Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила, поновити порушене право користування та розпорядження житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS]; вселити в приміщення житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], відповідно до 41/100 частин в праві власності, виділених в користування рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2007 року, а саме: кухню 1-1, площею 6,30 м2, житлову кімнату 1-3, площею 11,10 м2, частину житлової кімнати 1-2 площею 11,90 м2 кухню 1-4 площею 6,0 м2; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні приміщеннями в житловому будинку та надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2013 року, належить 41/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. 59/100 частин зазначеного домоволодіння належали [PERSON] на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 липня 2000 року. [PERSON] [INFO] року помер, спадщину після його смерті прийняв відповідач [PERSON]. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2007 року встановлено порядок користування житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS]. З моменту набуття права власності на житловий будинок з надвірним будівлями [PERSON] позбавлена можливості користуватись належним майном, у зв'язку з тим, що відповідач чинить перешкоди в наданні доступу до подвір'я та будинку. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка [PERSON] була вручена 31 січня 2014 року. Відповідач 06 лютого 2014 року подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв'язку з його відрядженням за межі Харківської області з 06 лютого по 06 березня 2014 року. При цьому до заяви не додав ніяких доказів на підтвердження неможливості прибуття у судове засідання. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, так як [PERSON] не надано суду доказів неможливості прибуття у судове засідання та у зв'язку з цим суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2007 року між [PERSON], як власником 59/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS], та [PERSON], як власником 41/100 частин цього ж будинку, був визначений порядок користування житловим будинком та надвірними будівлями. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1755, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO] року є [PERSON], спадкове майно складається з 41/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO] року помер. Згідно заповіту від 25.02.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-358, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповідав [PERSON]. Відповідно до листа Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області №2405/01-16 від 25.11.2013 року, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом [PERSON], більше заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про спадщину не видавалось. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 41/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.3 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON], в порядку спадкування за заповітом, є власником 41/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2007 року [PERSON] на належну їй 41/100 частину спірного житлового будинку було виділено: кухню 1-1, площею 6,30 м2, житлову кімнату 1-3, площею 11,10 м2, частину житлової кімнати 1-2 площею 11,90 м2, кухню 1-4 площею 6,0 м2. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так як [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], належним чином оформила своє право власності на частину спірного житлового будинку, то до неї перейшло право користування житловим будинком, яке було визначене рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2007 року. Згідно ч.1 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов до висновку про вселення [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS], відповідно до 41/100 частин в праві власності, виділених в користування рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2007 року, а саме: кухню 1-1, площею 6,30 м2, житлову кімнату 1-3, площею 11,10 м2, частину житлової кімнати 1-2 площею 11,90 м2 кухню 1-4 площею 6,0 м2; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком та господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved