Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування Трускавецької міської ради, приватного нотаріуса [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору дарування, а саме просить: витребувати майно - земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га, що належить їй на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 4595, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142, виданого 16.03.2004 року, реєстр. № 61 на її прізвище - [PERSON] - з незаконного володіння [PERSON]; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0.0404 га, між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] - право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га. Позивач мотивує позов тим, що їй на праві власності належала земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га, набута нею на підставі договору купівлі - продажу даної земельної ділянки, укладеного між нею, як покупцем, та [PERSON], як продавцем, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 4595 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142, виданого 16.03.2004 року, реєстр. № 61 на її прізвище - [PERSON]. [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до неї з участю третіх осіб про визнання недійсним договору купівлі - продажу даної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га, укладеного між нею та [PERSON] від 24.12.2003 року. 16.06.2006 року суд виніс рішення, яким позов [PERSON] задоволив та скасував договір купівлі - продажу даної земельної ділянки, укладений між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, від 24.12.2003 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142, виданий 16. 03. 2004 року, на ім'я [PERSON], та визнав за [PERSON] право власності на дану земельну ділянку. Однак, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21.01.2013 року пеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та скасовано рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року по справі № 2-305/2006, а сааме: по якому визнавалось право власності за [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0404 га, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Позивач вважає, що [PERSON] володів даним майном - земельною ділянкою - без належної правової підстави, так як підстава набуття ним права власності на неї - рішення суду від 16.05.2006 року - скасовано. Крім цього, позивачу стало відомо, що [PERSON] подарував земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га своїй доньці - [PERSON] Враховуючи вищенаведене, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, для відновлення своїх цивільних прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, у разі неявки відповідачів, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від нього не поступало клопотання про слухання справи у його відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила причини своєї неявки, хоча її належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від неї не поступало клопотання про слухання справи у її відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без її участі. Представник органу опіки та піклування Трускавецької міської ради в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив причини своєї неявки, хоча їх належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від них не поступало клопотання про слухання справи у їх відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без їх участі. Приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у вирішенні даного спору покладається на думку суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0404 га, що знаходиться в [ADDRESS], цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, договір посвідчено приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] 24.12.2003 року. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року по справі №2-305/2006 р., визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки в розмірі 0,0404 га для обслуговування ? ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 24.12.2003 року приватним нотаріусом Трускавецького нотаріального округу [PERSON] за №4595 та Державний акт на право власності на дану земельну ділянку від 16.03.2004 року, серія ЛВ №059142, №61 на прізвище [PERSON] - недійсним; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку в розмірі 0,0404 га для обслуговування ? ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] за заповітом [PERSON] від 10.01.2003 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року по справі №2-305/2006 р., зареєстрував на своє ім'я спірну земельну ділянку, підтвердженням чого є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №479416 від 24.07.2007 року. В подальшому, [PERSON] спірну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га, подарував [PERSON], підтвердженням чого є договір дарування земельної ділянки від 02.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №839. Однак, рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.01.2013 року, по справі №1324/2-305/06, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.06.2006 року скасовано та ухвалено нове, відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог. З вищенаведеного рішення апеляційного суду вбачається, що даним рішенням сторонни повернуті в первісний стан, тобто який діяв до проголошення рішення Трускавецького міського суду від 16.06.2006 року по справі №2-305/2006 р. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В судовому засіданні встановлено, що спірне майно, а саме: земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га вибула з володіння позивача поза її волею, а внаслідок постановлення Трускавецьким міським судом Львівської області рішення, яке в подальшому було скасовано. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Отже з даної норми вбачається, що договір дарування відноситься до безвідплатних правочинів. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається за підставами, що незаборонені законом, зокрема із правочинів, ч. 2 цієї статті, передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині витребувати майна - земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га, що належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 4595, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 059142, виданого 16.03.2004 року, реєстр. № 61 на її прізвище - [PERSON] - з незаконного володіння [PERSON] та визнання за [PERSON] - право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0404 га. є підставним та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0.0404 га, між [PERSON] та [PERSON], то суд приходить до висновку, що в задоволенні такої слід відмовити, оскільки спірна земельна ділянка придбана за договором в особи, яка не мала права її відчужувати, тому власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Outcome: dismissed