Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що [INFO] року померла [PERSON], спадкоємицею якої є позивачка на підставі заповіту. Спадок остання прийняла, шляхом подачі 21 травня 2013 року заяви до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS], яке належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадкування по закону від 18 березня 2009 року. Однак, оформити свої спадкові права позивачка не може, оскільки правоустановчий документ не було зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно, у зв'язку із чим 18 липня 2013 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. За таких обставин вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, просить визнати за нею право власності на 1/3 частини спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті померлого [PERSON]. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Іванченко Н.О. не з'явилася, просила розглянути справу без її участі У наданому до суду відгуку зазначила, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала своє право на 1/3 частину квартири, а відповідно до ст.334 ЦК України право власності набувається з дня державної реєстрації. З підстав наведеного вважає, що спадкоємиць не набуває за таких обставин право власності в порядку спадкування, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права. Просила прийняти рішення у відповідності до вимог діючого законодавства. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 14 січня 2013 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Після смерті [PERSON] 21 травня 2013 року нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] відкрито спадкову справу за № 22/2013. Спадщину прийняла [PERSON], подавши заяву про прийняття спадщини 21 травня 2013 року. Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи. З заповіту, посвідченого 03 березня 2006 року державним нотаріусом Колеснік Л.В., вбачається, що [PERSON] належну їй квартиру за [ADDRESS] заповідає [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 17 вересня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 вересня 2010 року, актовий запис №790, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1994 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до реєстраційного напису право власності зареєстровано 04 квітня 1994 року в БТІ м.Маріуполя. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 04 травня 1998 р оку нотаріусом [PERSON], спадкоємицею 1/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON] є дочка [PERSON]. Відповідно до реєстраційного напису право власності зареєстровано 06 травня 1998 року в БТІ м.Маріуполя. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого нотаріусом 18 березня 2009 року, спадкоємицею 1/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], є його мати [PERSON]. Відповідно до реєстраційного напису право власності зареєстровано 06 травня 1998 року в БТІ м.Маріуполя. Відповідно до копії інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, від 17 липня 2013 року, зазначене віще свідоцтво про право на спадщину від 18 березня 2009 року не зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином суд приходить до висновку, що на момент смерті [PERSON] їй належала 2\\3 частини квартири [ADDRESS] ( 1\\3 частини, яка належала їй в порядку спадкування після смерті [PERSON] та 1\\3 частини, яка належала їй на підставі приватизації), а також 1/3 частини квартири [ADDRESS] (після смерті [PERSON]), право власності на яку не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 17 липня 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] тільки на 2/3 частки квартири за [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] №264/02-31 від 18.07.2013 р., позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири за [ADDRESS], оскільки у спадкоємця відсутні документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. У теперішній час зареєструвати право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS], у встановленому законом порядку не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати:1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням керівних роз'яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевикладеного, та з урахуванням того, що позивач звернулася в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, в матеріалах справи маються усі правовстановлюючі документи на спадкову квартиру суд приходить до висновку, що за позивачкою може бути визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved