Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 17.09.2018 року в сумі 121000 гривень, 3% річних в сумі 1282,93 гривень, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 7462,22 гривень, інфляційні збитки в сумі 3049,20 гривень, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.09.2018 року між нею та [PERSON] укладено договір позики шляхом складання розписки, за умовами якого [PERSON] взяв у неї в борг 121000 гривень, які зобов?язався повернути до 09.04.2019 року. Проте в зазначений строк відповідач борг не повернув, свої зобов?язання за укладеним договором не виконав та в добровільному порядку повернути суму боргу відмовляється. В судовому засіданні представник позивача адвокат Скляр М.С. позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому суд вважає, що він про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що дає підстави суду розглядати справу у його відсутності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 17.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики шляхом складання розписки, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 121000 гривень, які зобов?язався повернути до 09.04.2019 року, що підтверджується оригіналом розписки ( а.с. 32). Проте в зазначений строк відповідач борг не повернув. 27.07.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору, яку останній проігнорував ( копія вимоги з описом вкладення - а.с. 6,7) та на час подання позову борг не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами свого права на стягнення суми боргу за розпискою від 17.09.2018 року в сумі 121000 гривень. Так, із наданої розписки вбачається, що [PERSON] в присутності свідків позичив у сім?ї [PERSON] і її синів [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 121000 гривень, які зобов`язався повернути до 09.04.2019 року. Таким чином позикодавцями за даним договором позики, які мають право на стягнення боргу, є позивач [PERSON] та її сини [PERSON] . Проте позивачем у справі є лише [PERSON] , яка просить стягнути з [PERSON] всю суму боргу на свою користь, при цьому будь-яких довіреностей від її синів на стягнення всієї суми боргу до матеріалів справи не додано. Сума боргу, яка підлягає стягненню лише на користь позивача [PERSON] , розпискою не визначена, а тому суд, оцінивши допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем, а тому у задоволенні позову відмовляє в повному обсязі.

Outcome: dismissed