Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірванння шлюбу, зареєстрованого 21 лютого 1981 року у відділі ЗАГС Кролевецького райвиконкому Сумської області, актовий запис №25 і визнання прва власності на 1/2 частину кв.[ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] мотивує наступним чином. 21 лютого 1981 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі ЗАГС Кролевецького райвиконкому, її дошлюбне прізвище [PERSON]. За час шлюбу народилось троє дітей, які на даний час повнолітні. На даний час вони мешкають окремо з лютого 2014 року. Причинами припинення спільного проживання і подружніх стосунків є зникнення взаєморозуміння, зникнення узгодженості дій з питань шлюбного життя та у вирішенні побутових питань. Виникли різні погляди на сімейне життя через несхожість характерів. На думку позивачки [PERSON] сім'я розпалася, поновити сімейні стосунки неможливо, на примирення вона не згодна. Тому, бажаючи розірвати шлюб, вона звернулася з позовом до суду. На час звернення до суду з позовом у спільній сумісній власності з відповідачем [PERSON] є кв.[ADDRESS]. Право власності на заначену квартиру оформлене на відповідача [PERSON], правовстановлюючи документи на зазначену квартиру знаходяться у відповідача [PERSON] Домовленість між ними про поділ даного майна - квартиру в натурі відсутня. Зазначена квартира, як майно, є неподільним майном, а тому не може бути присуджена одному із подружжя. Тому, позивачка [PERSON] вважає за доцільне визнати за нею право власності на 1/2 частину кв.[ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить письмове поясненя голови правління ЖБК-3 Федченка С.В. Причину неявки відповідач [PERSON] суду не повідомив. Заяву чи клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату суду він не надав. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі від 08 вересня 2014 року, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів отримав особисто 16 вересня 2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення зазначених документів. Пояснення по суті позовних вимог суду не надав (а.с.18, 28, 85) Зі згоди позивачки [PERSON] суд ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника за довіреністю [PERSON], дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні поясненнями позивачки [PERSON] та матеріалами справи встановлено, що 21 лютого 1981 року сторони уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу відділу ЗАГС Кролевецького райвиконкому зроблено відповідний актовий запис за №25, дошлюбне прізвище позивачки - [PERSON] (а.с.5) На час звернення до суду позивачки [PERSON] з позовом сторони неповнолітніх дітей не мають. Як убачається із пояснення позивачки [PERSON] та матеріалів справи, сімейне життя подружжя не склалося через несхожість характерів та різні погляди на сімейне життя. Вони втратили взаєморозуміння між собою, не має спільної узгодженості з питань шлюбного життя та у вирішенні побутових питань. З лютого 2014 року припинені подружні стосунки і спільне проживання. Позивачка [PERSON], як пояснила у судовому засіданні, поновлювати спільне проживання і подружні стосунки намірів не має, оскільки вважає, що сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер, примирення між ними не відбудеться. Причинами розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння з питань сімейного життя, виникнення за час шлюбу різних поглядів на сімейне життя, відсутність узгоджених дій щодо вирішення побутових та сімейних питань, несхожість характерів, що негативно впливає у вирішенні побутових питань та спільного сімейного життя. Кожен з них живе своїм життям і не переймається проблемами іншого, тобто між ними відсутні взаємність сімейних прав та обов'язків, які притаманні сім'ї. За таких обставин є підстави вважати, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON], а тому відповідно до положень ст.112 СК України є підстави шлюб між сторонами розірвати. Враховуючи те, що сторони з лютого 2014 року спільно не проживають і подружні стосунки не підтримують, а також те, що сторони раніше неодноразово припиняли спільне проживання і подружні стосунки, а послідуючи примирення були нетривалими, про що пояснила в судовому засіданні позивачка [PERSON], суд приходить до висновку про те, що немає підстав вживати заходи щодо примирення сторін згідно ст.111 СК України. Крім того, позивачка [PERSON] категорично не згодна на примирення, оскільки примирення не відбудеться через причини розладу сімейного життя з відповідачем [PERSON] Крім того, спроба судом схилити подружжя до примирення, враховуючи причини розладу сімейного життя, може бути розцінено позивачкою [PERSON] як вияв зневаги до неї. Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року №697-ХII з послідуючими змінами і доповненнями член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок на квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або примішення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ст.16 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року №697-ХII з послідуючими змінами і доповненнями майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Аналогічгні положення містяться і у ст.ст.22, 23 КпШС України 1969 року. Із свідоцтва про право особистої власності вбачається, що власником кв.[ADDRESS] є [PERSON] з 28 вересня 1992 року (а.с.54) Згідно довідки КП «Кролевецьке РБТІ» від 03.11.2014 року №373 вартість кв.[ADDRESS] станом на 29.10.2014 року становить 87034 грн (а.с.64) Із письмової відповіді виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 29.09.2014 року за №02-30/1796 вбачається, що буд.[ADDRESS] не належить до комунальної власності територіальної громади м.Кролевець, а є кооперативним (а.с.45) Вказані обставини підтверджуються поясненнями письмовими [PERSON] від 13.11.2014 року, який є головою правління ЖБК-3, власністю якого є буд.[ADDRESS] (а.с.85) Згідно п.п. «а» п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності приватної» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недісним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, паєнакопичення в житлово-будівельному кооперативі. Як пояснила у судовому засіданні позивачка [PERSON] на час отримання відповідачем [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на кв.[ADDRESS] (за станом на 28 вересня 1992 року) ними, тобто, нею і відповідачем [PERSON], відбулась повна сплата пайового внеску за дану квартиру за рахунок спільних коштів, як подружжя. Таким чином, підставою для виникнення права власності на квартиру [ADDRESS] є повна сплата ними, сторонами, пайового внеску на квартиру, яка була надана у користування на сім'ю із 4 чоловік у 1988 році. Вказані обставини підтверджуються даними реєстрації позивачки [PERSON] і відповідача [PERSON] (а.с.4 зворотня сторона, 12) Отже, визначаючи, яке саме майно з наявного у подружжя є його спільною сумісною власністю, слід виходити з того, що відповідно до ст.ст.22, 25, 27, 28 КпШС 1969 року до такої власності може належити нажите ними в період шлюбу рухоме майно або не рухоме майно, що за Законом України від 7 лютого 1991 р №697-ХII «Про власність» є об'єктом права приватної власності. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] у ЖБК -3 є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження зазначеною квартирою. Даних про те, що: - кв.[ADDRESS], набута [PERSON] до шлюбу; - кв.[ADDRESS] набута [PERSON] за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; - кв.[ADDRESS] набута [PERSON] за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто у матеріалах цивільної справи немає. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вступний внесок, у розмірі 30% вартості квартири і щомісячні платежі до повної сплати пайового внеску, були здійснені за рахунок спільних коштів її і відповідача [PERSON] Вони не припиняли спільного проживання до початку 1996 року, тобто до 1996 року їх роздільного проживання не було. Таким чином, виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання за нею 1/2 частини кв.[ADDRESS], як майна, нажитого подружям за час шлюбу, підлягають задоволенню і за нею необхідно визнати право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Позивачка [PERSON] при подачі позовної заяви сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за позовом про розірвання шлюбу (а.с.1) і 500 грн. сплачений судовий збір згідно ухвали судді від 11 серпня 2014 року за позовними вимогами про поділ майна (а.с.7-8, 20) Згідно довідки КП «Кролевецьке РБТІ» від 03.11.2014 року №373 вартість кв.[ADDRESS] станом на 29.10.2014 року становить 87034 грн (а.с.64) Отже, 1/2 частина зазначеної квартири є вартістю 43517 грн (87034 грн : 2 = 43517 грн.) Тому, розмір судового збору, приймаючи до уваги, що ціна позову щодо визнання права власності 1/2 частини квартири становить 43517 грн., згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» становить 435 грн. 17 коп. В порядку ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 678 грн. 77 коп. (243 грн. 60 коп. + 435 грн. 17 коп = 678 грн. 77 коп.) Відповідно до ст.ст.110, 112 СК України, ст.ст.15, 16 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року №697-ХII, ст.ст. 22, 23, 28 КпШС України 1969 року, ст.ст. 60, 61, 63 СК України,

Outcome: approved