Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання об`єктів незавершеного будівництва - надвірних будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1) гараж металевий, високий (перший від воріт ліворуч), загальною площею 34,0 кв. м.; 2) гараж металевий, (другий від воріт ліворуч), загальною площа 29,0 кв. м.; 3) гараж цегляний, (третій від воріт ліворуч), загальною площею 29,0 кв. м.; 4) будівля двоповерхова, на першому поверсі два гаражних бокси, гаражний бокс ліворуч, загальною площею 26,5 кв. м.; гаражний бокс праворуч загальною площею 26,5 кв. м.; приміщення другого поверху загальною площею 53,0 кв. м.; 5) недобудована цегляна будівля, що розташована від воріт праворуч; на першому поверсі два гаражних бокси гаражний бокс ліворуч, загальною площею 71,5 кв. м., гаражний бокс праворуч, загальною площею 71,5 кв. м., другий поверх не закінчений будівництвом, загальною площею 143;0 кв. м. Всього вартість вказаного майна становить 902 000, 00 (дев`ятсот дві тисячі) грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] вказує, що з 19.02.2000 по 27.10.2016 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого за спільні кошти було нажито майно а саме: будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання об`єктів незавершеного будівництва - надвірних будівель та споруд, право власності на які на даний час не зареєстровано, які експлуатацію не здані, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: гараж металевий, високий (перший від воріт ліворуч), загальна площа 34,0 кв. м.; гараж металевий, (другий від воріт ліворуч), загальна площа 29,0 кв. м.; гараж цегляний, (третій від воріт ліворуч), загальна площа 29,0 кв. м.; будівля двоповерхова: на першому поверсі два гаражних бокси - гаражний бокс ліворуч, загальна площа 26,5 кв. м.; гаражний бокс праворуч, загальна площа 26,5 кв. м.; приміщення другого поверху, загальна площа 53,0 кв. м.; недобудована цегляна будівля, що розташована від воріт праворуч: на першому поверсі два гаражних бокси - гаражний бокс ліворуч, загальна площа 71,5 кв. м.; гаражний бокс праворуч, загальна площа 71,5 кв. м; другий поверх - не закінчений будівництвом, загальна площа 143,0 кв. м., загальна вартість яких складає 902 000, 00 грн. Право власності на 4 поверховий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було визнано за [PERSON] , та в подальшому на всі квартири у даному житловому будинку було переоформлено право власності, а будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерне обладнання об`єктів незавершеного будівництва - надвірних будівель та споруд залишено у спільній власності сторін, тобто вони не є приватною власністю відповідача. На теперішній час шлюб між ними розірвано, добровільно сторони поділити спільне майно не домовилися, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON]. та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2000, який розірвано 27.10.2016 Чугуївським міським судом Харківської області, на підтвердження чого надано копію рішення суду від 27.10.2016 у справі № 636/1480/16-ц (а. с. 8). Під час шлюбу згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області за [PERSON] визнано як за покупцем за договором купівлі-продажу від 01.12.2010 та 01.05.2010 право власності на домоволодіння [ADDRESS] , на території якого знаходяться будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерне обладнання об`єктів незавершеного будівництва - надвірних будівель та споруд, а саме: 1) гараж металевий, високий (перший від воріт ліворуч), загальною площею 34,0 кв. м.; 2) гараж металевий, (другий від воріт ліворуч), загальною площа 29,0 кв. м.; 3) гараж цегляний, (третій від воріт ліворуч), загальною площею 29,0 кв. м.; 4) будівля двоповерхова, на першому поверсі два гаражних бокси, гаражний бокс ліворуч, загальною площею 26,5 кв. м.; гаражний бокс праворуч загальною площею 26,5 кв. м.; приміщення другого поверху загальною площею 53,0 кв. м.; 5) недобудована цегляна будівля, що розташована від воріт праворуч; на першому поверсі два гаражних бокси гаражний бокс ліворуч, загальною площею 71,5 кв. м., гаражний бокс праворуч, загальною площею 71,5 кв. м., другий поверх не закінчений будівництвом, загальною площею 143;0 кв. м.(а. с. 11). Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є земельна білянка; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин за згодою іншого подружжя. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1ст. 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині кожному. Згідно ст.39 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності » сторони не звільняються від обов`язку введення в експлуатацію незавершених об`єктів будівництва. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, як такого, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved