Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, в якій вказує, що вона народилася [INFO] в селі Кірове Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 11 червня 1982 року (повторним), актовий запис № 25 від 06.06.1966 року. До одруження її прізвище було [PERSON] . В свідоцтві про її народження запис про батька відсутній. ЇЇ батьком був [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , певний проміжок часу, близько одного року в 1965 році, батьки проживали разом без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] вели спільне господарство. До повноліття вона в основному проживала із матір`ю, і батьки вже не жили разом, але вони проводили разом відпустки та батько постійно приймав участь у її вихованні. При житті [PERSON] визнавав заявницю своєю донькою, опікувався та допомагав у вихованні матері, не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Батько [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно, але оформити його на себе через нотаріальну контору вона позбавлена можливості, оскільки батьки між собою не перебували в шлюбі та при реєстрації її народження мати не вказала дані батька. ЇЇ мати [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до ч.ч.2,3 ст.53 КпШС України 1969 року, батьківство може бути встановлено у судовому порядку за заявою дитини по досягненню нею повноліття у випадку народження дитини у батьків, які не перебували у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків до ЗАГСу. В ст. 53 КпШС України зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як спадкоємиця не може повною мірою реалізувати свої права, через відсутність доказів наявності родинних відносин, отже необхідно спочатку підтвердити (встановити) факт родинних стосунків між нею та її батьком. Прохає суд встановити факт визання батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] . [INFO] . У судовому засіданні [PERSON] та її представник на задоволенні заяви наполягали. Представник Таврійської об`єднаної територіальної громади Оріхівського району Запорізької області до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій прохав суд розглядати справу у їх відсутність , позовні вимоги визнають у повному обсязі. Суд, заслухавши заявницю та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У частині 1 статті 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами. В частині 2 цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № N 5 від 31.03.95 зазначено, що визначений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України ). Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч.3 ст.53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім`ї фактичних шлюбних відносин». Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. Оскільки заявниця народилась [INFO] то слід з`ясовувати обставини, передбачені ст. 53 КпШС. За положеннями цієї норми для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС. Встановлення батьківства в судовому порядку можливо як в порядку позовного провадження, так і в порядку окремого провадження (встановлення факту визнання батьківства та факту батьківства). Встановлення батьківства у позовному провадженні можливо лише за життя припустимого батька дитини. У випадку, якщо він помер, та дитина народилась від незареєстрованого шлюбу, то встановлення факту визнання або факту батьківства має відбуватись в порядку окремого провадження. Можливість встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю від 27 червня 1968р., який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР». Згідно з положеннями вказаної норми, якщо дитина народилась до 01 жовтня 1968р. , та її припустимий батько помер, і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини. При цьому, не має значення, помер припустимий батько дитини до чи після 01 жовтня 1968р. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. З урахуванням положень ст. 212 ЦПК, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення для суду, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] , виданим 11 червня 1982 року (повторним), актовий запис № 25 від 06.06.1966 року відсутній запис відносно батька, тобто народилася від осіб, що не перебували між собою у шлюбі. У судовому засіданні заявниця вказала, що до одруження її прізвище було [PERSON] . В свідоцтві про її народження запис про батька відсутній. У судовому засіданні , [PERSON] пояснила, що її батьком був [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , певний проміжок часу, деякий час , з 1965 року, батьки проживали разом без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] вели спільне господарство. До повноліття вона в основному проживала із матір`ю, і батьки вже не жили разом, але вони проводили разом відпустки та батько постійно приймав участь у її вихованні. Звертаючись до суду із даною заявою, [PERSON] вказала, що при житті [PERSON] визнавав її своєю донькою, опікувався та допомагав у вихованні матері, не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Батько [PERSON] помер [INFO] . Заявницею було долучено фотокартки із зображенням їхньої сім`ї на яких відображений і [PERSON] разом з [PERSON] Заявниця в обґрунтування родинних зв`язків з померлим [PERSON] , посилається також на визначення її по-батькові « [PERSON] ». Судом встановлено, що при житті [PERSON] здійснював обов`язки батька відносно [PERSON] , які відповідно до ст. 61 КпШС полягають у зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1960 року проживала в недалеко від будинку [PERSON] в с.Кірове Оріхівського району Запорізької області. Проживав разом з [PERSON], у них народилася донька [PERSON] . Вона не пам`ятає вже в якому році, [PERSON] та [PERSON] припинили разом проживати. Донька [PERSON] часто приїжджала до батька [PERSON] як була маленька в гості . Коли її батько помер [PERSON] приїжджала на похорони, займалася похованням батька. При житті , [PERSON] їй говорив, що поклав гроші на депозит і щоб його донька [PERSON] ними користувалася в подальшому, ніби написав заповіт на неї, але не встиг його у законному порядку зареєструвати. Він дуже любив свою доньку [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона більше знає маму заяниці [PERSON], вона була у них на весіллі. [PERSON] це їх дитина. [PERSON] у 1958 році закінчила університет, а в 1959 році у них з [PERSON] відбулося весілля. Вона не знала, що вони не зареєстрували шлюб. Вони жили у батьків [PERSON] в с.Кірове, прожили більше 2-х років.У них народилася донька [PERSON] , їздили разом із сімєю відпочивати на море влітку. Після того як [PERSON] та [PERSON] розійшлися, донька [PERSON] приїжджала до батька в гості, він їй чим міг допомагав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона підтримує дружні стосунки з 1990 року. ЇЇ батька [PERSON] знає з 1990 року. Вона з [PERSON] працювала у магазині, її батько часто приїздив до [PERSON] , спілкувалися. [PERSON] також часто приїжджала в гості до свого батька, який проживав в с.Кірове. До матеріалів справи долучений договір вклад від 21.10.2011 року укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ « Приватбанк», в якому містилося заповідальне розпорядження [PERSON] : «повідомляю, що у випадку його смерті вкладом і нарахованими процентами розпоряджається донька [PERSON] .» На підтвердження своїх вимог про встановлення факту визнання батьківства заявницею надано певні докази, а саме: сімейні фотографії, які підтверджують наявність родинних відноси між померлим [PERSON] , та нею , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які також підтвердила цей факт та письмові докази. Як вбачається із заповідального розпорядження [PERSON] , яке вказано у договорі вклад від 21.10.2011 року укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ « Приватбанк» - останній визнавав за життя [PERSON] як свою дочку, також судом встановлено, добросовісно займався її вихованням та утриманням, регулярно спілкувався із [PERSON], як дочкою, цікавився її життям, відпочинком. В свою чергу свідки , в своїх показах вказали, що знають [PERSON] , як дочку [PERSON] . Із фото, які долучені до матеріалів справи та досліджені в суді, можна зробити висновок, що померлий - [PERSON] неодноразово проводив час із [PERSON] та перебували в близьких родинних відносинах. У судовому засіданні представником заявниці вказано, що вона , як спадкоємиця не може повною мірою реалізувати свої права, через відсутність доказів наявності родинних відносин, що з метою встановлення даного факту буде саме можливість отримати спадщину. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру, інформація щодо спадкоємців після смерті [PERSON] відсутня. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих стороною доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] у зв`язку з чим її заява про встановлення факту визнання батьківства підлягає задоволенню.

Outcome: approved