Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 1 розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання, як дружини, до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку - [INFO] . Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті (а.с 15-16). Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, але надала до суду заяву від 30.03.2021 року, в якій просить розгляд справи провести без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує повністю (а.с 21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. В повідомленні про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду 02.04.2021 року (а.с 20) та 11.05.2021 року (а.с. 32-33), зазначено що [PERSON] за зазначеною адресою не проживає. При цьому, відповідно до ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 07 травня 2021 року виклик відповідача [PERSON] у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України (а.с. 28-30). Клопотань, заперечень чи заяви про відкладення розгляду справи від [PERSON] на адресу Котелевського районного суду Полтавської області не надходило. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а відповідно до ч. 4 ст. 223 України суд має право у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), в зв`язку з чим відповідно до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи (а.с. 34-35) . Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1- 36), вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28.07.2020 року (а.с. 8). Згідно довідки від 15.03.2021 року виданої Котелевською селищною радою Полтавської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , також з нею проживає її син - [PERSON] (а.с 11). Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У статтях 48, 51, 52 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвій рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» діти мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1. ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти присуджуються судом за способом обраним стягувачем незалежно від наявності офіційного працевлаштування чи мінливого, нерегулярного доходу платника аліментів, а також будь-яких інших обставин. При визначенні способу стягнення аліментів також необхідно враховувати, що нормами ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того яким способом будуть стягуватися аліменти. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи вище викладене, відповідачем порушені права малолітньої дитини на належне утримання до досягнення нею повноліття. Але при зазначені позивачкою розміру аліментів на утримання малолітнього сина саме в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, нею було не враховано що згідно вимог чинного законодавства мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, обґрунтованості щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] та його матеріального становища жодних належних та допустимих доказів суду не надано. Тому на думку суду, з урахуванням всіх вище зазначених обставин, існуючого на час розгляду справи прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, реальною для платоспроможності відповідача будуть аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивачка перебуває в декретній відпустці і не має змоги працювати, тому вважає визначення розміру аліментів на своє особисте утримання до досягнення дитиною трирічного віку в у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, буде справедливим та достатнім розміром для задоволення мінімальних життєвих потреб (сплати комунальних платежів, придбання продуктів харчування, засобів особистої гігієни, т.п.). При визначенні суми стягнення аліментів суд, враховує потреби дитини вище вказаного віку, матеріальну можливість позивачки, щодо належного утримання дитини, матеріальне становище відповідача. При цьому, суд враховує можливість відповідача утримувати самого себе. На думку суду з урахуванням всіх вище зазначених обставин, існуючого на час розгляду справи прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн.) , реальною для платоспроможності відповідача будуть аліменти на утримання [PERSON] , як дружини з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку - [INFO] . Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить із засад справедливості, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial