Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимоги вказаної позовної заяви, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивовані тим, що позивач та відповідач за первісним позовом із січня 2004 року почали проживати разом, як одна сім`я, мали спільний побут, спільний бюджет, будували плани на майбутнє. 07.05.2004 року за спільні кошти сторони придбали житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] та в подальшому, а саме 13.12.2011 року сторони зареєстрували шлюб, про що Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області в Книзі реєстрації шлюбів за 2011 рік зроблений відповідний запис за №10. 02.06.2012 року від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Подальше життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини були розірвані та виникло питання розподілу майна, яке сторони набули за час спільного проживання. Враховуючи норми СК України позивач за первісним позовом вважає майно, яке було набуте в період спільного проживання із відповідачем за первісним позовом, об`єктом права спільної сумісної власності, який належить сторонам по справі, виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Проте відповідач не визнає право позивача на вказане майно, яке фактично було набуте у період, коли сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заперечуючи при цьому на праві позивача за первісним позовом на вказане майно. За таких обставин, з метою захисту своїх, на думку [PERSON] порушених прав, остання звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання із відповідачем однією сім`єю без шлюбу та поділ спільно набутого вказаного вище будинку, а також - автомобіля марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № [NUMBER]; автомобіля марки Mercedes-Benz модель 312 D, 1996р.в., держ. № [NUMBER], білого кольору; автомобіля марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № [NUMBER], білого кольору; автомобіля марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. [NUMBER], білого кольору; автомобіля марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 310 СDI, 1995 р.в., держ. [NUMBER], білого кольору та мопеда ALPHA М50-3, 2008р.в., держ. № [NUMBER], чорного кольору. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] із середини червня 2004 року по 13 грудня 2011 року. Дані вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що він з [PERSON] із середини червня 2004 року по день офіційної реєстрації шлюбу проживали у придбаному ним за особисті кошти будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] наполягає, що вказаний вище будинок був придбаний ним за особисті кошти, що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 07.05.2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за №1005. При цьому [PERSON] та [PERSON] почали проживати саме як сім`я вже після того як здійснили ремонти в цьому будинку, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить встановити факт спільного проживання та поділити майно, яке, на її думку, було придбане в період їх спільного проживання, проти чого [PERSON] категорично заперечує, зокрема щодо періоду їх спільного проживання, то останні був змушений звернутися до суду із зустрічним позовом для захисту порушених, на його думку, прав. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] було прийнято до сумісного розгляду із первісним позовом. У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники, адвокати Сизько Д.Б. та Сизько Б. Б. первісний позов [PERSON] підтримали повністю та наполягали на його задоволенні, надавши при цьому пояснення аналогічні поясненням які викладені у первісній позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечували вважаючи його не обґрунтованим, безпідставним та таким, який не стверджений належними доказами. [PERSON] пояснила суду, що вона із [PERSON] познайомилася ще в серпні 2003 року, вона від нього завагітніла та з 01.01.2004 року вони почали спільно проживати як одна сім`я в м. Золотоноша де орендували квартиру. В травні 2004 року за допомогою їх батьків вони придбали вказаний вище будинок та у червні 2004 року вони переїхали до вказаного будинку. Весь цей час вони проживали як єдина сім`я мали спільний бюджет та були пов`язані спільним побутом. Договір купівлі-продажу вказаного будинку був оформлений на [PERSON] оскільки вона не планувала ділити майно та розлучатися вважаючи, що вони із відповідачем є однією сім`єю. В подальшому [PERSON] займався підприємницькою діяльністю, а тому вони за спільні кошти придбали автомобілі для здійснення йому такої діяльності. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник, адвокат Сененко К.В. в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] підтримали у повному обсязі, проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечували у повному обсязі. [PERSON] пояснив суду, що дійсно він із [PERSON] познайомилися в 2003 році, однак спільно почали проживати з червня 2004 року саме після того, як він придбав вказаний вище будинок, кошти на придбання якого надала йому його мати, яка і знайшла вказаний будинок та домовлялася за його ціну. [PERSON] участі у купівлі вказаного будинку, та його ремонті не брала. Спільного бюджету у сторін не було до 2012 року. Автомобілі, про які зазначає [PERSON] насправді належать його старшому брату, який і займається підприємницькою діяльністю. Кошти на придбання вказаних автомобілів а ні [PERSON] , а ні він особисто не надавали, автомобілями не користувалися. Мопед, про який зазначає [PERSON] він придбав за кошти матері, а тому позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом жодної участі у придбанні як вказаних автомобілів так і мопеду участі не брала, за таких підстав вказане майно не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків по справі, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] від 13.12.2011 року) [PERSON] та [PERSON] 13.12.2011 року зареєстрували шлюб, про що Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області в Книзі реєстрації шлюбів за 2011 рік було зроблено відповідний запис за №10. Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.07.2016 року шлюб, який був зареєстрований 13.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Таким чином вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі 13.12. 2011 по 2016 рік. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 07.05.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1005, [PERSON] придбав будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Факт придбання [PERSON] вказаного вище будинку стверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.06.2016 року за №62417898. Згідно реєстраційних та облікових карток транспортного засобу, які містяться в матеріалах справи (Т. 1, арк., 32,33) [PERSON] належать транспортні засоби: - автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., об`єм двигуна 2151 см-3, держ. № [NUMBER], № кузова [NUMBER] , білого кольору, дата реєстрації 21.07.2015; - автомобіль марки Mercedes-Benz модель 312 D, 1996р.в., об`єм двигуна 2874см-3, держ. № [NUMBER], № кузова [NUMBER], білого кольору, дата реєстрації 13.08.2013; - автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № [NUMBER], № кузова [NUMBER] , білого кольору, дата реєстрації 12.04.2011; - автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. [NUMBER], № кузова [NUMBER] , білого кольору, дата реєстрації 05.04.2011; - автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 310 СDI, 1995 р.в., держ. [NUMBER], № кузова [NUMBER] , білого кольору, дата реєстрації 29.01.2010; - мопед ALPHA М50-3, 2008р.в., держ. № [NUMBER], № двигуна [NUMBER], чорного кольору, дата реєстрації 29.01.2010. Таким чином судом встановлено, що автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., , держ. № [NUMBER], та автомобіль марки Mercedes-Benz модель 312 D, 1996р.в., держ. № [NUMBER] були набуті в період зареєстрованого шлюбу між сторонами по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом [PERSON] наполягає, що вона із [PERSON] почали проживати як одна сім`я з 01 січня 2004 року, і хоча шлюб між нею та відповідачем за первісним позовом [PERSON] був зареєстрований 13.12.2011 року, вони до цього часу проживали як одна сім`я, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та набували майно за спільні кошти, тим більше, що [INFO] у них народилася спільна дочка [PERSON] . Відповідно до змісту ст. ст. 12, 13, 76, 81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначала, що вона з 01.01.2004 року проживала із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що можуть ствердити свідки яких просила допитати в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] жили навпроти її квартири, яку орендували та почали спільно проживати з початку 2004 року. [PERSON] знімав квартиру і раніше, а потім з січня 2004 року постійно там проживала і [PERSON] .. Вони проживали там близько пів року, вели себе як одна сім`я та через деякий час повідомили їй, що переїжджають,оскільки придбали власний будинок. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона живе напроти спірного будинку сторін по справі. Коли вказаний будинок продавали то попередній власник казала їй, що буде жити молода пара і дружина вже вагітна, першою коло вказаного будинку бачила саме [PERSON] , яка приходила до будинку, спілкувалася із продавцем. Після придбання будинку сторони переїхали до нього та проживали як одна сім`я, виховували дітей, доглядали за городом, здійснювали ремонт будинку. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона добре знає [PERSON] , часто приходила до них в гості, постійно товаришує. [PERSON] та [PERSON] з початку 2004 року проживали разом, як одна сім`я, спочатку жили на квартирі, яку орендував [PERSON] , а потім придбали власний будинок. Весь цей час вони жили як одна сім`я, планували бюджет, мали спільний побут, а [INFO] у них народилася дочка [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона товаришувала із сім`єю сторін по справі, та з 2006 року часто бувала у них дома, весь цей час вони жили як одна сім`я, планували бюджет, мали спільний побут. