Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1092. В обґрунтування позову зазначила, що 03 липня 2015 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, з яким проживали разом і вели спільне господарство та мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2017 року шлюбні відносини між ними припинені та з цього часу вони мешкають окремо один від одного. Спільного господарство не ведуть. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині непорозуміння між ними, різних поглядів на життя, розбіжність спільних інтересів, тощо. Шлюб з відповідачем розпався остаточно, примирення між ними неможливе. Спору про розділ майна та місце проживання дитини між ними немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 21.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.05.2018. 08.05.2018 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Враховуючи визнання відповідачем позову, просила вирішити питання про повернення їй з державного бюджету 50% сплаченого судового збору. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. 08.05.2018 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутністю. Належним чином повідомлені учасники справи на підготовче засідання не з'явилися. За наявності поданих ними заяв про судовий розгляд справи за їх відсутності, неявка учасників справи не перешкоджає судовому розгляду справи. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час підготовчого провадження відповідачем подано заяву про визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER], свідоцтва про народження Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2015 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 4, 9). Позивачем стверджувалося у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, що фактично подружжя припинило спільне проживання, спору про поділ майна та місце проживання дитини між ними немає, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідач [PERSON] до підготовчого засідання подав заяву про визнання позову, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що дало право позивачу на звернення з заявою про повернення йому з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, належить задовольнити клопотання позивача про повернення йому 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Оскільки позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору, з відповідача на користь позивача належить стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язану з потребою в обґрунтуванні доводів учасників справи, на що необхідний значний час, відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України судом відкладено складання повного рішення до 01.06.2018 року. Відповідно до другого речення ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved