Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 04 грудня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним однією сім`єю до 20 червня 2014 року. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідача було затримано та засуджено, останній відбував покарання у місцях позбавлення волі до 10 вересня 2019 року. У зв`язку з цим їх почуття та характери змінилися. Шлюбні відносини між ними припинені до 20 червня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Вказує, що спору про поділ майна немає та між ними досягнуто угоди про утримання дітей. У зв`язку з вищевикладеним просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 грудня 2007 року Новоолексіївською селищною радою Генічеського району Херсонської області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , актовий запис № 46, про що видано свідоцтво серія [NUMBER] від 01 грудня 2007 року. Відповідно до свідоцтва про народження від 01 вересня 2008 року, виданого Рівненською сільською радою Генічеського району Херсонської області, [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини вказані: [PERSON] та [PERSON] Згідно до свідоцтва про народження виданого Новоолексіївською селищною радою Генічеського району Херсонської області 20 вересня 2010 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками дитини вказані: [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що його збереження не є можливим. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з\~ст.\~21\~СК України,\~шлюбом є\~сімейний союз\~жінки та\~чоловіка,\~зареєстрований у\~органі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 1 ст. 24 СК України, встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи із положень ст. 112 СК України, за обставин, які склалися на даний час між сторонами, враховуючи дійсні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, її збереження за таких обставин є неможливим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 768,40 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved