Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу: земельну ділянку, площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий № 6312000000:62:002:0016; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] ; автомобіль DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , холодильник, фірми «Занусі»; пральну машину, фірми «Бош»; пилосос, фірми « [PERSON] »; хлібопічку, фірми «LG»; мікрохвильову піч, фірми «Самсунг»; меблі (3 дивани, дитяча кімната, комод, стінка, приліжкові тумби, м`який кухонний куточок, кухонний гарнітур); два котли; унітаз; мийку; ванну; меблі для ванної кімнати; 10 опалювальних батарей; 15 вікон; двоє вхідних дверей, 5 міжкімнатних дверей; водонагрівач; матеріали для утеплення будинку та підлоги; матеріали для перекриття даху будинку; матеріали для заміни каналізаційної та опалювальної системи; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 6312000000:62:002:0016, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] ; право співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, розташованого по [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь в рахунок компенсації половини вартості неподільних речей, а саме: автомобіля DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний № [NUMBER] , вартістю 112000 грн., холодильника, фірми « [INFO] », вартістю 4400 грн.; пральної машини, фірми «Бош», вартістю 2200 грн., пилососу, фірми « [INFO] », вартістю 700 грн., хлібопічки, фірми «LG», вартістю 1200 грн., мікрохвильової пічки, фірми «Самсунг», вартістю 1100 грн., меблів (3 дивани, дитяча кімната, комод, стінка, приліжкові тумби, м`який кухонний куточок, кухонний гарнітур), загальною вартістю 22500 грн., 2-х котлів, вартістю 20000 грн. та 12000 грн.; унітазу, мийки, ванної, меблів для ванної кімнати, загальною вартістю 15000 грн., опалювальних батарей в кількості 10 штук, загальною вартістю 25000 грн., вікон, в кількості 15-х штук, загальною вартістю 33500 грн., двох вхідних дверей, вартістю 10000 грн., п`яти міжкімнатних дверей, вартістю 5000 грн., водонагрівача, вартістю 8000 грн., затрат, пов`язаних з утепленням будинку, утепленням підлоги, перекриття даху та заміни каналізаційних труб загальною вартістю 135000 грн., грошову компенсацію у розмірі 203800 (двісті три тисячі вісімсот) грн., посилаючись на те, що 20.07.2002 вони уклали шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу вони придбали у власність вищевказане ма1йно, яке після розлучення повністю залишилось у володінні відповідача, угоди між ними про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю не досягнуто, тому позивач змушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, пояснивши суду, що вона була в шлюбі з відповідачем, за час спільного проживання з відповідачем було нажито та куплено майно, в добровільному порядку вони не можуть поділити вказане майно, позов вона підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що позов бувшої своєї дружини не визнав та пояснив суду, що він проти поділу майна та в нього немає таких грошей, в добровільному порядку поділити дане майно не можливо, також вказав на те, що вони допомагали батькам позивача в ремонті будинку та фінансово, однак позивач про це нічого не повідомляє суд, проти поділу майна заперечує, відзиву суду не надав. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] . До [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі, підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20.07.2002 року, який розірваний 11 січня 2018 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області, що підтверджується копією рішення суду по справі № 636/4367/18 (провадження № 2/636/387/18) (а.с. 8). За час перебування у шлюбі сторони придбали у свою власність земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер 6312000000:62:002:0016, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] , яка оформлена на ім`я відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.04.2013 (а.с. 9). Згідно довідки виданої Чугуївським МБТІ від 24.01.2019, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.04.2013 та будівельного паспорту, наданого управлінням містобудуванням, архітектури, комунальної власності та земельних питань Чугуївської міської ради від 02.10.2013 № 08/19-17. Інвентаризаційна вартість даного будинку складає 617213 грн (а.с. 13). З відповіді Харківського відділення Центральної Філії ПАТ «Кредобанк» вбачається, що заборгованість по кредитному договору № Ф184/09-08/В2 від 29.09.2008 укладеному з [PERSON] , в заставу по якому було передано автомобіль Daewoo Nexia, 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕВ № 1 ДАІ ГУМВС України м. Харкова 26.06.2008, повністю погашена 29.08.2011 (а.с. 18). Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, спірне майно придбане в період перебування сторін у шлюбі, тобто воно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі, в повному обсязі, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки сторонами не оспорювалась сума вартості майна, що підлягає розподілу, судом при розрахунку суми судового збору береться розмір вартості майна, який зазначений у позові. Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», - за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового розміру складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9605,00 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.). Таким чином, підлягає стягненню з [PERSON] на її користь [PERSON] судовий збір у розмірі сплаченому за позовну вимогу немайнового характеру (768,40 грн.) та за позовну вимогу майнового характеру (((1/2 * 24000 грн. (вартість земельної ділянки) [NUMBER] * 617213 грн. (вартість будинку) + [NUMBER] грн. (компенсація))*1% = 4225,07 грн.) Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача дорівнює 4993,47 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved