Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 в будинку № 106 на вул. Сороча у м. Мукачево. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири № 2 в будинку № 106 на вул. Сороча у м. Мукачево. Відповідач є її колишнім чоловіком, в квартирі не проживає з жовтня 2015 року у звязку з чим вважає його таким втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, реєстрація відповідача в квартирі створює їй незручності, додаткові витрати на утримання майна, порушує її право, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у звязку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. При цьому також пояснили, що відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі в період перебування в шлюбі з позивачем [PERSON] за її згоди. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 64969660 від 03.08.2016 року квартира № 2 в будинку № 106 на вул. Сороча у м. Мукачево належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до довідки № 3-017602 від 26.07.2016 року, виданої ТзОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс», в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Одночасно також встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2015 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 17.06.2015 року. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], що її колишній чоловік був зареєстрований в квартирі № 2 в будинку № 106 на вул. Сороча у м. Мукачево як член сімї в період шлюбу. Таким чином судом встановлено, що відповідач набув право на користування квартирою у законний спосіб зі згоди власника як член його сімї, що визнано в судовому засіданні безпосередньо позивачем, а відтак в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Як передбачено ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обґрунтовуючи позов, сторона позивача зокрема вказує на відсутність [PERSON] за місцем реєстрації в квартирі № 2 в будинку № 106 на вул. Сороча у м. Мукачево протягом тривалого часу. Так на підтвердження зазначеного суду представлено акт № 46 від 12.05.2016 року, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] в квартирі № 2 в будинку № 106 на вул. Сорочій у м. Мукачево не проживає з листопада 2015 року. Одночасно суд також звертає увагу на наступне. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Як передбачено ч. 1 ст. 156 ЖК України, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Також в ч. 4 ст. 156 ЖК України зазначено, що до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, до кола яких також відноситься і відповідач на момент його реєстрації в квартирі. Крім того, також визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. До того ж в ст. 157 ЖК України визначено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином законодавством чітко визначено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє особу права користування приміщенням і може бути таке право може бути втрачено з визначених законом підстав. При цьому суд враховує наступне. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами зокрема ст.ст. 405, 406 ЦК України. Так сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Із врахуванням наведеного, саме нормами ст. 405 ЦК України визначено термін, протягом якого за членом сімї власника житла зберігається право на користування житлом і такий визначений в один рік. В той же час, суду не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відсутності [PERSON] без поважних причин понад один рік в квартирі № 2 в будинку № 106 на вул. Сорочій у м. Мукачево. В ході судового розгляду судом зверталася увага на те, що згідно з актом № 46 від 12.05.2016 року хоч і встановлено факт відсутності [PERSON] в квартирі № 2 в будинку № 106 на вул. Сорочій у м. Мукачево, позаяк таким як на момент звернення до суду з позовом так і на момент ухвалення судом рішення такий період становить менше одного року. З інших підстав позов не заявлявся. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що в судовому засіданні позивачем не доведено та відповідно судом не встановлено факт відсутності [PERSON] в квартирі № 2 в будинку № 106 на вул. Сорочій у м. Мукачево більше одного року, а також те, що [PERSON] набув право користування квартирою як член сімї власника, а іншої угоди про порядок користування цією квартирою при його вселенні не було, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed