Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Вінницької районної державної адміністрації, [PERSON], кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 19.05.2011 року, який видано на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9977 га, що розташована на території Вінницько - Хутірської сільської ради, наданої для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою суду від 28.03.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], Вінницької районної державної адміністрації, [PERSON], кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 19.05.2011 року, який видано на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9977 га, що розташована на території Вінницько - Хутірської сільської ради, наданої для ведення особистого селянського господарства - залишено без розгляду та прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON]до [PERSON], Вінницької районної державної адміністрації, [PERSON], кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання незаконним та скасування розпорядження Вінницької РДА, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та зняття її з запису в Поземельній Книзі Управляння держгеокадастру у Вінницькій області. Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 03.04.2009 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотконтори Березовською Л.В., позивач успадкувала земельну ділянку [NUMBER] площею 1,36 га в межах згідно з планом, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільради Вінницького району Вінницької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавиці [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вінницько-Хутірської сільради від 20.02.2001 року. В 2013 році, на замовлення позивача, підприємством «Центр державного земельного кадастру» Вінницька регіональна філія, було виготовлено технічну документацію до Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], яка належить позивачу на праві особистої власності. Рішенням №РВ-0500033092013 від 01.06.2016 року Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Вінницькому районі відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр», а саме: земельна ділянка перетинається із земельною ділянкою [NUMBER], власником якої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений 21.02.2012 року, реєстраційний №144, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. є [PERSON] У зв'язку з придбанням земельної ділянки, [PERSON] 10.05.2011 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. «Продавцями» за вказаним договором купівлі-продажу земельної ділянки були [PERSON] та [PERSON], які 01.11.2010 року успадкували спірну земельну ділянку в рівних частках, по 1/2, після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області. В свою чергу, [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який було посвідчено 19.05.2009 року приватним нотаріусом Дробахою В.О., реєстраційний номер 399. «Продавцем», тобто, первісним власником вищезгаданої земельної ділянки був відповідач по справі [PERSON], якому земельна ділянка площею 1,9977 га, що знаходиться на території Вінницько-Хутірської сільради, надана для ведення особистого селянського господарства і належала на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 10.02.2009 року. Позивач вважає, що розпорядження Вінницької РДА №2678 від 25.12.2008 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою до Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,9977 га, яка надана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, слід визнати незаконним та скасувати з наступних підстав. Розпорядження Вінницької РДА від 25.12.2008 року №2678 грубо порушує право позивача, право власника земельної ділянки на вільне та беззастережне володіння, користування та розпорядження успадкованою земельною ділянкою, яке гарантовано ст. ст.316, 317, 319, 321, 345 ЦК України. Оскаржуване розпорядження Вінницької РДА постановлено всупереч вимогам, зазначеним в ст. ст.78, 79, 81, 92 ЗК України, які регулюють право власності на землю та суперечить вимогам ст. ст.116, 118 ЗК України, які регулюють підстави та порядок набуття права власності громадян на земельну ділянку, оскільки затвердило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка має ряд помилок, похибок та не відповідає встановленим межам, конфігурації та площі земельної ділянки. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №283 від 29.07.2010 року, частина земельної ділянки, власником якої є [PERSON], на 18,64% перетинається із земельною ділянкою, яку успадкувала позивач. В результаті співставлення земельних ділянок встановлено, що має місце накладання межі земельної ділянки, яка надана для ведення особистого селянського господарства площею 1,9977 га, розташована на території Вінницько-Хутірської сільради, Вінницького району Вінницької області (ділянка №5), за межами населеного пункту та належала [PERSON], на земельну ділянку, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3602 га, що розташована на території Вінницько-Хутірської сільради (ділянка №2) та належить [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER] від 01.08.2002 року. Вказане накладання згідно висновку експерта має конфігурацію, наближену до трикутника з лінійними розмірами 33,91 м, 81,05 м, 108,56м, 42,58м та площею 0,2536 га, що становить 18,64% від площі ділянки 1,3602 га. Таким чином, позивач вважає, що розпорядження Вінницької РДА від 25.12.2008 року №2676 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню оскільки постановлено всупереч закону та порушує її права як власника земельної ділянки. З аналогічних підстав (порушення норм права при його видачі), слід визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.02.2009 