. В звязку з цим в подальшому не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем. У попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить шлюб розірвати, зазначивши що строк для примирення не потрібен, а після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Кашуба», про що надала відповідну письмову заяву. У попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив що предявлений до нього позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, на примирення також категорично не згоден, оскільки вже рік проживають окремо, про що надав відповідну письмову заяву. Ч. 4 ст. 130 ЦПК України передбачає ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1-22), приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 липня 1989 року сторони зареєстрували шлюб у Котелевському відділі ЗАГС Полтавської області, про що зроблено відповідний запис № 58, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-КЕ № 492846, виданим 22.07. 1989 року (а.с. 7). Від цього шлюбу, сторони мають спільну повнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії III-КЕ № 330917 від 11 січня 1991 року(а.с.8) Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони вже рік фактично не підтримують подружніх відносин , у них виникають постійні непорозуміння, на примирення категорично не згодні, так як відповідач проживає з іншою жінкою, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON], відповідача [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягти судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved