Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання її та дитини, посилаючись на те, що 21.02.2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Як вказує позивач, вони з [PERSON] разом не проживають, розлучаються, відповідач ухиляється від обов`язку утримувати сина, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом, в якому також просила стягнути аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, так як вона не працює через догляд за дитиною. Враховуючи вказане, [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Провадження у цивільній справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам надано час для подання заяв по суті. Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що з позовом частково не згоден, оскільки він не ухиляється від обов`язку утримання сина, також вказував на відсутність спору щодо стягнення аліментів на дитину на момент подання позову, на підставі цього просив звільнити його від сплати судового збору. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] вказав, що розмір аліментів, який зазначає позивач, є завищеним, вказував, що регулярно забезпечує сина продуктами харчування та одягом, а на залишок сплачує за житло та забезпечує свій мінімально прийнятний рівень життя. Зважаючи на вище вказане, відповідач зазначив, що згоден платити на утримання позивача 1000 грн. Позивач надала відповідь на відзив, в якій вказала, що нею було отримано відзив на позов, однак без додатків, чим відповідач порушив вимоги ЦПК України. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] вказала, що спір існує, так як домовленості щодо розміру аліментів між нею та відповідачем відносно розміру аліментів, які підлягають сплаті на утримання дитини не було. Прийняте відповідачем самостійно рішення не є домовленістю між сторонами. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, [PERSON] вказала, що чинним законодавством передбачено право дружини на утримання чоловіком до досягнення дитиною трирічного віку. Також позивач вказала, що відповідач не надав жодних доказів неможливості сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, не надав доказів забезпечення сина продуктами та одягом та відсутні документи щодо сплати за житло. Враховуючи вище вказане, [PERSON] просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач надав до суду пояснення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що не згоден з відповіддю на відзив, оскільки сплачувати аліменти на сина він не відмовляється, однак через відсутність спору просить звільнити його від сплати судового збору. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, [PERSON] просив задовольнити позов частково, а саме у розмірі 1000 грн., оскільки вказаний позивачем розмір є завищеним, та посилався на те, що регулярно забезпечує сина продуктами харчування та одягом, а на залишок сплачує за житло, яке винаймає, та забезпечує свій мінімально прийнятний рівень життя. Згідно ст.247 ЦПК України, фіксування не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 21.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Син проживає разом з матір`ю, про що свідчить довідка КП «ЖУК»(а.с.8), та перебуває на її утриманні. Позивач, відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення(а.с.9), перебуває на обліку та отримує допомогу при народженні дитини. Відповідач працює в КП «ЕКО-САН» Лозівської міської ради Харківської області та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи(а.с.24). Також [PERSON] надав копію заяви(а.с.25), з якої вбачається, що він самостійно звернувся до директора підприємства, в якому працює, з проханням утримувати з його заробітної плати 25 відсотків на утримання сина до його повноліття. Факт утримання у листопаді та грудні аліментів з заробітної плати підтверджується довідкою про доходи відповідача та квитанції про перерахування даних коштів на рахунок позивача(а.с.26-27). Доказів того, що аліменти на сина продовжують стягуватися з відповідача та перераховуватися на користь позивача у 2021 році [PERSON] не надав. Відповідач просив на підставі того, що з нього стягуються аліменти на утримання сина за його самостійною заявою, звільнити його від сплати судового збору, однак стягнення аліментів на сина до звернення позивачем до суду не є підставою для звільнення від сплати судового збору. Інших підстав для звільнення від сплати судового збору відповідачем не вказувалося та судом не встановлено. Посилання [PERSON] на забезпечення сина продуктами харчування та одягом, сплачування за житло та факт оренди житла, ні чим не підтверджені. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти можуть сплачуватися добровільно за домовленістю сторін щодо розміру та порядку їх сплати, однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач самостійно звернувся до директора підприємства про утримання з його заробітної плати 25 відсотків на утримання сина. Доказів домовленості між сторонами щодо вказаного [PERSON] розміру та порядку стягнення аліментів суду не надано. Також доказів того, що аліменти після звернення позивачем до суду продовжують утримуватися з відповідача також не надано. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що дитина народилася [INFO] , що свідчить про те, що на момент винесення рішення дитина не досягла трирічного віку. Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, доказів неможливості сплати аліментів в даному розмірі відповідачем не надано. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вище вказане, перевіривши матеріали справи, з урахуванням викладеного сторонами, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сум платежів за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України, з урахуванням положень ЗУ «Про судовий збір», суд вважає з необхідне стягнути з відповідача судовий збір за дві вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1816, 00 грн. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Зважаючи на те, що позивачі у даній категорії справ звільняються від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 84, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved