Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2003 року. Від шлюбу мають двоє дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим, зазначила, що після реєстрації шлюбу, вони постійно проживали у будинку батьків відповідача в с.Вільховець Борщівського району і відносини між ними були нормальними. Однак після народження сина вона довідалась, що відповідач зрадив їй у подружній вірності і у липні 2017 року залишив їх та пішов жити до іншої жінки в с.Іване - Пусте Борщівського району, з якою жив близько року і в них народилася дитина. Тому вона у жовтні 2017 року разом із дітьми перейшли жити до її батьків в с.Зелена Борщівського району, де проживають по сьогодні. На даний час відповідач живе вже з другою жінкою, з якою також мають дитину. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, вони не проживають разом більше трьох років, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати і після розірвання шлюбу, присвоїти їй шлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач [PERSON] 02 листопада 2020 року отримав ухвалу суду, однак, станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву суду не надіслав. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 09 жовтня 2020 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 вересня 2003 року у виконавчому комітеті Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 25. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають двоє дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають більше трьох років, спільного бюджету та господарства не ведуть. Відповідач проживає з іншою жінкою. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved