Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати з ним шлюб. В свою чергу, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить суд встановити місце проживання дитини сторін, неповнолітнього [PERSON] - з матір*ю; зобов*язати [PERSON] не перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини - систематичні побачення з сином не менш ніж 10 діб кожного місяця та в день народження сина з 10:00 годин до 14:00 годин. Крім цього, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів його заробітної плати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів його заробітної плати. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, та наполягає на їх задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] визнає. В судовому засіданні [PERSON] підтримав вимоги своєї зустрічної позовної заяви, наполягає на їх задоволенні. Позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи та правову позицію свого довірителя. Вивчив матеріали справи, вислухав пояснення сторін, суд приходить до наступного: Шлюб між сторонами зареєстрований 3 жовтня 2012 року, Відділом ДРАЦС Біляївського РУЮ, актовий запис №123. Шлюб у обох перший. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який за взаємною згодою сторін мешкає з [PERSON] Причиною до розпаду сім'ї послужило те, що сторони переконалися, що в них різні характери та погляди на сімейне життя, у зв'язку з чим постійно виникали сварки. Сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства більше року. Майнового спору у сторін немає. На примирення сторони не згодні. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в частині вимог про розірвання шлюбу. Шлюб розпався остаточно, існує лише формально. На цей час [PERSON] не надає достатньо матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить [PERSON] у важке матеріальне становище. [PERSON] працює провідником Одеської залізниці, отримує заробітну плату в середньому 4030 грн. на місяць. [PERSON] не працює, знаходиться у декретній відпустці. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.ч. 2,4,6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи наведене, суд вважає, що задоволенню підлягають також вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини на дружини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч.ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Враховуючи досягнену між сторонами згоду щодо способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини - систематичні побачення з сином не менш ніж 10 діб кожного місяця та в день народження сина з 10:00 годин до 14:00 годин; в період грудного годування - в присутності матері, та щодо місця проживання дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] також підлягають задоволенню.

Outcome: approved