Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 серпня 1976 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №60. В обґрунтування\~позову зазначила,\~що з\~14\~серпня 1976 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Близько трьох років фактично шлюбні відносини між ними припинені у зв'язку з різними поглядами на життя, ведення господарства, між ними виникають постійні сварки. Спору про розділ майна між ними немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення. 29.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. 28.08.2018 підготовче засідання відкладено в зв'язку з першою неявкою відповідача. 01.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 02.11.2018 розгляд справи відкладено в зв'язку з відпусткою судді. 22.11.2018 судовий розгляд відкладено в зв'язку з першою неявкою відповідача. 28.12.2018 учасники справи на судовий розгляд не з'явилися. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала. У разі визнання позову відповідачем просила повернути їй з державного бюджету 50% сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] будь-яких заяв по суті справи не подавав, засобами телефонного зв'язку повідомив, що визнає позов та просив розглянути справу за його відсутності. За наявності зазначених заяв учасників справи, їх нез'явлення не перешкоджає судовому розгляду справи. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу Серія ІІІ-ВЛ №284904 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.08.1976 (а. с. 3). Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зі змісту позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідачем зазначені обставини не спростовані. Зі змісту позовної заяви, вбачається наступне: сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть; неповнолітніх дітей не мають; збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача; спору про поділ майна між сторонами немає. Враховуючи, що: позивач [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, є законні підстави для ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Решту судових витрат, відповідно до поданої позивачем заяви, належить залишити понесеними за її рахунок.

Outcome: approved