Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути на її користь борг в сумі 25000 грн. та три проценти річних від простроченої суми боргу - 382 грн. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням договору позики відповідачем, зазначаючи, що 30.12.2012 [PERSON] взяла у борг 25000 грн., які зобов'язалась повернути до 10.01.2013, про що власноручно написала розписку. На адресу відповідача неодноразово направлялись офіційні претензії про повернення боргу, проте [PERSON] їх ігнорує та не виходить на контакт. З урахуванням положень вимог ст.625 ЦК України, відповідач має сплатити борг в сумі 25000 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 382 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснивши, що розписку вона писала особисто, але за обставин, які не відповідали її вільному волевиявленню, а саме вона була написана під психологічною погрозою та тиском з боку [PERSON], яка звинувачувала її у виникненні недостачі грошових коштів у касі магазину, де вона працювала продавцем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог вказуючи, що розписка є безгрошовою і гроші відповідачу фактично не передавались. Розписка стосується інших правовідносин, зокрема підприємницької діяльності, складена на бланку додатку до якогось договору. Зі зворотнього боку розсписки вбачається, що розписка стосується ревізії, що підтверджує відсутність боргу та можливо виявленої недостачі під час ревізії. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.48), 30.12.2012 відповідач [PERSON], у присутності двох свідків, взяла в борг у [PERSON] 25000 грн., які зобов'язалася повернути до 10.01.2013. Факт написання розписки особисто відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.1051 Цивільного кодексу України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження доводів щодо недостачі грошових коштів в магазині та написання розписки саме з цієї причини. Заперечуючи проти позову, відповідач послалася на те, що розписка, написана нею, є безгрошовою і гроші фактично їй не передавалися. Зазначені доводи відповідача спростовуються письмовими доказами, зокрема текстом розписки про те, що відповідач зобов'язується повернути позивачу отримані нею гроші в сумі 25 тис. грн. (а.с.48). Належних та допустимих доказів безгрошової розписки відповідач не надав до суду. Будь-які докази примусу відповідача до написання такої розписки позивачем, в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання та не повернула суму позики у строк, визначений розпискою, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] позики в сумі 25000 грн. та 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 382 грн. підлягають задоволенню. Такими, що грунтуються на законі є і вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справах встановлює Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». При цьому, така компенсація виплачується за участь особі, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. В обґрунтування вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 07.03.2013, укладений між нею та адвокатом [PERSON], яка полягала в консультаціях, складенні претензій та позовної заяви (а.с.11-14), тобто правова допомога зазначеним адвокатом позивачу надавалася до розгляду справи в суді, а тому суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача 1000 грн., відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved