Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - будинком [ADDRESS] В обґрунтування вимог зазначила, що будинок належить їй на праві особистої власності на підставі договору довічного утримання № 4-644 від 14.11.2003 року. З відповідачем вона перебувала в дружніх відносинах і тому за його проханням вона дала згоду на його реєстрацію в своєму домоволодінні, так як йому було необхідно оформити пенсію, оскільки він довгий час проживав в м. Кіровограді, але постійного місця проживання та реєстрації не мав і тому вона погодилася його зареєструвати. Після проведення реєстрації він жодного дня не проживав в будинку. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» №20 (3250) від 19 травня 2016 року, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Причини неявки суду невідомі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору довічного утримання від 14.11.2003 року посвідченого державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори Тєрєховою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-644 [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй 11/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, під [ADDRESS] Відповідно до акту від 23 лютого 2016 року, підписаних мешканцями [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчено головою квартального комітету № 22 Кіровського району Куріщенко О., у будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], власник, [PERSON], [INFO], дочка, [PERSON], [INFO], онук. Крім цього у будинку зареєстрований, але не проживає [PERSON]. Зі слів власника [PERSON] зареєструвався 21.03.2013 року, проте в будинку не проживає з дати реєстрації. Оглядом речей та предметів встановлено відсутність будь-яких ознак проживання у будинку [PERSON] /а.с13/. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по [ADDRESS]

Outcome: approved