Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON], маючи малолітню дитину [PERSON], [INFO], його вихованням не займається, після розірвання шлюбу з позивачкою дитину не провідує, не надає матеріальної допомоги на її утримання, має заборгованість по сплаті аліментів, не цікавиться її життям та станом здоров'я дитини. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітнього сина. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи при її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області Озмитель Д.Д. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи при її відсутності, просить вирішити спір на розсуд суду. Представник третьої особи Відділу по Жовтневому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради,в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомлено, про час та місце судового розгляду було повідомлено своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та представника третьої особи про слухання справи за їх відсутності, а також неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріли справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, згідно актового запису № 813. Між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, від 8 вересня 2010 року. Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу електровозоремонтний завод № 25 від 7 листопада 2015 року, [PERSON] та її син [PERSON] 2009 року народження, не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про неотримання аліментів № 563 від 2 листопада 2015 року, видану Запорізьким міським управлінням юстиції Ленінським відділом державної виконавчої служби, [PERSON] яка мешкає за адресою: [ADDRESS], дійсно не отримує аліменти від [PERSON] у період з 13 березня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, згідно виконавчого листа № 2-2447 від 3 жовтня 2014 року виданого Шевченківським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 7 липня 2011 року і до її повноліття. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам, виданого відділом Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції від 17 листопада 2015 року, за [PERSON] числиться заборгованість по аліментам на користь [PERSON] в розмірі 10784,58 грн. У період з 1 вересня 2013 року по 7 грудня 2015 року [PERSON], [INFO] відвідував дошкільний навчальний заклад № 192 «Веселка», батько дитини [PERSON] жодного разу не з'являвся в дитячому садку та не приймав участі у вихованні власної дитини, що підтверджується довідкою Територіального відділу освіти, молоді та спорту Ленінського району ДНЗ № 192 «Веселка» від 7 грудня 2015 року. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача як людини з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає. В матеріалах справи є наявні чисельні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх обов'язків. Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам батька, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON], маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своєї малолітньої дитини [PERSON], не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до нього ніякої батьківської турботи, не займається вихованням, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст. 169 СК України. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved