Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.11.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала грошові кошти у розмірі 40 000 гривень, а [PERSON], яка зайняла їх для розвитку бізнесу, зобов'язалася повернути їх до 16.11.2013 року. У визначений строк боржник не повернула позичену суму грошових коштів, у зв'язку з чим передала в рахунок погашення боргу, житловий будинок [ADDRESS]. В результаті, до позивача перейшло право власності на будинок, однак вона не має жодного документу, який би підтверджував саме її право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 40 000 гривень для зайняття бізнесом, та зобов'язалася повернути їх до 16 листопада 2013 року. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. Вчасно повернути позичені кошти відповідач не змогла, тому вирішила передати у власність позивача житловий будинок [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., підвалу літ. «Б», споруд № 1-4, який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НАЕ № 486821, видане Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, реєстровий номер 4298. Відповідно до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Згідно з положенням статей 317 та 319 ЦК України, власник на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном, ніхто та ніщо не може обмежувати його в цих діях. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, тим самим захистити її майнові права. На підставі викладеного та

Outcome: approved