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона добре знає [PERSON] та була у нього на новорічні свята на квартирі в 2004 році де вже проживала [PERSON] , яка була вагітна, вони жили разом як сім`я, мали спільний побут. В подальшому [PERSON] неодноразово повідомляла їй, що вони з [PERSON] бажають придбати будинок. Після того як вони придбали будинок то вона разом з іншими дівчатами допомагала [PERSON] клеїти в ньому шпалери, та інші ремонти. [PERSON] повідомляла їй, що вона віддавала всі кошти, які отримувала як допомога при народженні дитини на вказаний будинок, його придбання та ремонти. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] та саме вона познайомила [PERSON] із [PERSON] із яким вони почали зустрічатися ще в м. Черкаси, а потім на початку 2014 року її дочка переїхала до [PERSON] в м. Золотоношу де вони почали проживати в квартирі, яку винаймав [PERSON] .. На час переїзду її дочки остання вже була вагітна та після переїзду її дочка та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, мали спільний бюджет та спільні кошти. Згодом придбали будинок, який купували за спільні кошти, в тому числі [PERSON] , здійснювали в ньому ремонти, садили город. Пояснення допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який є рідним братом позивача за первісним позовом [PERSON] , судом до уваги при розгляді матеріалів справи не беруться як такі, які викликають сумніви у своїй достовірності, оскільки останні спростовуються поясненнями свідка [PERSON] , яка є його колишньою дружиною та в судовому засіданні спростовувала обставини, про які [PERSON] повідомив суду. Заперечуючи проти доводів [PERSON] , [PERSON] наполягав, що вони почали проживати як одна сім`я саме вже після придбання спірного будинку, тобто з червня 2004 року, а автомобілі, про поділ яких наполягає [PERSON] , їм взагалі не належать, ними вони не користуються та їх не купували. Так допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що він є рідним братом [PERSON] , а спірний будинок придбала їх мати за власні кошти. [PERSON] та [PERSON] почали зустрічатися в 2003 році, а жити як одна сім`я тільки після того як придбали вказаний будинок, спільного бюджету не вели, тривалий час будинок був у занедбаному стані, а тому його мати почала робити там ремонт тільки в 2009 році. Коштів для придбання автомобілів про які заявляє [PERSON] вони не мали, а вказані автомобілі [PERSON] придбавав від його імені, оскільки він був у відрядженні, а тому не міг оформити їх на себе. Вказані автомобілі [PERSON] не належать, ними він не користується, за спільні кошти сторін автомобілі не купувалися. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що є двоюрідною тіткою [PERSON] та їй відомо зі слів матері останнього, що вони придбали [PERSON] будинок, а через деякий час [PERSON] одружився та в них народилася дочка. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю [PERSON] та придбала своєму синові житло за власні кошти, [PERSON] почала проживати із [PERSON] однією сім`єю вже після придбання вказаного будинку у червні 2004 року. До придбання вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] спільно не жили. Коштів [PERSON] на придбання вказаного будинку не давала, участі у його придбанні не брала. Вантажні автомобілі придбавалися для фірми [PERSON] , а записані на [PERSON] бо [PERSON] часто перебуває у відрядженнях. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON] , оскільки вони працюють разом, автомобілі про які зазначає [PERSON] належать [PERSON] , а записані на його брата оскільки [PERSON] перебував у відпустці. [PERSON] вказаними автомобілями не користується, оскільки останні працюють на фірму. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON] , який придбав будинок поруч із нею у 2004 році. Будинок придбала мати [PERSON] в кінці весни 2004 року. Спочатку в будинку жив [PERSON] , а згодом до нього перебралася і [PERSON] . Через деякий час у вказаному будинку вони зробили ремонт. Пояснення допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] , судом до уваги при розгляді матеріалів справи не беруться як такі, які викликають сумніви у своїй достовірності, оскільки останні зводяться до спростування пояснення свідка [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Нормами ст.. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так надаючи оцінку вказаним вище поясненням свідків суд зазначає, що свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надавали суду пояснення про обставини, які їм відомі зі слів матері відповідача по справі за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , самі вони із сім`єю сторін по справі не контактували, тісних зв`язків не підтримували, про що безпосередньо зазначали в судовому засіданні. Окрім того суд зважає і на те, що [PERSON] в своїх позовних вимогах наполягає на тому, що він разом із [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з червня 2014 року, однак по вказаним обставинам вказані вище свідки не змогли надати належних пояснень. [PERSON] в судовому засіданні наполягав, що спірний будинок придбала його мати, а автомобілі - рідний брат, [PERSON] участі у участі у придбанні зазначеного рухомого та нерухомого майна не брала. Однак вказана обставина не стверджується жодними доказами, окрім пояснень самої [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та братом останнього [PERSON] .. Наполягаючи на належності вказаних автомобілів саме брату відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та його представником до суду не було надано жодного належного доказу, який би стверджував вказану обставину. Відсутні відомості про зайняття підприємницькою діяльністю [PERSON] , належності чи використання вказаних автомобілів будь-якою юридичною особою, належних доручень [PERSON] на реєстрацію спірних автомобілів за [PERSON] , тощо. Доводи [PERSON] зводяться лише до пояснень окремих свідків, які в своїй сукупності є недостатніми для спростування вимог [PERSON] .. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з середини червня 2004 року по 13 грудня 2011 року. Відтак [PERSON] добровільно визнає , що в період з середини червня 2004 року по 13.12.2011 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу. Нормами ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 13.07.2017 року апеляційний суд Черкаської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, в мотивувальній частині ухвали, зазначив, що встановлено, що з 01 січня 2004 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказаним судовим рішенням було залишено в силі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, яким визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] року народження Вказана ухвала суду набрала законної сили. Нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вказаним вище рішенням суду було встановлено факт, що з 01 січня 2004 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За таких обставин, враховуючи наведені вище покази свідків, а також наявність судового рішення, які в своїй сукупності дають підстави суду прийти до переконання про належну обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо часу її проживання із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Нормами ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже судом встановлено, що сторони проживали як одна сім`я з 01.01.2004 року. Позивач наполягає, що вказане вище майно було набуто сторонами за спільні кошти та в інтересах їх сім`ї. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином позивач та відповідач мають право при поділі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, отримати рівні частини вказаного майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України . Поділ майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя , здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки. За положеннями ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначалось вище за загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України - довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Разом із тим [PERSON] заперечуючи вказане право [PERSON] на частину вказаного майна не надав до суду жодного доказу, який міг ствердити його доводи щодо обставин придбання такого майна, зокрема про обставини придбання будинку виключно за кошти матері та який придбавався не в інтересах сім`ї, оскільки, як встановлено вище, сторони по справі на час його придбання вже проживали разом, а [PERSON] була вагітна від [PERSON] .. [PERSON] заперечуючи право [PERSON] на частку в заявлених останньою автомобілях не надано до суду жодного доказу обставин їх придбання, посилання на те, що вказані автомобілі були придбані за кошти брата та хоча й зареєстровані за [PERSON] насправді належать юридичній особі та використовуються нею в своїх інтересах також не знаходить свого підтвердження в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] , який в судовому засіданні стверджував вказані доводи [PERSON] не зміг пояснити суду на яких підставах автомобілі, які належать юридичній особі, назву якої та дані про яку суду надано не було, були зареєстровані за [PERSON] , більше того не було пояснено і джерело походження коштів на придбання вказаних автомобілів. Доводи ж про те, що вказані автомобілі реєструвалися за відповідачем за первісним позовом позивачем за зустрічним позовом у зв`язку із тим, що сам [PERSON] був у відпустці та у відрядженні, є безпідставними, оскільки не стверджені жодним доказом, окрім того вказані автомобілі, як вже зазначалося вище реєстрували в різний час та в різні роки. Отже [PERSON] не доведено в судовому засіданні обставини придбання вказаного вище спірного майна виключно за особисті кошти, а оскільки вказаний будинок та зазначені транспортні засоби були придбані в період проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу, а тому в силу вказаних вище норм ст.. 57, 60 СК України, вказане майно належать сторонам по праві на праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги один одного не визнають, а жодна із сторін жодних дій, які спрямовані на отримання грошової компенсації за вказані транспортні засоби не здійснила, суд

Outcome: approved