Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення вказуючи, що з відповідачем уклала шлюб04.05.2012 року, від цього шлюбу у них є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем у них не склалося через те, що у них не стало взаємного розуміння, в результаті чого сталося охолодження взаємних почуттів і основа подружніх відносин втрачена. З лютого 2016 року вони не проживають як чоловік та жінка, та з цього часу вона з дітьми змушена проживати окремо від відповідача, у своєї матері і самостійно виховувати дітей і вести своє господарство. Шлюб з позивачем розірвано 18.10.2016 року. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання ним обовязків батька щодо утримання дітей ними не досягнуто. Відповідач, проживаючи окремо від дітей, став ухилятися від надання матеріальної допомоги на утримання синів, які він у добровільному порядку надавав до січня 2016 року. В даний час вона ніде не працює і знаходиться у відпустці по догляду за сином [PERSON], щомісячна допомога на сина [PERSON] складає 860 грн. В 2014 році відповідач отримав на їхню сім'ю, яка складалася на той час з трьох чоловік (відповідач, вона, і старший син [PERSON]) однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Після народження сина [PERSON] 20.07.2015 року вони усі тепер вже в чотирьох стали проживати в цій квартирі де і були офіційно зареєстровані. 07.02.2016 року відповідач практично вигнав її разом з їхніми дітьми із вказаної квартири № 28, розташованої в будинку № 9 по вул. Гагаріна в м. Вільногірську, в якій вони на законних підставах проживали. Побоюючись за здоров'я своїх дітей, вона вимушена була разом з синами [PERSON] і [PERSON] перейти на тимчасове проживання до своєї матері [PERSON], яка проживає за адресою: 51700, [ADDRESS], де і проживає з синами на сьогоднішній день. 10.02.2016 року відповідач замінив замки на вхідній двері їхньої квартири ([ADDRESS]), екземпляри ключів від яких їй не були надані, і став проживати там самостійно, чим повністю позбавив її і їхніх спільних дітей права користуватися вказаною квартирою на законних підставах. Як їй стало відомо, з цієї квартири було вивезено майно, що було їхньою з відповідачем сумісною власністю, придбаною в шлюбі. Просить вселити її і її неповнолітніх дітей - [PERSON], та [PERSON], в приміщення квартири [ADDRESS] з наданням їй ключів від вхідних дверей і від усіх приміщень цієї квартири. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснила, що 07.02.2016 року відповідач вигнав її з дітьми, створивши нестерпні умови для проживання - чоловік поводив себе агресивно, вимагав, щоб вони залишили спільне місце проживання, бо в нього є інша сімя. На протязі трьох місяців скандалив, вимагав, щоб вони виселились, що і довелось зробити. Через 1,5 місяці чоловік також перестав там проживати, кімната на даний час пуста, замок змінив через декілька днів, ключів не дав. Вона зареєстрована [INFO], кім. 28 з дітьми, він також зареєстрований за цією адресою. Чоловік працював на комбінаті, йому дали цю кімнату, приписалась за його згодою. Кімнату дали на сімю, вони були в шлюбі, був старший син. Вона прописалась коли народився другий син - 10.11.2015 року , а на початку грудня 2015 року стосунки погіршились, чоловік перестав давати гроші на сімю, не допомагав з дітьми, постійно перебував на лікарняних, погіршився матеріальний стан, із-за цього сварились. Шлюб розірвали, не спілкуються, з чоловіка стягнуто аліменти, але відповідач не працює і аліменти не сплачує. Вона має намір проживати в цій кімнаті з дітьми, бо з бабусею в однокімнатній квартирі з дітьми жити важко. До шлюбу жила в квартирі матері з нею, квартира приватизована, власником є мати, а вона є співвласником цієї квартири. Просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги, з врахуванням внесених змін підтримав, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 104). Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки житло, вяке просить вселити її позивачка є кімнатою гуртожитку, має комунальну форму власності, тому відповідач не має повноважень на її вселення до цієї кімнати, це повинен робити орган, який має такі повноваження. Позивач не включена в ордер, як член сімї наймача, факт її реєстрації в кімнаті гуртожитку не заперечується, але права на вселення у кімнату гуртожитку у позивачки немає. Необхідності вселяти дітей немає, бо відповідач не заперечує проти їх вселення, але визначено їх місце проживання з матірю, де вони і проживають. Позивач не має наміру проживати у спірній кімнаті гуртожитку, виселилась добровільно, а замки на дверях кімнати були змінені відповідачем у звязку з тим, що позивачка їх пошкодила. Крім того, відповідно до санітарних норм кімната в гуртожитку не відповідає ні санітарним нормам ні нормам житлової площі для проживання позивачки з дітьми, її нинішні умови проживання більш відповідають вказаним нормам, у цій квартирі позивачка має частку власності. Відповідач створив нову сімю, з його слів, проживає з іншою жінкою у спірній кімнаті гуртожитку, тому не зрозуміло, як можна проживати в одній квартирі усім разом. Житло було видано відповідачу як працівнику ОГХК. У задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області [PERSON], позов підтримала, пояснила, що відповідач звертався до органів опіки з питання встановлення режиму спілкування із старшою дитиною та контролю за цільовим використанням аліментів позивачкою. Причиною виселення позивачки з кімнати гуртожитку, де проживала сімя, була гостра конфліктна ситуація, яка склалася між позивачкою та відповідачем, що також спостерігалося при розгляді звернення відповідача. Кімната в гуртожитку надавалася органом місцевого самоврядування відповідачу і двом дітям, а позивачка була зареєстрована в цій кімнаті, тому вона і діти мають право жити в цій кімнаті. Однак, при наявності конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами, незрозуміло, як вони зможуть жити усі разом, оскільки знову будуть виникати конфлікти, які будуть негативно відображатись на дітях. Кімната в гуртожитку одержана батьком дітей на нього і на дітей, діти мають право там проживати, діти проживають з матірю, а мати має право проживати з дітьми, однак ці питання, в першу чергу повинні вирішити між собою батьки за спільною домовленістю між собою. Представники третіх осіб - Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлені належним, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Представник третьої особи управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився надали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 120) Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, свідок [PERSON] суду показала, що проживала по сусідству з позивачем на протязі року. Взимку минулого року позивач та відповідач розійшлися. Позивачка забрала речі та пішла. У їхні стосунки вона не вникала. Коли позивачка виселялася, особисто присутня при цьому вона не була, чому вона виселяється, не питала. Після цього, позивачка приходила до гуртожитку, стукала у двері кімнати, відбила ручку на дверях. Вона свідком їх скандалів не була, чула як позивачка кричала, але це було вже після її виселення, між нею та відповідачем була розмова на підвищених тонах, про що, не знає. У відповідача не питала чому пішла його дружина. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач по справі [PERSON] це її дочка, відповідач зять. Стосунки між ними погіршилися, коли відповідач перестав давати гроші на сімю. Вимагав, щоб дочка виписалась з кімнати, бо в нього є інша жінка, і він буде з нею жити, іншого виходу у неї не було і вона забрала дочку з дітьми до себе. Дочка виїхала з кімнати у лютому минулого року, відповідач її фактично вигнав, вона забрала тільки дитячі та свої речі, дитячі іграшки. На даний час дочка проживає в неї в однокімнатній квартирі, вона і дочка набули право власності на цю квартиру в порядку приватизації. Дочці потрібна окрема жила площа, бо з двома дітьми в однокімнатній квартирі усім разом жити важко. Свідок [PERSON] суду показав, що проживав по сусідству з сімєю [PERSON]. Приблизно в листопаді 2015 - грудні 2016 р. між подружжям відбувалися сварки, кричали вони, діти, із-за чого відбувалися сварки він не знає. Хто залишився проживати в кімнаті гуртожитку не знає. Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 04.05.2012 року підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, згідно якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.8). Факт розірвання сторонами шлюбу підтверджується рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016 року (а.с. 228). Факт наявності у сторін неповнолітніх - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9,10). Відповідно до довідки про склад сімї від 24.09.2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані квартиронаймач [PERSON], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], (а.с. 75) Відповідно до довідки про склад сімї від 05.05.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані квартиронаймач [PERSON], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO] (а.с. 11) Позивачка [PERSON] у спірній квартирі зареєстрована з 10.11.2015 року, що підтверджується відміткою у її паспорті громадянина України. (а.с.5-6) Відповідач [PERSON] у спірній квартирі зареєстрований з 28.03.2014 року, що підтверджується відміткою у його паспорті громадянина України. (а.с.45-46) та відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.20) Згідно довідки від 20.05.2016 року, виданої УПСЗН ДСГП Вільногірської міської ради, [PERSON], перебуває на обліку в УПСЗН ДСГП Вільногірської міської ради, їй призначено до виплати допомогу при народженні дитини з листопада 2015 року по січень 2016 року по 860,00 грн. щомісяця, з лютого 2016 по квітень 2016 року 2971,68 грн. щомісячно. (а.с. 24) Згідно корінця ордера на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Вільногірська від 23.12.2013 року, на підставі рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 04.12.2013 № 469/0/7-13, [PERSON], який працює в філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан», видано ордер № 81 на право зайняття зі складом родини з 1-ї особи житлової площі в гуртожитку за адресою вул. Гагаріна, буд.9. кім. 28 строком на 1 рік, склад сімї становить: [PERSON], [INFO], син (а.с. 54) Згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 12.08.2015 року № 269/0/7-1 [PERSON] надано у постійне користування кімнату № 28 по вул. Гагаріна, буд. № 9, м.Вільногірськ, житловою площею 16.2 кв.м. та видано ордер. (а.с. 55) Згідно корінця ордера на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Вільногірська № 37 серія Б від 31.08.2015 року, [PERSON], надано право зайняти зі складом родини з 2-х осіб житлову площу в гуртожитку за адресою вул. Гагаріна, буд.9. кім. 28 постійно. Склад сімї: син - [PERSON], син - [PERSON]. (а.с. 56) Згідно висновку інспектора поліції Вільногірського ВП ДзВП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON], від 20.03.2016 року, під час розгляду матеріалу за повідомленням [PERSON] про те, що колишня дружина пошкодила замки вхідних дверей його кімнати № 28 гуртожитку по вул. Гагаріна, 9 у м.Вільногірську, встановлено з пояснень [PERSON], що вона іноді приходить та забирає свої речі, після чого [PERSON] змінив замок на вхідних дверях. (а.с. 58) Згідно висновку інспектора поліції Вільногірського ВП ДзВП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON], від 29.08.2016 року, під час розгляду матеріалу за повідомленням [PERSON] про те, що він виявив пошкодження вхідних дверей кімнати № 28 гуртожитку по вул. Гагаріна, 9 у м.Вільногірську, встановлено з пояснень [PERSON], що вона прийшла до вказаної адреси щоб забрати свої речі, але двері відчинити не змогла тому і пошкодила їх. (а.с. 142) Згідно акту обстеження умов проживання від 27.04.2016 року, проведено обстеження умов проживання за адресою [INFO], житло розміщено на 1 поверсі, складається з 1 кімнати, квартира підключена до централізованого електро-водо-газопостачання. Опалюється конвектором, вода підігрівається бойлером. В наявності необхідні меблі та побутова техніка. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний. [PERSON] спить з мамою на розкладеному дивані, [PERSON] в дитячому ліжку, одягом та взуттям діти забезпечені. (а.с. 60) Згідно акту обстеження умов проживання від 26.04.2016 року, проведено обстеження умов проживання за адресою [INFO], кім.28, житло розміщено на 1 поверсі, складається з 1 кімнати, житлова кімната в будинку комунального типу. Газо-водо-енергопостачання централізоване, вода підігрівається бойлером. В наявності необхідні меблі та побутова техніка. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний. В кімнаті є двоспальне ліжко для відпочинку, шафа-купе для одягу та взуття, компютерний стіл, компютер, кухонний стіл. (а.с. 61) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 2.07.2001 року, квартира за адресою: [PERSON][ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 74) 07.09.2015 року комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та [PERSON] уклали договорів найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності (а.с. 76) Згідно акту від 17.03.2017 року, складеного депутатом Вільногірської міської ради, [PERSON], проведено огляд помешкання за адресою м.Вільногірськ, вул. Гагаріна, буд. 9, кім.28, та встановлено, що за вказаною адресою прописані: [PERSON] (1981 р.н.), [PERSON] (1985 р.н.), [PERSON] (2012 р.н.) - син, [PERSON] (2015 р.н.) син, зі слів сусідів фактично проживають: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 217) Таким чином, судом\~ встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], 24.12.2013 року відповідач [PERSON] отримав ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Вільногірська за адресою м.Вільногірськ, вул. Гагаріна буд. № 9, кім. 28 на право зайняття її з сином [PERSON], [INFO] строком на 1 рік. (а.с. 54), в послідуючому згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 12.08.2015 року, вказану житлову площу відповідачу [PERSON] надано у постійне користування та 31.08.2015 р. видано ордер на право її зайняття з членами сімї сином [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO], (а.с 55), за вказаною адресою з 10.11.2015 року зареєстрована позивачка [PERSON], однак в послідуючому сімейні стосунки між сторонами не склалися і внаслідок виникнення гострої конфліктної ситуації між подружжям, позивачка в лютому 2016 р. виселилася разом з дітьми до іншого місця проживання, а 21.09.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правовідносини щодо користування жилою площею в гуртожитках регулюються, зокрема: - окремими статтями Житлового кодексу Української РСР (1983 року); - Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ № 84 від 27.04.2015 р., зареєстрованого в МЮ України 03.07.2015 р. № 778/27223 ( далі Положення про гуртожитки). Так, відповідно до ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.1 розділу ІІ Положення про гуртожитки, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Згідно з ст. 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством. Відповідно до п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України № 572 від 08.10.1992 р., користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). За змістом п.2 розділу І , п.3 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Особи, які проживають у гуртожитку, у разі проживання в приміщенні, що перебуває у їх відособленому користуванні, мають право без згоди власника вселити своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою власника вселити до такого приміщення свою дружину або чоловіка, дітей, які досягли вісімнадцяти років, а також батьків. Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм права, порядок вселення інших осіб у займану наймачем кімнату в гуртожитку має свої особливості, для гуртожитків, що віднесені до державного (комунального) і громадського житлового фонду, єдиним документом, що дає право на вселення в гуртожиток тих чи інших осіб являється виключно ордер - при наданні жилої площі та згода власника гуртожитку при поселенні особою, яка проживає у гуртожитку, членів його сім'ї, не включених раніше в ордер. Таким чином, коло осіб, які можуть бути вселені на жилу площу наймача в гуртожитку вже після отримання ним ордера, визначається насамперед згодою власника гуртожитку. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Разом з тим, судом встановлено, що ордер на зайняття житлової площі у гуртожитку видався органом місцевого самоврядування відповідачу [PERSON] з урахуванням членів його сімї - неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та в послідуючому - [PERSON], [INFO], що давало їм право вселення в кімнату гуртожитку та користування нею, а позивачка [PERSON] [PERSON] не була включена до вказаного ордеру, а лише зареєстрована на вказаній жилій площі в послідуючому, з 10.11.2015 року, при цьому дозволу власника гуртожитку, яким є Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, не отримала, і хоча проти її реєстрації на вказаній житловій площі відповідач не заперечував, факт реєстрації позивачки не може слугувати підставою для виникнення у неї житлових прав по користуванню спірним житловим приміщенням, зокрема вселення в нього, членом сімї наймача [PERSON] на даний час позивачка не являється, тому права вселення у кімнату гуртожитку, наймачем якої є відповідач, вона не має, тому у задоволенні позову в частині вселення позивачки до гуртожитку з наданням їй ключів від вхідних дверей і від усіх приміщень житла, слід відмовити. Оскільки неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були включені до ордеру, який був виданий відповідачу на вказане житлове приміщення, тому вони мають право користування ним, діти виселилися з спірного житлового приміщення внаслідок гострої конфліктної ситуації, яка склалася між подружжям у лютому 2016 року, тому вони підлягають вселенню до вказаного приміщення, проти чого відповідач не заперечує, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, вказані особи підлягають вселенню в кімнату № 28 по вул. Гагаріна, 9 м. Вільногірськ Дніпропетровської області, а не квартиру, як зазначає позивачка у своїй заяві, оскільки згідно вищевказаних рішень Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та ордерів на житло, відповідач має право користування саме кімнатою у гуртожитку, а не квартирою. Вирішуючи питання відшкодування позивачу понесених ним в звязку з розглядом справи витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, витрати на правову допомогу, понесені позивачем у розмірі 1000 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають по наступним підставам. Так, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України, особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2016 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом та про представництво інтересів фізичної особи в суді (а.с. 12) і останній допущений до участі у справі саме як представник позивача, а не як особа, що надає правову допомогу останній. Стягнення витрат по оплаті послуг представника сторони, яка бере участь у справі, вказаними нормами не передбачено, тому витрати, понесені позивачем [PERSON] у розмірі 1000 грн. (а.с. 15) на оплату послуг її представника [PERSON] в суді, стягненню з відповідача [PERSON] не підлягають. До того ж, позивачкою та її представником не надано розрахунку вказаних витрат. На підставі ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 128, 129, 130 Житлового кодексу України, п.1 розділу ІІ, п.2 розділу І, п.3 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ № 84 від 27.04.2015 р., зареєстрованого в МЮ України 03.07.2015 р. № 778/27223 і

Outcome: partial