Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.10.2016 року. Крім неї, в даній квартирі зареєстрований [PERSON] Вказує, що відповідач уже понад рік не проживає в квартирі, що підтверджується показами свідків. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей у квартирі немає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у звязку з відсутністю в ньому протягом року. Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 3 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду. Позивач в судове засідання не зявилася, водночас, у заяві від 12.12.2018р. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити; не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2016р. позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Вказане підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.10.2016р. (а.с. 6-7). З копії будинкової книги А №39627 (а.с. 8-9) вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] З доводів позивача, відповідач не проживає в квартирі понад рік, особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі не сплачує, що підтверджується показами свідків (а.с. 10-11). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] понад один рік не проживає у в [INFO], заперечень проти визнання його таким, що втратив право користування цієї квартирою не подав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Судові витрати по справі залишити за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved