Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на її утримання, у звязку із продовженням навчання, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. На обґрунтування позову зазначила, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Батьки разом не проживають і шлюб між ними розірваний. Вона проживає разом із матірью та вітчимом і бюджет їх сімї складається тільки із заробітку вітчима. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 березня 2006 року відповідач сплачував аліменти на користь матері на її, позивачки, утримання до досягнення нею віку повноліття. 27 жовтня 2016 року їй виповнилося 18 років і стягнення аліментів з відповідача було припинено. Вона є студенткою 3 курсу Дніпродзержинського медичного училища, навчається на денній формі навчання за контрактом, стипендію не отримує. Строк її навчання з 01 вересня 2014 року по 27 червня 2018 року. Після досягнення повноліття відповідач матеріальної допомоги на її утримання на період навчання не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, які стягувалися на її утримання на користь матері протягом віку неповноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримувала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Повнолітня [PERSON] навчається за контрактом на третьму курсі денного відділення у Дніпродзержинському медичному училищі, строк закінчення навчання - 28 серпня 2018 року, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 09 листопада 2016 року, вих. № 712 (а.с. 6). Згідно довідки про склад сімї (а.с. 6), позивачка проживає разом з матірью за адресою: [ADDRESS]. В заявленому позові позивачка стверджує, що вона знаходиться на утриманні матері та вітчима, бюджет їх сімї складається тільки із заробітку вітчима, тому вона потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який добровільно таку допомогу не надає. Згідно зі ст.199 СК України якщо повнолітні дочка чи син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоровя та матеріального становища як дітей, так і платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї. Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд вважає, що відповідач зобовязаний надавати допомогу своїй повнолітній дочці на час її навчання, у зазначеному позивакою розмірі, але без визначення мінімального щомісячного розміру аліментів, оскільки це не передбачено ст. 200 СК України.

Outcome: partial