Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до КНП «Олександрійський протитуберкульозний диспансер Кіровоградської обласної ради» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що згідно наказу №89-к від 03.11.2009 вона була призначена на посаду головного бухгалтера КНП «Олександрійський протитуберкульозний диспансер Кіровоградської обласної ради». 31.05.2021 позивач була звільнена з займаної посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці згідно наказу №56-к від 31.05.2021 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України повний розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не в день звільнення, а лише 27.07.2021. 12.07.2021 позивач звернулась до відповідача з заявою про надання довідки про заборгованість по заробітній платі, однак відповідачем лише 16.08.2021 було надано довідку № 86 від 16.08.2021 про відсутність заборгованості станом на 16.08.2021 та довідку про доходи без розрахунку середнього заробітку. На думку позивача, факт несвоєчасної виплати заробітної плати підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк». Згідно розрахунку позивача її середній заробіток за час затримки розрахунку становить 73 916 грн. за 40 днів з 01 червня 2021 по 27 липня 2021. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.10.2021 позовну заяву прийнято для розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , 03.11.2009 згідно наказу № 89-к від 03.11.2009 вона була переведена на посаду головного бухгалтера Комунального закладу «Олександрійський протитуберкульозний диспансер». 27.12.2018 Комунальний заклад «Олександрійський протитуберкульозний диспансер» перетворено на Комунальне некомерційне підприємство «Олександрійський протитуберкульозний диспансер Кіровоградської обласної ради». 31.05.2021 на підставі наказу № 58-к від 25.05.2021 позивач звільнена з займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 20.08.2021 № 8E7FG28RATJ6RB1F, 27.07.2021 позивачу на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» від КНП «ОПД КОР» надійшов платіж в сумі 7 985,31 грн. з коментарем: заробітна плата. ОЦІНКА СУДУ Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України щодо виплати при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення, що підтверджується, зокрема, довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 20.08.2021 № 8E7FG28RATJ6RB1F. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 27.07.2021. В постанові від 27 березня 2013 по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. При цьому з вищевикладеного вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, можуть проводитися з розрахунку відпрацьованих годин працівника, якщо це є доцільним. Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач не надав доказів на користь протилежного. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд виходить з наступного. Позивач була звільнена 31 травня 2021. Заробітна плата позивача згідно довідки відповідача за березень 2021 склала 56917,40 грн., за квітень 2021 - 24 393,40 грн., всього 81 310,80 грн. У березні та квітні 2021 було по 22 робочих дні в кожному місяці, загалом 44 робочі дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за березень та квітень 2021 становила 1 847,97 грн. (81 310,80/44). За період з 01 червня 2021 по 27 липня 2021 було 39 робочих днів (20 робочих днів у червні 2021 та 19 робочих днів з 01.07.2021 по 27.07.2021 включно). Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем становить 72 070,83 грн. (1847,97 * 39). Отже, суд вважає, що в розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненому позивачем, допущено помилку щодо кількості робочих днів затримки розрахунку в липні 2021, тому розрахунок позивача не може бути прийнятий судом до уваги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Крім того, враховуючи висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, адже його розмір в сумі 72 070,83 грн. є неспівмірно великим. Заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем була погашена 27.07.2021, тобто після спливу майже двох місяців з часу звільнення з роботи, яке мало місце 31.05.2021. Відповідачем не було доведено, що у нього була відсутня фінансова можливість для виплати позивачу суми заробітку при звільненні. Сума невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати складає 7 985,31 грн., тобто ця сума в дев`ять разів менша, ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, періодом затримки розрахунку, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. НОРМИ ПРАВА Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підводячи підсумок суд зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 по 27.07.2021, яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 10 000,00 грн. За таких підстав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

Outcome: approved