Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить виділити їй у приватну власність нежитлове приміщення торгового павільйону площею 38,0 кв.м. на перехресті [ADDRESS] та визнати за нею право приватної власності на вказане нежитлове приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за домовленістю з відповідачем, вона спорудила об`єкт спільного майна - зупинку громадського транспорту з нежитловим приміщенням торгового павільйону за адресою: [ADDRESS] та здійснила благоустрій території з укладенням тротуарної плитки. Часткою позивача в спільному майні є нежитлове приміщення торгового павільйону площею 32,9 кв.м. на перехресті [ADDRESS] , а часткою відповідача - зупинка громадського транспорту за вказаною адресою. В супереч вимогам ст. 360 ЦК України, відповідач не приймає участі в утриманні спільного майна, прибиранні території, проведені ремонтів, зсилаючись на відсутність фінансування на такі роботи. З метою розподілу відповідальності за утримання спільного майна, позивач звернувся до суду з даним позовом для здійснення розподілу спільного майна та виділення належної їй частки з спільного майна. Згодом позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив визнати за [PERSON] право приватної власності на нежитлове приміщення торгового павільйону площею 44, 0 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали цивільної справи, та з`ясувавши її обставини, суд приходить до наступного висновку. У відповідності з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АГ №915492, [PERSON] , зареєстрована як фізична особа-підприємець. На [ADDRESS] є об`єкт, орієнтовною площею 44,00 кв.м., який позивач встановила більше 10-ти років. На вказане нерухоме майно немає правовстановчих документів, що у свою чергу унеможливлює оформити оренду земельної ділянки під ним, оплачувати податки за вказане майно, оскільки фактично ним користується позивач. В його будівництво та ремонт позивач вклала значну суму кошті, що підтверджується чеками на купівлю будівельних матеріалів. Листом від 02.10.2013р. №35-4000 Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до позивача з проханням прийняти активну участь у заходах з благоустрою щодо укладення тротуарної плитки, а також розглянути можливість облаштування зупинки громадського транспорту у м. на перехресті [ADDRESS] Листом від 13.01.2014р. №35-92 Франківська районна адміністрація Львівської міської ради погодила позивачу місце для облаштування зупинки громадського транспорту на [ADDRESS]. ПП «Універсал проект» на замовлення ФОП [PERSON] виготовлено проектну документацію щодо будівництва на [ADDRESS]. 22.01.2014р. позивачем укладено Договір підряду про організацію виконання будівельних робіт, згідно якого позивач замовила виконання робіт з будівництва торгового павільйону та зупинки громадського транспорту за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 1.3. вказаного договору передбачено виконання робіт з матеріалів замовника та підрядника. Актом прийому-здачі виконаних робіт від 05.05.2014р. за Договором підряду про організацію виконання будівельних робіт від 22.01.2014р. підтверджується передача позивачу будівельних робіт з будівництва торгового павільйону та зупинки громадського транспорту за адресою: [ADDRESS]. В той же час, позивачем окрім зупинки громадського транспорту споруджено окремо стоячий об`єкт нерухомого майна. При експлуатації свого об`єкту нерухомого майна позивач мала намір отримувати комунальні послуги міста, однак із-за відсутності правовстановчих документів у позивача відсутні достатні правові підстави для укладення відповідних договорів на постачання комунальних послуг, внаслідок чого вартість таких позивач не оплачує. Згідно даних технічного паспорта торговий павільйон за адресою: [ADDRESS] , торговий павільйон має окремий вхід, що фактично дозволяє його виділення в окремий об`єкт. Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15, ст.11 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.4 вказаної статті - спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України - частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як випливає з матеріалів справи, позивачем споруджено для відповідача зупинку громадського транспорту, а для себе - торгівельний павільйон. Фактично, розподіл часток було здійснено ще на стадії спорудження об`єкта. Згідно ч.4 ст.319 ЦК України - власність зобов`язує. В силу ст.360 ЦК України - співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Після здійснення виділу частки з спільного майна, припиняється зобов`язання з утримання спільного майна та відповідальність співвласників перед третіми особами за утримання спільного майна та виникає відповідальність кожного з співвласників за утримання виділеної йому частки. Статтею 364 ЦК України передбачено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, передбаченому ст. 364 ЦК України. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є позов підлягає до задоволення

Outcome: approved