Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що проживає разом з дітьми, а відповідач, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі і який є батьком дітей, добровільно не надає матеріальну допомогу на їх утримання. 24.07.2017 позивачка надала зяяву, в якій збільшила позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання вказаних дітей у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, заперечень проти позову не надав. У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, причини неявки ним не повідомлялися, а позивачка не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за його відсутності на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь в судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі доказами. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 жовтня 2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Кремінського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 114, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 8). Відповідно до копії рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06.07.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 19). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05.04.2002 та серії [NUMBER] від 12.04.2014 (а.с. 6, 7). Згідно з довідкою виконавчого комітету Кремінської міської ради № 3140 від 29.06.2017, що є в матеріалах справи, позивачка [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS]. Із зазначеної довідки також вбачається, що разом з нею проживають і, відповідно, перебувають на її утриманні її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). З позовної заяви встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, доказів на спростування цього твердження відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд дійшов висновку про обгрунтованість позову, а тому вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на користь [PERSON] на дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зважаючи на те, що позовна заява підлягає задоволенню, а при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved