Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Вона і дитина з відповідачем не проживають. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в судовому порядку на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до досягнення дочкою віку повноліття. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON], підтвердили зазначені у позові обставини, просять суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму місячного платежу визначеного для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2011 року. Позицію представника відповідача щодо безпідставності вимог заявлених позивачкою до [PERSON], вважають безпідставною, оскільки сам факт зміни букви в прізвищі відповідача з [PERSON] на [PERSON], ніяким чином не спростовує того факту, що він є батьком [PERSON] і, як її батько, зобовязаний утримувати свою дитину. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважає, що без наявності рішення суду про встановлення факту родинних відносин стосовно того, що [PERSON] є батьком [PERSON] позов [PERSON] не може розглядатися судом, тому просить суд у задоволенні заявлених вимог відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Генічеського районного суду від 06 грудня 2013 року рішення Генічеського районного суду від 14 березня 2011 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину скасовано за нововиявленими обставинами, у зв'язку з тим, що при зверненні виконавчого листа до виконання позивачкою було виявлено не відповідність прізвища батька дитини в паспорті та свідоцтві про народження дитини, в зв'язку з чим виникли труднощі з виконанням судового рішення, оскільки в свідоцтві про народження дитини прізвище батька дитини вказано [PERSON], а згідно паспорту прізвище відповідача [PERSON]. Також судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб - шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 06 вересня 2002 року. Згідно паспорту серії МР № 318056, виданого Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області 15 травня 2010 року, прізвище відповідача зазначено як [PERSON]. В свідоцтві про народження відповідача серії П-ЕД № 439082 виданого 23 жовтня 1979 року Краснодонською селищною радою м. Краснодона, Ворошиловоградської області прізвище відповідача та його батьків також зазначено [PERSON], але відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 07 вересня 2002 року Генічеським відділом реєстрації актів цивільного стану, прізвище відповідача записано [PERSON], таке ж прізвище зазначено і у свідоцтві про народження дитини серії І-КГ № 102496, виданому 07 лютого 2003 року Чонгарською сільською радою Генічеського району, Херсонської області. З вище наведеного слідує, що [PERSON] і [PERSON] це одна і та сама особа і саме після отримання ним паспорта громадянина України в травні 2010 року, його прізвище стало значитись як [PERSON]. В період реєстрації шлюбу і народження дитини, прізвище відповідача в документах, які посвідчували його особу, як вказувала позивачка, було записано, як [PERSON]. Ці обставини відповідач в судовому засіданні не спростував і не надав суду жодного доказу, який би підтверджував те, що на момент реєстрації шлюбу з позивачкою, прізвище в документах, які посвідчують його особу, було [PERSON]. В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Тобто, за даних обставин, відповідач, відповідно до вимог СК України, мав би звернутися до суду із позовом про оспорювання батьківства, що йому пропонувалось протягом судового розгляду даної справи, але такі вимоги з його боку так і не були заявлені. Не приймаючи до уваги позицію представника відповідача, суд також виходить з того, що факт народження дитини одруженою жінкою створює презумпцію, що її чоловік батько дитини. Тому, в даному випадку позивачка, маючи на руках свідоцтво про шлюб, не повинна доводити, що батьком дитини є її чоловік. Це випливає з факту народження дитини в зареєстрованому шлюбі. Позивачка народила дитину перебуваючи у шлюбі з особою, прізвище якої в його паспорті, виданого в травні 2010 року, записано [PERSON]. Судом в судовому засіданні також встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, долею її не цікавиться. Неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги і її батько зобов'язаний її надавати. За таких обставин, та враховуючи факт неспроможності позивачки самостійно забезпечити дитину необхідними матеріальними благами, потрібними для її належного фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача, який має постійне місце роботи, аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною віку повноліття. Доказів про неспроможність відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі, суду не надано. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки вимоги позивача задоволені повністю.

Outcome: approved