Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього на користь їх сина [PERSON] аліменти на його утримання на час навчання у розмірі 25% з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення ним 23-річного віку за умови продовження навчання. При цьому позивачка посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON], який в наявний час є повнолітнім і є студентом 2-го курсу денного відділення контрактної основи Ізмаїльського медичного училища і у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки стипендію не отримує, інших доходів не має, але йому необхідно сплачувати за навчання, проживання у гуртожитку, а також забезпечувати свої мінімальні життєві потреби, а відповідач може надавати матеріальну допомогу на час навчання сина, оскільки є працевлаштованим офіційно та отримує постійний дохід. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі з підстав, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, при цьому відповідач вказав на те, що не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки має кредитні зобов'язання, іншу сім'ю, в якій народилися дві доньки, які знаходяться на його утриманні. Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], що народився [INFO], і [INFO] досяг повноліття, а позивачка [PERSON], є його матір'ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки № 778 від 13 січня 2014 року, що видана Ізмаїльським медичним училищем [PERSON] дійсно навчається у зазначеному навчальному закладі на ІІ курсі відділення денної, контрактної форми навчання та стипендію не отримує (а.с. 8). Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто для виникнення вищезазначеного аліментного зобов'язання ст. 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання дочкою, сином після досягнення ними повноліття; недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку - 23 років; потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Цей висновок також підтверджується роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] досяг повноліття, на день розгляду справи має повних 18 років, що підтверджено копією його свідоцтва про народження та паспортом громадянина України та продовжує навчання після досягнення повноліття, що підтверджено довідкою, що видана Ізмаїльським медичним училищем. Отже позивачкою [PERSON] доведено обставини, на які вона посилалася у позові щодо продовження навчання [PERSON] після досягнення повноліття і недосягнення ним встановленого законом віку - 23 років. Разом з тим, позивачкою не доведена потреба повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням, зокрема нею суду не було надано жодного переконливого доказу такої потреби - його витрат на проживання в гуртожитку та забезпечення життєвих потреб, а такі витрати мають бути підтверджені відповідними письмовими доказами і не можуть ґрунтуватися лише на викладенні цих обставин у позові, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження позовних вимог позивачкою було надано суду лише довідку № 80 від 11 березня 2014 року, видану ДНЗ «АПАЛ» про те, що вона працює в зазначеному навчальному закладі на посаді чергового по гуртожитку та її заробітна плата з липня по грудень 2013 року склала загальну суму 18 445,28 грн. (а.с. 21), яка сама по собі, без сукупності з іншими доказами, не може підтвердити потребу її повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням від батька. Позивачкою також не доведено наявність у відповідача - батька повнолітнього [PERSON], можливості надавати матеріальну допомогу. Так, позивачка в поданому до суду позові при викладенні обставин, що стали підставою для звернення до суду посилалася на те, що відповідач працює водієм ТОВ «Агрофірма «Дністровська» та має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину під час навчання. Однак, на спростування таких доводів позивачки відповідачем [PERSON] було надано суду довідку № 36 від 05 березня 2014 року, видану ТОВ «Агрофірма «Дністровська» про те, що він працює у зазначеному підприємстві та його дохід за 2013 рік склав 18 767,12 грн. (а.с. 20); копію кредитного договору від 25 грудня 2013 року, згідно якого він отримав у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит у сумі 8 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,3 % річних з кінцевим строком повернення 25 грудня 2019 року (а.с. 28 - 31); довідку, видану Теплицьколю сільрадою про те, що на території сільради у нього не має присадибної ділянки, земельного паю та особистого підсобного господарства (а.с. 26). Також відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову були надані наступні докази. Згідно свідоцтва про одруження відповідач з 17 вересня 2003 року перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с. 23), від якого має малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про їх народження (а.с.с 24 - 25). Відповідно до довідок, виданих Теплицькою амбулаторією [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом бронхіальна астма, а [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом часті захворювання ОРЗ (а.с. 27). Аналізуючи надані відповідачем докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] не отримуючи інших (додаткових доходів) крім заробітної плати, маючи на утриманні двох малолітніх дітей, які перебувають на диспансерному обліку з приводу захворювань, а також маючи кредитні зобов'язання, не має можливості надавати своєму сину [PERSON], який є повнолітнім, матеріальну допомогу під час його навчання. До такого висновку суд приходить також з урахуванням того, що дохід позивачки, яка за її твердженнями проживає разом з сином, згідно наданої нею довідки за півроку склав 18 445,28 грн., в той час як дохід відповідача за рік склав 18 767,12 грн., що також, з урахуванням сімейного стану сторін, вказує на відсутність у відповідача можливості матеріально утримувати свого повнолітнього сина. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, оскільки позивачка не довела суду наявність юридичних фактів потреби повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням та наявності у батька можливості надавати матеріальну допомогу, які мають виступати в сукупності з такими юридичними фактами як продовження навчання сином після досягнення ним повноліття і недосягнення ним встановленого законом віку - 23 років і лише при наявності такої сукупності можливо задовольнити позов про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed