Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 07 лютого 2009 року між нею та [PERSON], мотивуючи тим, що їхня сімя розпалася і її збереження неможливо, тому, що між ними склалися вкрай неприязні стосунки, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги один до одного. Разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Строк на примирення позивач просить не надавати. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Також позивач просить стягнути з відповідача (а.с.2-3). Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, а вимоги про стягнення аліментів визнав частково, пояснив суду, що згоден сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстровано 07 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №3 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як було встановлено судом і не заперечувалось сторонами, дитина проживає разом з матірю, перебуває на її утриманні. Відповідач мешкає окремо. Як пояснили сторони, їх сімя розпалася, збереження її неможливо, тому, що між ними склалися вкрай неприязні стосунки, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. У відповідності зі ст.ст.180, 181, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище і стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних коштів, зокрема, на придбання дитячого харчування, одягу, предметів гігієни, ліків тощо. Позивач не в змозі самостійно забезпечити утримання дитини. Оскільки між сторонами по справі в добровільному порядку не досягнуто домовленості про спосіб виконання батьківських обовязків по утриманню дитини, з боку відповідача, який проживає окремо від дитини, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів правомірні та основані на законі, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: partial