року, який видано на ім'я [PERSON] на підставі того ж розпорядження Вінницької РДА №2676 від 25.12.2008 року. Так, згідно ст.215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину, тобто на момент видачі Державного акту (ст.140 ЗК України) На момент видачі вказаного Державного акту, 10.02.2009 року, вже було видано та зареєстровано Державний акт на право власності на земельну ділянку, власницею якої була мати позивача - [PERSON] Площа земельної ділянки, власником якої був [PERSON], накладалася на площу земельної ділянки, власницею якої була [PERSON] та яку позивач успадкувала після смерті матері. Всі наступні правочини, які були вчинені на підставі оспорюваного Державного акту, який видано на ім'я [PERSON], а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки, який вчинено між [PERSON] та [PERSON] 19.05.2009 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані 09.11.2010 року на ім'я [PERSON] та [PERSON]; договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який укладено 21.02.2012 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.05.2011 року, який видано на ім'я [PERSON] у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позивач не може ставити питання про визнання недійсними, оскільки не є стороною вказаних правочинів. Разом з тим, у відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.12.2014 року по справі про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів, договорів купівлі-продажу земельних ділянок та їх повернення (правова позиція 6-140 ц.с.14) «власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Крім цього, в указаній правовій позиції зазначено, що захист порушеного права особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та ст.388 ЦК України. Позивач вважає, що є власницею земельної ділянки, яку успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] Вона вибула із її володіння (а в свій час із володіння [PERSON]) не з її волі, а тому у відповідності до ст.388 ч.1 ЦК України позивач має право просити суд витребувати її у останнього власника земельної ділянки, тобто у [PERSON] Також, відповідачі не погоджуються внести зміни до Поземельної книги в частині накладки земельних ділянок та не бажають повторно виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі з урахуванням допущених помилок при первісному виготовленні техдокументації. За наведених обставин позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №2678 від 25.12.2008 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9977га та видачу Державного акту на право власності на землю на ім'я [PERSON], що надана для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.02.2009 року, який видано [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької РДА №2678 від 25.12.2008 року на земельну ділянку площею 1,9977га, що знаходиться на території Вінницько-Хутірської сільради Вінницького району і надана для ведення особистого селянського господарства; витребувати у [PERSON] земельну ділянку площею 0,2531 га із загальної площі земельної ділянки 1,9977га, що розташована на території Вінницько-Хутірської сільради, кадастровий номер якої [NUMBER], надана для ведення особистого селянського господарства та належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.02.2012 року приватним нотаріусом Дробахою В.О., реєстраційний номер 144, що був укладений з [PERSON] та [PERSON]; внести відповідні зміни в Поземельну Книгу Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі щодо реєстрації вказаної земельної ділянки; стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Васильєва І.В. не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги своєї довірительки підтримує та просить їх задоволити. Представник відповідача Вінницької районної державної адміністрації - Рудик В.П. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву. в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов не визнає та заперечує щодо його задоволення. Представник відповідачів [PERSON] та[PERSON] - адвокат Бездітний І.І. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, врахувавши попередньо надані ним докази та заперечення, в яких зазначив, що проти позову він та його довірителі категорично заперечують, вважають вимоги позивача незаконними та необгрунтованими з наступних підстав. Як вбачається із наданого позивачем Держаного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я [PERSON], його виготовлено 01.08.2002 року та зареєстровано у книзі записів державних актів на право власності на землю за №158 Вінницько-Хутірської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, 25.05.2001 року, рішенням 17 сесії 3 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, спірну земельну ділянку, як землю запасу сільської ради, передано в оренду ТОВ «Багатогалузева фірма «Україна Центр». З розділу 1 та п. 2.5., укладеного між Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницької області та ТОВ «Багатогалузева фірма «Україна Центр» Договору оренди від 13.06.2001 року вбачається, що Орендодавець стверджує, що прав третіх осіб на земельну ділянку немає, що свідчить про те, що станом на 25.05.2001 року жодних прав на спірну земельну ділянку [PERSON] не мала, про що свідчила сама Вінницько-Хутірська сільська рада. 18.12.2008 року, на підставі Додаткової угоди, дію Договору оренди земельної ділянки від 13.06.2001 року було зупинено. Лише 25.12.2008 року, в межах своїх повноважень, Вінницькою райдержадміністрацією було винесено розпорядження про передачу вільної земельної ділянки із земель запасу площею 1,9977 га [PERSON] для ведення с особистого селянського господарства. Вищевикладене спростовує твердження [PERSON] про те, що вона разом із матір'ю постійно користувалися спірною земельною ділянкою, здаючи її в оренду, адже письмових доказів вказаного твердження позивач також суду не надала. Таким чином, будучи добросовісним, оскільки набув її у встановленому законом порядку, набувачем спірної земельної ділянки, [PERSON] не мав жодних обмежень щодо розпорядження землею, а тому скориставшись своїм правом власності, 19.05.2009 року, на підставі договору купівлі-продажу, відчужив спірну земельну ділянку [PERSON], що було посвідчено приватним нотаріусом Дробахою В.О. Тобто, вказане свідчить не лише про добросовісність володіння та розпорядження своєю землею [PERSON], а й про наявність у нього усіх законних підстав для її відчуження [PERSON] Про законність оскаржуваного розпорядження Вінницької РДА свідчить і те, що воно прийнято в межах компетенції вказаного суб'єкта владних повноважень, адже відповідає вимогам ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. З 19.05.2009 року по [INFO] [PERSON] добросовісно користувався вказаною земельною ділянкою, а [PERSON] жодних претензій у вказаний період до нього не пред'являла. 01.11.2010 року спірну земельну ділянку успадкували в рівних частках [PERSON] та [PERSON], які теж добросовісно набули землю у власність, після чого, 21.02.2012 року, за договором купівлі-продажу вказана земельна ділянка була придбана у спадкоємців, добросовісних набувачів, [PERSON], добросовісним набувачем. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними розпоряджень про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність. Обґрунтовуючи позов, позивач про наявність таких обставин з боку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зазначає. Окрім того, позивач просить визнати незаконним розпорядження Вінницької РДА за №2678 від 25.12.2009 року повністю, в той час як з позову вбачається спір лише про частину земельної ділянки площею 0,2536 га, що можливо усунути шляхом простої зміни конфігурації земельної ділянки позивача, без зміни розміру її площі, №212 від 15.08.2014 року ППВП «Еководземпроект». В даному випадку позивач жодним чином не обґрунтував законодавчих підстав з яких суд повноважний був би порушити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7441 га, яка не є спірною і ніколи ні у власності, ні в користуванні [PERSON] не перебувала. Необгрунтованими є також і вимоги позивача, щодо витребування у [PERSON] земельної ділянки площею 1,9977 га, адже окрім того, що з вказаної земельної ділянки спірною є лише земельна ділянка площею 0,2536 га, то й ст. 387 ЦК України дає право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з матеріалів справи, навіть [PERSON] набув право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, і будучи добросовісним набувачем реалізував своє право власника на розпорядження майном. Якщо ж говорити про [PERSON], то вданому випадку вона є не лише добросовісним набувачем, який не знав та й не міг знати про порушення Вінницько-Хутірською сільською радою вимог закону, а й набула її в добросовісних набувачів, яким вказана земельна ділянка дісталася у спадщину від добросовісного набувача у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 388 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, майно за відплатним договором може бути витребуване лише в тому випадку, якщо воно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). В даному ж випадку [PERSON] придбала земельну ділянку за відплатним договором в осіб, які мали право її відчужити, які в свою чергу набули її у власність від особи, яка також мала право її відчужити. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України і є вичерпним. Такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зазначеним Кодексом не передбачено. Скасування рішення органу виконавчої влади, відповідно до якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, не є визначеною ЗК України підставою для припинення права власності на земельну ділянку та для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Зазначений перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК не передбачено. Подібну позицію висловив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 8 постанови від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови від 19 березня 2010 року), згідно з яким при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Згідно п. 24, 25, 26 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, що відповідач може заперечувати проти позову про витребування майна з його володіння, лише тоді коли він придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати. В даному ж випадку [PERSON] та [PERSON] мали повне право відчужити спірну земельну ділянку, адже на момент відчуження право власності було зареєстровано за відчужувачами у встановленому законом порядку, а записи про будь-який судовий спір відносно вказаної земельної ділянки був відсутній. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.02.2012 року є свідченням того, що правочин, за яким [PERSON] набула у власність земельну ділянку відповідає усім ознакам дійсності правочину. Пунктом 26 вказаної Постанови Пленуму ВСС визначено, що суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Позивачем не наведено в позові жодної підстави, визначеної ст. 388 ЦК України, з якої суд міг би дійти висновку про обґрунтованість позову в частині витребування земельної ділянки у [PERSON] За наведених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник відповідача - кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи без самостійних позовних вимог на боці відповідача - Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, попередньо надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Треті особи без самостійних позовних вимог на боці відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заперечення представника відповідачів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 03.04.2009 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотконтори Березовською Л.В., позивач успадкувала земельну ділянку №2 площею 1,36 га в межах згідно з планом, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільради Вінницького району Вінницької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавиці [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вінницько-Хутірської сільради від 20.02.2001 року (т.1 а.с.7 - 8). В 2013 році, на замовлення позивача, підприємством «Центр державного земельного кадастру» Вінницька регіональна філія, було виготовлено технічну документацію до Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], яка належить позивачу на праві особистої власності (т.1 а.с. 232 - 237). Рішенням №РВ-0500033092013 від 01.06.2016 року Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Вінницькому районі відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр», а саме: земельна ділянка перетинається із земельною ділянкою [NUMBER], власником якої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений 21.02.2012 року, реєстраційний №144, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. є [PERSON] У зв'язку з придбанням земельної ділянки, [PERSON] 10.05.2011 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. «Продавцями» за вказаним договором купівлі-продажу земельної ділянки були [PERSON] та [PERSON], які 01.11.2010 року успадкували спірну земельну ділянку в рівних частках, по 1/2, після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області. В свою чергу, [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який було посвідчено 19.05.2009 року приватним нотаріусом Дробахою В.О., реєстраційний номер 399. «Продавцем», тобто, первісним власником вищезгаданої земельної ділянки був відповідач по справі [PERSON], якому земельна ділянка площею 1,9977 га, що знаходиться на території Вінницько-Хутірської сільради, надана для ведення особистого селянського господарства і належала на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 10.02.2009 року (т.1 а.с. 9 - 15, 56 - 59, 105 - 124). Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №2678 від 25.12.2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою до Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,9977 га, яка надана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 38 - 42). 25.05.2001 року, рішенням 17 сесії 3 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, земельну ділянку, як землю запасу сільської ради, передано в оренду ТОВ «Багатогалузева фірма «Україна Центр». З розділу 1 та п. 2.5., укладеного між Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницької області та ТОВ «Багатогалузева фірма «Україна Центр» Договору оренди від 13.06.2001 року вбачається, що Орендодавець стверджує, що прав третіх осіб на земельну ділянку немає (т.1 а.с. 169 - 181). Згідно висновку судової земельно - технічної експертизи № 283 від 29.07.2016 року, проведеної експертами Подільського центру судових експертиз, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 01.08.2002 року, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,36 га на території Вінницько- Хутірської сільської ради знаходиться в межах: А-Б - землі Вінницько-Хутірської сільської ради - 74,23м, 105,08м, 96,25м; Б-В - землі спільної власності - 7,66м; В-Г - землі надані [PERSON] - 264,94м; Г-А - землі надані [PERSON] - 73,53м. У 2013 році Вінницькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до якої земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить [PERSON] має площу 1,3602 га та знаходиться в межах: А-Б - землі Вінницько-Хутірської сільської ради - 74,26м, 105,04м, 96,46м; Б-В - землі спільної сумісної власності - 7,61м; В-Г - землі, надані [PERSON] - 265,06м; Г-А - землі, надані [PERSON] - 73,54м. На Додатку 1 зображена схема земельної ділянки площею 1,3602 га, розташованої на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, діл. №2, за межами населеного пункту, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого ДП «Центр ДЗК» та державного акта серії [NUMBER] від 01.08.2002 року. Відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.05.2011 року, [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий №1-1112 та №1-1097, від 09.11.2010 року ВВР №614408, ВВР 3614403, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,9977 га на території Вінницько-Хутірської сільської ради, діл.№5 (за межами населеного пункту), Вінницького району Вінницької області. Земельна ділянка знаходиться в межах: А-Б - землі [PERSON] - 52,87м; Б-В - землі Вінницько-Хутрської сільської ради - 146,32м, 85,66м, 113,81м, 231,59м; В-Г - землі служби доріг у Вінницькій області - 16,78м, 16,1 м; Г-А - землі сільської ради - 94,60м, 100,00м, 40,31м, 126,29м, 133,60м. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.02.2012 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 1,9977га. на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області діл. [NUMBER], за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. На Додатку 2 зображена схема земельної ділянки площею 1. 99 77 га, розташованої на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, діл. [NUMBER], за межами населеного пункту, кадастровий номер [NUMBER] відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.05.2011 року. В результаті співставлення встановлено, що має місце накладання межі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9977 га., яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, діл.[NUMBER], за межами населеного пункту, що належить [PERSON] згідно державного акта [NUMBER] від 19.05.2011 року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3602 га, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, діл.[NUMBER], за межами населеного пункту, що належить [PERSON] згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 01.08.2002 року. Накладання має конфігурацію, наближену до трикутника з лінійними розмірами 33,91м, 81,05м, 108,56м, 42,58м та площею 0,2536га, що становить 18,64% від площі ділянки 1,3602 га. Місце розташування накладання земельних ділянок відображено на Додатку 3 рожевим кольором. Згідно схеми земельної ділянки площею 8,8705 га, що була передана в оренду відповідно до договору від 13.06.2001 року, земельна ділянка межує: А-Б - землі СТОВ ім. Шевченко; Б-В - землі запасу Гавришівської сільської ради - 138,87м, 11,49м; В-Г-землі СТОВ ім. Шевченко- 146,32м, 85,66м, 113,81м, 228,47м; Г-Д - землі Облавтодору - 38,149м, 12,52м, 62,89м, 33,93м, 30,04м; Д-А - землі РайШРБД - 44,09м, 191,62м. На Додатку 4 відображена схема земельної ділянки, що перебувала в оренді ТОВ «Багатогалузева фірма «Україна-Центр» відповідно до договору оренди від 13.06.2001 року. Межі земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 1,9977 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві власності [PERSON] та розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ділянка [NUMBER], за межами населеного пункту, знаходяться в межах земельної ділянки на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що перебувала в оренді ТОВ Багатогалузева фірма «Україна Центр» на підставі договору оренди від 13.06.2001 року, (див. дослідну частину по четвертому та п'ятому питаннях). Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності зазначені у ст. 116 ЗК України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам визначений у ст. 128 ЗК України. Так, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється державними органами приватизації у порядку, що затверджує Кабінет Міністрів України. Особливості продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті. Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації. Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб'єктами господарювання, які є суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Ціна земельної ділянки площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд визначається за нормативною грошовою оцінкою, вказаною в технічній документації. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки. Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки. У разі відмови покупця від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сума авансового внеску не повертається. Розрахунки за придбання земельної ділянки можуть здійснюватися з розстроченням платежу за згодою сторін, але не більше ніж на п'ять років. Порядок здійснення розрахунків з розстроченням платежу визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді. Кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, зараховуються органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування відповідно до державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному законом. Статтею 140 ЗК України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Способи захисту прав на земельні ділянки та гарантії права власності на земельну ділянку закріплені у ст. ст. 152, 153 ЗК України. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Колишній власник земельної ділянки, яка викуплена для суспільних потреб, має право звернутися до суду з позовом про визнання недійсним чи розірвання договору викупу земельної ділянки та відшкодування збитків, пов'язаних з викупом, якщо після викупу земельної ділянки буде встановлено, що земельна ділянка використовується не для суспільних потреб. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт, що передбачено ст. 155 ЗК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, враховуючи, що розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 25.12.2008 року №2676 постановлено всупереч закону та порушує права позивача, як власника земельної ділянки, тому воно є незаконним та підлягає скасуванню, а в свою чергу і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.02.2009 року, який видано на підставі вказаного розпорядження на ім'я [PERSON], слід визнати недійсним, оскільки було порушено норми права при його видачі. Також, враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки, яку успадкувала після смерті своєї матері та яка вибула із її володіння, а в свій час із володіння матері, не з їх волі, тому вказану земельну ділянку слід витребувати у останнього її власника - відповідача [PERSON] Відповідно до п. 60 Постанови КМУ від 17.10.2012 року запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивач [PERSON], які інвалід ІІ-ї групи, звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, однак нею було понесено судові витрати, зокрема, оплачено витрати за проведення по даній справі судової земельно - технічної експертизи на суму 2900 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами. За ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З 01.01.2017 року згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 грн. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, позивачем в позовній заяві заявлено об'єднано чотири самостійні вимоги немайнового характеру, пов'язані між собою, а позивачзвільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, в рівних частках, на користь держави судовий збір в сумі 2560 грн. 00 коп. та в рівних частках на користь позивача судові витрати за проведення судової земельно - технічної експертизи в сумі 2900 грн. 00 коп., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved