Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] із нею. В позові зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу має доньку [PERSON] Шлюб між сторонами розірвано 05.04.2011 року. Зазначила, що з часу припинення шлюбних стосунків, дитина проживає разом з нею, з відповідачем періодично виникають конфліктні ситуації з питань пов`язаних з місцем проживання дитини. Вважає, що вказані обставини викликають невпевненість у майбутньому доньки та можуть вплинути на її психологічний стан , оскільки, проживаючи разом із матір`ю вона має усталені соціальні зв`язки серед своїх однокласників та інших однолітків. Вважає за доцільне вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини з нею, оскільки відповідач вихованням доньки не займається. В судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, також надано висновок про визначення місця проживання дитини. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.04.2011 року було розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси 03.07.2008 року. На даний час донька проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . З довідки та характеристики, виданих Первомайським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІ ст. №15 - колегіум» Первомайської міської ради Миколаївської області, вбачається, що дитина являється ученицею 5-А класу, вихованням та навчанням дитини займається мати. Батько участі у вихованні дитини не бере, у школу не з`являвся та не цікавився успіхами дитини. Судом враховано, що згідно висновку психологічного стану складеного психологом Благодійного фонду « Сорока » Сабліною Н.В . , №11-01 від 15.11.2018 року, позивач [PERSON] виховує доньку сама, спілкуванню з батьком не перешкоджає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Первомайської міської ради про визначення місця проживання дитини від 17.05.2019 року за № 3492/03.01-26 орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved