Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що між нею та відповідачем 16.09.2012 року зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-КЕ № 095071, виданим 16.09.2012 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-КЕ № 182794, виданого 10.10.2013 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 623. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини та спільне господарство між ними фактично припиненні з 2013 року, разом не проживають близько півроку, оскільки позивач з відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, істотних питань сімейного життя, тому не можуть в подальшому проживати разом. Примирення і збереження сімї між ними не можливе, тому шлюб необхідно розірвати. Також, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти щомісячно на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судовий збір. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, згідно якої прохає позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача на її користь та користь держави, винести заочне рішення по справі. В судове засідання відповідач не зявився, хоча про місце і час судового засідання повідомлявся належним чином, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. На підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.09.2012 року зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-КЕ № 095071, виданим 16.09.2012 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-КЕ № 182794, виданого 10.10.2013 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області , актовий запис № 623. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини та спільне господарство між ними фактично припиненні з 2013 року, разом не проживають близько пів року, оскільки позивач з відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, істотних питань сімейного життя, тому не можуть в подальшому проживати разом. Примирення і збереження сімї між ними не можливе. Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Судом встановлено, малолітня дитини [PERSON], [INFO], перебуває на утримання позивач та проживає з нею, при цьому відповідач не надає кошти для утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню, а тому потрібно стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути\~ на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. та на користь позивача витрати понесенні нею при подачі позову. Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд, вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду у межах\~ суми платежу за один місяць.

Outcome: approved