Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу домобудівлі дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.09.1997 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу домобудівлі [ADDRESS] . Посвідчення даного правочину відбулося на товарній біржі «ВА-БАНК». На теперішній час має намір відчужити вказану нерухомість, однак через відсутність нотаріального посвідчення договору позбавлена такої можливості. У зв`язку з цим, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу домобудівлі [ADDRESS] , укладений 12.09.1997 року і посвідчений на товарній біржі «ВА-БАНК». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, відзиву не надіслала, про причини своєї неявки суд не сповістила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Оскільки наявна сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.09.1997 року на товарній біржі «ВА-БАНК» був посвідчений договір купівлі-продажу № 2-0006. За даним договором [PERSON] продала, а [PERSON] купила домобудівлю [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору, домобудівля продана за 8441 гривню, сплачених «Покупцем» «Продавцю» цілком до підписання даного договору. 12 вересня 1997 року право власності на домоволодіння зареєстровано за [PERSON] у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 2647. До правовідносин купівлі-продажу, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до правочину виникли в 1997 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На підставі ст. 47 ЦК України (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктами 5, 10 Договору передбачено, що покупець набуває право власності на будинок з моменту реєстрації даного договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Враховуючи, що всі зобов`язання по договору сторонами були виконані в повному обсязі, волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх намірам та було спрямоване на реальне настання наслідків укладеної угоди, суд вважає можливим визнати даний правочин дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved