Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона має у власності житловий будинок, розташований за адресою: вул. Зарічна, 74, в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, в якому зареєстрований її онук [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач зареєстрований в її житловому будинку з 04.12.2007 року, ніколи не проживав в даному будинку та не вів спільного господарства. Добровільно знятись з реєстрації відповідач категорично відмовляється. Згідно з рішенням виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Кіровоградської області № 96 від 29.12.2009 року «Про уточнення адресного господарства смт. Вільшанка», номер будинку по вул. Зарічна під №15 змінено на №74. У звязку з наведеним, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Зарічна, 74, смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області. Позивач в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Зарічна, 74, смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 74 -76 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що згідно з дублікатом свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок №1270 від 24.02.1983 року, виданого на підставі рішення виконкому Вільшанської селищної ради народних депутатів №14 від 11.02.1983 року, зареєстрованого в Ульяновському міжміському бюро технічної інвентаризації по праву приватної власності за гр. [PERSON] та записано в реєстрову книгу за №1270 07.10.2009 року, [PERSON] є власником житлового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, розташованого в смт. Вільшанка по вул. Зарічна №15 (а.с.3). Відповідно до домової книги для прописки громадян, в будинку №74 по вул. Зарічна в смт. Вільшанка Вільшанського району зареєстрований, зокрема, [PERSON], [INFO] (а.с.4-7). Згідно з рішенням виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Кіровоградської області № 96 від 29.12.2009 року «Про уточнення адресного господарства смт. Вільшанка», номер будинку по вул. Зарічна, 15 змінено на номер 74 (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої 16.02.2017 року Вільшанською селищною радою Вільшанського району Кіровоградської області за №1253, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [INFO], на протязі багатьох років за даною адресою не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України\~\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28\~\~ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України\~\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача. Між сторонами відсутні будь-які договірні відносини щодо користування житловим будинком. Рішення суду позивачу необхідно для\~\~зняття відповідача з реєстрації відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим будинком позивача, оскільки протягом багатьох років за даною адресою не проживає, іншої домовленості між сторонами не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню. Частиною першою ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий\~збір\~в розмірі 640 грн. 00 коп., виходячи з розміру, встановленого п.3 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved