Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просить визнати за нею в порядку спадкування за законом обовязкової частки після смерті матері [PERSON], яка померла 21.11.2015 року, право власності на спадкове майно: 1/8 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул.Загороди, 22 в с.Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований з цегли, загальною площею 90,0 м.кв, житловою площею 52,8 м.кв, сарай (Б), побудований з каменю, загальною площею 90,3 м.кв., погріб (Е), побудований з цегли, загальною площею 18,1 м.кв. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її батьку [PERSON] як голові колгоспного двору 25.03.1988 року видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок по вул.Загороди, 22 в с.Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області, другим членом якого була мати [PERSON]. 04.01.2013 року [PERSON] помер. 21.11.2015 року померла [PERSON] З нею на день смерті у спадковому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. [PERSON] займалась похованням матері, доглядала її до дня смерті та прийняла спадщину в належному порядку та у строк, оскільки звернулась до Козівської державної нотаріальної контори. Державним нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкового майна та розяснено, що відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Позивач є пенсіонером за віком, а тому згідно вимог ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві. Просять постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 25.03.1988 року [PERSON] як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок в с.Великий Ходачків по вул.Загороди 22, Козівського району Тернопільської області. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 членів (а.с.21). Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 ріку, виданої Великоходачківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 18.05.2016 року №237, вищевказаний колгоспний двір складався із 2 членів, його головою був [PERSON] та членом [PERSON] (а.с.18). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно ст.ст.120-121, ст.123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Судом встановлено, що 04.01.2013 року у с.Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №197920 від 12.01.2016 р. (а.с.14). Мати позивача [PERSON] померла 21.11.2015 року у с. Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №197919 від 12.01.2016 р. (а.с.15). Згідно довідок Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №916 від 30.12.2015 року та №01 від 04.01.2016 року, на час смерті з [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований; [PERSON] доглядала за мамою [PERSON], після смерті займалась її похованням (а.с.16-17). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] становить житловий будинок з господарськими будівлями (колгоспний двір) по вул.Загороди, 22 в с.Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області (а.с.18-19, 21). [PERSON] є пенсіонером за віком довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААД\~№899148 від 04.11.2009 року (а.с.23). Після смерті [PERSON] позивач в належному порядку та у строк прийняла спадщину, оскільки звернулась із заявою до Козівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, на що була відкрита спадкова справа №162/2015 від 26.11.2015 року (а.с.36). Державним нотаріусом Козівської державної нотаріальної контори [PERSON] 19.05.2016 року позивачу було відмовлено в оформленні спадкового майна, оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Також у Козівській державній нотаріальній конторі зведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] №162/2015 від 26.11.2015 року за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] (а.с.22). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи, що позивач прийняла спадщину в належному порядку, ніхто не оскаржує її право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул.Загороди, 22 в с.Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом обовязкової частки після смерті матері. За встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Outcome: approved