Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2016 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Вона є єдиною власницею вказаного будинку. Разом з нею в будинку була зареєстрована дружина її сина (невістка) відповідачка по справі. 25.11.2019 року шлюб між сином та відповідачкою було розірвано. Відповідачка у серпні 2019 року забрала онука, зібрала свої речі та переїхала до іншого місця проживання, однак добровільно виписатись з будинку не бажає. За таких обставин просить усунути перешкоди у користуванні її власністю шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 13.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивачка надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідачка надала заяву про визнання позову; з наслідками визнання позову ознайомлена. Надала документ про зміну прізвища. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії НВХ № 367020, посвідченого 14.07.2016 приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, реєстровий номер 929, належить житловий будинок [ADDRESS] . Згідно виписки з будинкової книги, довідки про склад сім`ї № 51 від 05.10.2020 року та довідки ЦНАП відповідачка дійсно зареєстрована у вказаному будинку, однак з серпня 2019 року не проживає, що підтверджується як довідкою квартального комітету, так і заявою відповідачки. Будь-які договори між сторонами про порядок користування, найм житлового приміщення тощо не укладались. Відповідачка добровільно не бажає знятися з реєстрації місці проживання. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частинами 1, 2 ст. 386 ЦПК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку про те, що відповідачка відсутня у житловому будинку понад строки, встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України. Поважні причини, передбачені ст.ст 71, 163 ЖК України, як підстави для продовження цього строку або збереження за відповідачкою житлового приміщення - відсутні. Добровільно вона не бажає знятись із реєстрації, що порушує права позивачки, як власниці квартири. Позивачкою про відшкодування судового збору не заявлено.

Outcome: approved