Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]; скасування реєстрацію місця проживання [PERSON] шляхом зняття її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. При цьому, посилається на те, що вона відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 8.08.2014 р. купила квартиру [ADDRESS], згідно п. 7 якого продавці даної квартири зобов'язалися знятися з реєстраційного обліку до 26.08.2014 р. Відповідач [PERSON], яка є продавцем квартири, на даний час свої зобов'язання не виконала, з реєстраційного обліку не знялась, чим чинить їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. З моменту продажу спірної квартири право власності відповідача є припиненим, і з моменту припинення права власності припиняється також правомочність користування квартирою, яка нерозривно пов'язана з власністю. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Представник відповідача позов визнала, пояснивши, що [PERSON] не встигла знятись з реєстрації по квартирі, яка була продана, по причині виїзду за межі України. Третя особа подала заяву про слухання справи без участі її представника, тому суд, враховуючи думку позивача, представника відповідача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира №190 жилою площею 27, 5 кв.м, загальною площею 45, 0 кв. м, розташована на третьому поверсі дев'ятиповерхового будинку [ADDRESS]. Квартира була придбана [PERSON] по договору купівлі-продажу від 8.08.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Одним з продавців квартири була [PERSON], яка залишилась зареєстрованою в спірній квартирі, переставши бути її співвласником. В квартирі також зареєстрована позивач по справі (а.с.3-5). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Правовим обгрунтуванням позову [PERSON] є норми Цивільного Кодексу України-ст.ст. 319, 321, 391, однак вищевказані норми не передбачають визнання колишнього власника квартири втратившим право користування раніше належним йому жилим приміщенням. Інститут визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням регулюється нормами Житлового кодексу України, згідно якого особа може бути визнана втратившою право користування жилим приміщенням, якщо вона не проживає в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, а власник житла взагалі не може бути визнаний втративши право на користування таким жилим приміщенням. [PERSON] перестала бути співвласником квартири з 8.08.2014 р. і з цієї дати до звернення [PERSON] до суду з даним позовом пройшов місячний строк, що є недостатнім для визнання особи втратившою право на житло. Суд при даних обставинах не вправі скасовувати реєстрацію шляхом зняття з реєстрації відповідача по спірній квартирі, бо законних підстав для цього не має, а стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» не передбачає право чи обов'язку суду зняття з реєстраційного обліку без визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням. Сам по собі факт визнання представником відповідача позову не є підставою для задоволення позову, бо таке визнання позову не є обов'язковим для суду для винесення позитивного рішення для позивача по справі, бо не грунтується на законі, й ніщо не заважає відповідачу добровільно знятись з реєстрації по спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed