Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 3 жовтня 2016 року. Під час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини і домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на дитину: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 50). Ухвалою суду від 27 травня 2021 року вказане заочне рішення від 22 лютого 2021 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 62). 1 червня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, отримує пенсію в розмірі 2200 гривень, інших доходів, нерухомого чи рухомого майна не має, перебуває в скрутному матеріальному становищі, позов визнає частково, не відмовляється від сплати аліментів та просить визначити їх у мінімальному розмірі - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 71, 72). Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 69), 22 червня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує із викладених у ньому підстав та просить справу розглядати за її відсутності (а. с. 72). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 1 липня 2021 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі (а. с. 77). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України належить одному з батьків, разом з яким проживає дитина. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 3 жовтня 2016 року розірвано (а. с. 6). Під час шлюбу у них [INFO] народилася одна дитина: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а. с. 7). Дитина проживає разом із позивачем. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач не працює, регулярних доходів не має, відповідач є сиротою, особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, отримує пенсію в розмірі 2200 гривень (а. с. 47-50), не працює, інших доходів, нерухомого чи рухомого майна, дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, враховуючи, що встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дитину від шести до вісімнадцяти років на час розгляду справи становить 2510 гривень, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1255 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 3, 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів та особи з інвалідністю I та II груп. Враховуючи, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору на підставі закону, то в цій справі судові витрати розподілу не підлягають та компенсуються за рахунок держави. Разом із тим, з матеріалів справи видно, що заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року з відповідача було стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 908 гривень у зв`язку з відсутністю на час ухвалення зазначеного рішення відомостей про наявність у відповідача статусу особи з інвалідністю ІІ групи з дитинства. З огляду на вказане та враховуючи, що під час примусового виконання заочного рішення відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень, а виконавче провадження закінчено, то суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відповідачу сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial