Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зазначивши у позовній заяві, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач відповідно до положень ст.. 180 СК України зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини, проте ухиляється від виконання зазначеного обов`язку, дитина хворіє та потребує постійного нагляду, догляду, лікування, оглядів, тому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали суду клопотання, в яких позовні вимоги підтримують та просять розглянути справу за їх відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просить справу розглянути за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.04.2016 року виконавчим комітетом Великокопанівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Дитина страждає когнітивним зниженням з затримкою психічного розвитку, експресивної та імпресивної мови, порушенням комунікативних функцій, що підтверджується консультативним висновком дитячого лікаря-невролога від 25.03.2021 року, результатами досліджень, проходить періодичні дослідження, що підтверджується відповідними рахунками та квитанціями. Відповідно до медичного висновку № 32/79 від 28.04.2021 року [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом. Відповідно до довідки № 32/79 від 28.04.2021 року [PERSON] , [INFO] , потребує домашнього догляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст.182 зазначеного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що сторони мають рівні права і мають нести однакові обов`язки по відношенню до дитини, тому зобов`язані утримувати неповнолітнього [PERSON] до досягнення ним повноліття. При цьому, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, що підтверджує можливість платника аліментів сплачувати аліменти у заявленому розміру, стан здоров`я дитини, яка потребує періодичних оглядів та лікування, інтереси дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, тому суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. щомісячно з урахуванням встановленого законом мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, а позивач від сплати судового збору звільнена відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки предмет спору стосується стягнення аліментів, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, який позивач мала сплатити при поданні позову, а саме в сумі 454,00 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, а решту - віднести на державу. На підставі викладеного та

Outcome: approved