Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] в м. Тетієві Київської області. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вищевказаної квартири. Відповідачі зареєстровані в квартирі, проте з 2015 року там не проживають і добровільно знятися із реєстраційного обліку не бажають, чим створюють їй перешкоди як власнику квартири в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В підготовче судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не прибув, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не прибули, до судунадіслали заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи визнання позову відповідачами, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в м. Тетієві Київської області, що підтверджується копією договору дарування від 13.12.2014 року (а.с. 6-7) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Розпорядженням Тетіївського міського голови № 15 від 19.02.2016 року вулицю [ADDRESS] перейменовано на вулицю [ADDRESS] (а.с.11). В даній квартирі з 09.01.1997 року зареєстрований колишній чоловік позивача - відповідач по справі [PERSON], [INFO], та з 27.09.2003 року син позивача - відповідач по справі [PERSON] (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 3925 від 04.10.2018 року - а.с. 10 та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 17.10.2018 року - а.с.21,22). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (копія рішення - а.с.9). З 2015 року відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають, що підтверджується поясненнями сторін, зокрема поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві, та письмовим визнанням позову відповідачами. Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім?ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім?ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім?ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи те, що [PERSON] з 2015 року не є членом сім?ї [PERSON] тане відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають понад три роки, але зареєстровані у ній і тим самим чинять перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, зокрема в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved