Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Разом з нею у вказаній квартирі зареєстрований син - [PERSON] , [INFO] , який у грудні місяці 2017 року забрав свої речі і виселився з квартири та перейшов жити до дружини на [ADDRESS] . З вересня 2019 року він проживає разом з дружиною у подарованій їй квартирі по [ADDRESS] . Відповідач не сплачує комунальні платежі, не здійснює догляд та не проводить ремонтних робіт у квартирі, що свідчить про втрату інтересів до житла та відсутність у помешканні понад визначений законом строк без поважних причин. Реєстрація відповідача створює для неї незручності, оскільки вона не може оформити субсидію та розпорядитися квартирою на власний розсуд. Позивачка вказує, що вона є інвалідом ІІІ-Ї групи, отримує пенсію у розмірі 1 638,00коп., яких їй не вистачає на оплату комунальних послуг, лікування га інше, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у вказаній квартирі. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У судовому засіданні допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які повідомили про відомі їм обставини щодо даного спору. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як слідує з матеріалів справи, позивачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 12-13) та зареєстрована за цією ж адресою (а.с. 9, 11) Разом з позивачкою у вказаній квартирі зареєстрований з 03.10.2005 року [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Також позивачем долучено до справи Акт комісії в складі уповноваженого співвласника та мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , у якому зазначено про фактичну відсутність проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з грудня 2017 року (а.с. 5). За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 7 3акону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони є жителями будинку [ADDRESS] та їм достовірно відомо, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з грудня 2017 року. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність\~ відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved