Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому заявлена вимога про стягнення боргу за розпискою. В позовній заяві позивач вказала, що 09 листопада 2015 року відповідач під розписку в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] позичив у неї 50000 грн., які зобовязався повернути до 01.06.2016 року. Під заставу відповідач залишив автомобіль [NUMBER]. По закінченню зазначеного строку відповідач повернув їй 8000,00 грн, а борг у розмірі 42000 грн. не повернув, ухиляється від його повернення й до цього часу. Відповідач має сплатити їй суму боргу з урахування індексу інфляції в розмірі 45823,98 грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 10473,54 грн. В звязку з цим змушена звернутись до суду та просить задоволити позов. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 21.07.2017 року накладено арешт на автомобіль [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, свої інтереси доручив представляти представнику адвокату [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача адвокат [PERSON] яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги (а.с.19-20), в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що розписка, не відповідає за формою вимогам чинного законодавства України. Правовідносини, що склалися між сторонами, не носять характеру договору позики, не дотримані вимоги щодо укладення такого договору позики. Зокрема, у розписці не зазначено дати укладення договору, не вказано, чи отримав відповідач гроші від позивача не прописано повністю ПІБ - відповідача, крім того сама розписка відповідачем взагалі не підписана. Крім того відповідно до положень ст. 1046 ЦК України договір позики є реальним, то правовідносини з договору позики виникають після передачі грошових коштів, проте розписка не свідчить про те, що відбувся факт передачі грошових коштів, а відповідач заперечує що отримував такі кошти від позивача. На підставі зазначеного, представник відповідача вважає, що правовідносини договору позики між сторонами не виникли. Відповідач взагалі з позивачем не укладав договір позики. Вважає, що розписка, яка надана позивачем, не може свідчити про виникнення відносин на підставі позики, просив відмовити в задоволенні позову. Свідки [PERSON] та [PERSON]засвідчили , що відповідач щось писав у їх присутності, але сам текст вони не читали. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до розписки, відповідач [PERSON] зобов'язався віддати [PERSON] кошти у сумі 50000 грн. у строк до червня 2016 року, крім того обіцяв виплачувать щомісяця по 5000,00 грн.. В завдаток залишив свій автомобіль (арк. справи 5) Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Як вбачається з розписки, [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON]М,.грошові кошти у сумі 50000 грн., Відповідно до п. 5 підрозділу 1 Розділу 20 Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Оскільки сума позики складає 50000 грн., то договір позики повинен був бути укладений у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України договір позики обов'язково необхідно вчиняти у письмовій формі. Розписка засвідчує лише факт отримання грошей або речей позичальником. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року у справі № 6-4342св12 зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми; договір є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, сама розписка взагалі не підписана відповідачем, тому не зрозуміло чи взагалі цю розписку писав відповідач чи інша особа. Покази свідків теж спростовуються оскільки відповідно до ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Отже, розписка про отримання грошових коштів, хоча містить зобов'язання про їх повернення, однак не містить підтвердження про отримання таких коштів позичальником. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, яка згідно з вимогою ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. З розписки, наявної в матеріалах справи /арк. справи 5/ вбачається, що «[PERSON] зобов'язується віддати свій борг у сумі 50000 грн [PERSON] до 1 червня 2016 р.». Таким чином, з огляду на правову природу договору позики, такий договір сторонами укладений не був, оскільки не дотримано форми правочину, не вказано істотних умов договору, дати укладення договору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed