Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, за участю заінтересованих осіб: Перша Горлівська державна нотаріальна контора, Слов'янський районний Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту родинних відносин, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року у м. Горлівка Донецької області померла її рідна тітка - [PERSON], [INFO]. Її тітка [PERSON] була одружена з [PERSON], її дівоче прізвище до шлюбу - «[PERSON]». Мати заявника [PERSON] померла [INFO] року, вона була рідною сестрою померлої [PERSON] [PERSON] була одружена з [PERSON], дівоче прізвище до шлюбу - «[PERSON]». Фактом підтвердження родинного зв'язку з матір'ю заявника є Свідоцтво про народження серії [NUMBER], яке видано повторно 25 жовтня 2016 року. 18 вересня 1985 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дівоче прізвище - [PERSON], на прізвище її чоловіка - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на недоотриману пенсію, спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині у померлої немає. В жовтні 2016 року у зв'язку з тим, що її рідна тітка померла в м. Горлівка Донецької області, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією, заявнику довелося встановити факт смерті відповідно до українського законодавства. Коли вона звернулася до Першої Горлівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, її було попереджено про встановлення родинного зв'язку з її тіткою. Відповідно до п. 212 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, нотаріус при видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Зазначає, що вона особисто звернулася до Слов'янського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питанням про отримання актового запису про шлюб на громадянку [PERSON] та [PERSON], та актового запису про народження [PERSON]. Їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутні актові записи за цей період. В квітні 2017 року вона звернулася до Слов'янського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питанням про отримання Свідоцтва про смерть її матері, їй було відмовлено у видачі у зв'язку з тим, що відсутня інформація щодо актового запису про народження [PERSON] у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. У зв'язку з цим їй довелося отримати Свідоцтва про народження її матері та рідної тітки, Свідоцтво про шлюб на непідконтрольній Україні території у м. Горлівка. Згідно п.п.1,2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме, що - [PERSON], [INFO], є рідною тіткою - [PERSON], [INFO]. Заявник [PERSON], до судового засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 03 липня 2017 року до суду надала Заяву, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити заявлені нею вимоги ( а.с. 28). Представник заінтересованої особи - Першої Горлівської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. 30 червня 2017 року надав до суду Заяву, в якій просить суд розглянути справи без участі представника та винести рішення згідно діючого законодавства України (а.с.25). Представник заінтересованої особи - Слов'янського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з'явився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. 03 липня 2017 року надав до суду Заяву, в якій просить суд розглянути справи без участі представника та винести рішення згідно діючого законодавства України (а.с.27). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], за участю заінтересованих осіб: Перша Горлівська державна нотаріальна контора, Слов'янський районний Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту родинних відносин, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». «Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право». Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого 28 жовтня 2016 року Слов'янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис про смерть № 1750 (а.с.13). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Згідно до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Після смерті [PERSON] у передбачений законом 6-місячний строк [PERSON] звернулася до Першої Горлівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадкова справа була зареєстрована у спадковому реєстрі за № 59921471, номер у нотаріуса 166-2016 (а.с.11). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. На підставі п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що здійснюють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину…» Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданого 25 жовтня 2016 року Слов'янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 25 жовтня 2016 року, [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON], народилася [INFO] року, її батьком є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] ( а.с.8, 12). Зі Свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 26 жовтня 2016 року, Слов'янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася до Слов'янського районного Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з Заявою про надання відомостей щодо актового запису про шлюб між [PERSON] та [PERSON], актового запису про народження [PERSON], [INFO], та отримала Повідомлення від 24 квітня 2017 року № 1111/15.23-23 з якого вбачається, що актовий запис про шлюб на [PERSON] та [PERSON], актовий запис про народження [PERSON], [INFO], у міській раді, сільській і селищній раді Слов'янського району, та у Слов'янському районному Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при повному збереженні архівного фонду за вказаний період, відсутній (а.с.18). Згідно до вимог ч.1 ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. З Довідки про народження № 1362/04-70 від 28 листопада 2016 року, виданої Відділом записів актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, батьком зазначений [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с. 16). З Довідки про народження № 04.11-94/168 від 25 листопада 2016 року, виданої Микитівським Відділом записів актів цивільного стану міста Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, батьком зазначений [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с. 17). З Довідки про шлюб № 04.11-94/170 від 30 листопада 2016 року, виданої Микитівським Відділом записів актів цивільного стану міста Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON], актовий запис про шлюб №390 (а.с. 15). Однак, суд не приймає до уваги вказані Довідки, як належний доказ, оскільки Довідка про народження № 1362/04-70 від 28 листопада 2016 року, видана Відділом записів актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, Довідка про народження № 04.11-94/168 від 25 листопада 2016 року, видана Микитівським Відділом записів актів цивільного стану міста Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки та Довідка про шлюб № 04.11-94/170 від 30 листопада 2016 року, видана Микитівським Відділом записів актів цивільного стану міста Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства, та не містять печатки відповідного зразка. Також, як встановлено в судовому засіданні, державних органів, які б діяли на території м. Донецька та м. Горлівки Донецької області, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи вищевикладене, суд у відповідності до вимог ст. 59 ЦПК України, не приймає, як належний доказ вищезазначені Довідки, оскільки вони є недійсними на території України (а.с. 15-17). Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Крім того, в п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: « розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ( статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України». На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в Довідці про народження № 1362/04-70 від 28 листопада 2016 року, виданої Відділом записів актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, Довідці про народження № 04.11-94/168 від 25 листопада 2016 року, виданої Микитівським Відділом записів актів цивільного стану міста Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки та Довідці про шлюб № 04.11-94/170 від 30 листопада 2016 року, виданої Микитівським Відділом записів актів цивільного стану міста Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, а саме, що мати заявника [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є рідними сестрами. Таким чином, суд вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджений. Зі Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 28 жовтня 2016 року, Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, вбачається, що [PERSON], померла [INFO] року, актовий запис про смерть №1750 року (а.с. 13). Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу. У позовній заяві заявник вказала, що вона має намір для оформлення свого права на спадщину та отримання Свідоцтва про право на спадщину. Зазначила, що зверталася до нотаріальної контори, але Свідоцтва про право на спадщину не отримала. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявник звернулася із заявою до суду про встановлення факту родинних відносин з [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину, тому що у заявника не має іншої можливості підтвердити даний факт. Встановлення факту не пов'язується з іншим вирішенням спору про право. А тому заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved