Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . На обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року, а 02.02.2010 року шлюб між ними був розірваний. Вони є батьками її неповнолітньої онуки [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з батьком і проживала разом з ним до 2015 року. Починаючи з 2015 року дитина проживає разом з нею, батьки проживають окремо від неї, вони не цікавляться життям доньки, її здоров`ям, не бачаться та не спілкуються з нею, не надають ніякої матеріальної допомоги на її утримання, не проявляють ніякого батьківського піклування відносно дитини, не беруть ніякої участі у вихованні та утриманні доньки. Вихованням та утриманням дитини, її розвитком, її станом здоров`я та опікується онукою лише вона. Тобто батьки дитини ухиляються від свого обов`язку щодо виховання доньки, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Від представника позивачки адвоката Мужичук Л.Б. до суду надійшла письмова заява в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнає і просить розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, про час і місце якого була повідомлена судом у встановленому порядку, відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України. Від третьої особи -органу опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації надійшла письмова заява, в якій просять розгляд справи проводити за відсутності їх представника, позов підтримують в повному обсязі. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 02.02.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.7). Дитина проживає разом із бабусею [PERSON] , яка є позивачкою по справі, що підтверджується довідкою Красноградської міської ради від 12.06.2019 року №3486 (а.с.10). Відповідачі разом з донькою не проживають, її вихованням і утриманням займається позивачка, відповідачі ніяким чином не намагаються спілкуватися з дитиною, не цікавляться її життям і навчанням, не займаються її вихованням і утриманням. Вказані факти підтверджуються довідкою депутата Красноградської міської ради Пікалової І. від 12.06.2019 року, характеристикою з місця навчання дитини Красноградського багатопрофільного ліцею (а.с.9,11). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Красноградської РДА від 10.09.2019 року бабуся дитини - [PERSON] , піклується про дитину, відповідально ставиться до своїх обов`язків, виховує дівчинку чесною, доброзичливою, чуйною, прищеплює почуття відповідальності за свої вчинки. Згідно з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . батько та мати дитини з нею не проживають, не приймають ніякої участі у вихованні дитини, не спілкуються з дитиною, не цікавляться її життям та здоров`ям, матеріально не допомагають. За таких обставин вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітньої доньки [PERSON] [INFO] народження. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки [PERSON] , свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, а саме не цікавляться долею дитини, не піклуються про її здоров`я та розвиток, участі у вихованні не приймають, не проявляють до доньки батьківської турботи, не надають матеріальної допомоги, батько не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а мати взагалі в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала. Суд вважає, що таке ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] суперечить моральним засадам суспільства і свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а тому є передбачені законом підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON] . Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачі є батьками неповнолітньої дитини і зобов`язані її утримувати, суд вважає за необхідне стягнути з них аліменти на утримання дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність у них непрацездатних дружин, батьків, дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідачі не надали будь-яких доказів, що унеможливлюють стягнення з них аліментів або впливають на їх розмір. За таких обставин суд вважає, що вбачаються підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів доходів (заробітку) кожного з відповідачів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачів підлягає стягненню судовий сбір на користь позивача у розмірі 768,40 грн., який був сплачений позивачем при поданні позову до суду, по 384,20 грн. з кожного відповідача. Крім того, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогами про стягнення аліментів по 768,40 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved