Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовною заявою до Об'єднаної компанії «Укрвуглереструктуризація» відокремлений підрозділ «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» про поновлення строку звернення до суду, поновлення на роботі, скасуванні наказу №223-к від 09.12.2015 року, зобов'язання провести виплати за листами непрацездатності та стягнення витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що вона знаходилася в трудових відносинах з відповідачем з 20.03.2001 року по 13.12.2015 року, тобто 14 років. З 01.10.2014 року працювала на посаді телефоніста дільниці «Енергомеханічна служба» шахти №2 «Новогродівська» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт», звідки 13.12.2015 року була звільнена на підставі наказу від 09.12.2015 року №223-к, в зв'язку із скороченням штату працівників, за п.1 ст.40 КзпроП України. Вважає своє звільнення незаконним, так як згідно трудового законодавства при скороченні чисельності чи штату працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, а в неї 14 років стажу роботи на даному підприємстві. Крім того, керівництво підприємства не запропонувало їй ніякої іншої вакансії на підприємстві, що також передбачено трудовим законодавством. Крім того, згідно наказу №223-к від 09.12.2015 року вона була звільнена, але 14.12.2015 року вона не знала про це і працювала на своїй посаді, згідно з графіком роботи на той час, який було затверджено на підприємстві на той час. Після зміни, коли вона поверталась з роботи, вона впала та зламала ногу, в зв»язку з чим пішла на лікарняний, та знаходиться на лікуванні по теперішній час. А згідно ст..40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Якби вона була звільнена 13.12.2015 року, то її б ознайомили з наказом про звільнення, вона б не була включена в графік виходів на 14.12.2015 року. Про своє звільнення вона дізналася лише 15.12.2015 року, коли вже знаходилася на лікарняному. В зв'язку з тим, що вона знаходилася на лікуванні в Новогродівській міській лікарні із закритим переломом лівої берцової кістки зі зміщенням, їй було зроблено операцію, вона не могла ходити, та продовжує хворіти досі, вона пропустила місячний строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі. Просить поновити строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, просить поновити її на роботі на посаді телефоніста дільниці «Енергомеханічна служба» шахти №2 «Новогродівська» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт». При поновленні на роботі просить зобов»язати відповідача провести оплату її лікарняних листів непрацездатності. В попереднє судове засідання позивач надала уточнення до позову, в якому також просить скасувати наказ відповідача №223-к від 09.12.2015 року про її звільнення; просить поновити її на роботі на посаді телефоніста дільниці «Енергомеханічна служба» шахти №2 «Новогродівська» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт», у разі неможливості поновлення на цю посаду, просить поновити її на іншу вакантну посаду, з урахуванням її спеціальності та кваліфікації. Просить зобов'язати відповідача провести оплату її листів непрацездатності. Просить також стягнути з відповідача 4000грн. витрат на правову допомогу. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача, згідно наданого письмового заперечення, з позовом не згодний. Пояснює, що відповідно до ст..233 КЗпП України працівника може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач наполягає, що про своє звільнення вона дізналася та отримала трудову книжку 15.12.2015 року. Жодних претензій з її боку про несвоєчасність видачі трудової книжки від неї не надходило. Вважають, що вона пропустила передбачений законом місячний строк звернення до суду. Крім того, на підприємстві проводилось скорочення працівників, тому про наявність вакантних посад, щоб запропонувати позивачу, не могло бути і мови,. Вважають вимоги позивача не обґрунтованими на законі, просять відмовити в позові. Також надав клопотання, в якому просить розглядати справу без їх участі. Вислухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позову [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, згідно трудової книжки позивачки, що вона дійсно з 20.03.2001 року працювала телефоністом на шахті №2 «Новогродівська» Селидівського виробничого об'єднання по видобутку вугілля до 13.12.2015 року. Стаж роботи позивачки з 2001 року складає більш 14 років. За період роботи яких-небудь зауважень по роботі до неї не було, стягнень за порушення трудової дисципліни не мала. Згідно довідки за № 10/683 ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» від 10.11.2015 року [PERSON] з 01.10.2014 року по теперішній час (станом на 10.11.2015 року) працює телефоністом дільниці «Енергомеханічна служба» шахти №2 «Новогродівська» ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація». Згідно довідки за № 321 ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» від 14.11.2014 року [PERSON] з 01.06.2001 року по 30.09.2014 року працювала в ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» на посаді телефоніст, та її середньоденна заробітна, згідно постанови №100, складає 164,47грн. Згідно довідки за № 04/832 ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» від 22.12.2015 року заробітна плата [PERSON] за період з червня 2015 року по листопад 2015 року включно склала 16884,33 грн. Згідно наказу адміністрації відповідача за №101 від 09.10.2015 року «Про скорочення штату шахти №2 «Новогродівська» професія телефоніст, яку займала позивачка, була скорочена. Та згідно списку робітників шахти №2 «Новогродівська» позивач 10.10.2015 року була ознайомлена із вказаним наказом. Згідно попередження №70 від 09.10.2015 року [PERSON], як телефоніст, була попереджена про запланове вивільнення по закінченню терміну двох місяців з моменту вручення попередження. Згідно наказу відповідача за №223-к від 09.10.2015 року позивач з 13.12.2015 року була звільнена, в зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно особової картки працівника [PERSON], вона звільнена 13.12.2015 року, про повідомлення її про це стоїть її підпис. В підтвердження цього, представником відповідача були надані копії табелів виходів робочих та графік виходів робочих в печатному варіанті, де вказано що [PERSON] працювала в зміну з 12-го на 13-те грудня 2015 року. Це ствердження відповідача повністю було спростовано в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які показали, що в грудні 2015 року вони працювали на шахті №2 «Новогродівська». Разом з ними працювала телефоністкою [PERSON] Також вони підтвердили, що [PERSON] працювала в ніч з 12-го на 13-те грудня 2015 року. При цьому, вони вказали, що графік виходів робочих та табель виходів робочих, наданий до суду в печатному вигляді, є не вірним, так як в ньому невірно зазначені дні виходів на роботу, а саме: замість 13-го грудня 2015 року вказано вихід 12-го грудня 2015 року. Також вони зазначили, що на той час офіційно складалися графік та табель виходів робочого часу не в печатному вигляді, а писалися власноруч. Згідно повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру Новогродівської міської лікарні від 17.12.2015 року з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме: 14.12.2015 року біля 10-30 у побуту, на вулиці впала в яму, діагноз: закритий перелом лівої великої берцової кістки із зміщенням. Згідно довідки Селидівської центральної міської лікарні від 18.12.2015 року [PERSON] потребує оперативне лікування в травматологічному відділенні СЦМЛ, діагноз: закритий внутрішньосуставний перелом лівої великої берцової кістки із зміщенням. Згідно листків непрацездатності №771546, 756383, 771943, 116485, 117084 [PERSON] знаходиться на лікуванні: з 14.12.2015 року по 17.12.2015 року; з 18.12.2015 року по 29.12.2015 року; з 30.12.2015 року по 04.01.2016 року; з 04.01.2016 року по 27.01.2016 року; з 28.01.2016 року по 29.02.2016 року; з 29.02.2016 року по 10.03.2016 року; з 10.03.2016 року по 22.04.2016 року відповідно, до теперішнього часу продовжує хворіти. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2922 [PERSON] вона знаходилася на стаціонарному лікуванні з 14.12.2015 року по 18.12.2015 року, де вказано місце роботи - шахта №2, телефоніст, діагноз - закритий уламчатий перелом лівої великоберцової кістки зі зміщенням Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. А позивачка не тільки була тимчасово непрацездатною, а взагалі в день звільнення працювала (що було підтверджено поясненнями свідків). Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця. Але при цьому, згідно пояснень самої позивачки та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вони дійсно були попереджені про майбутнє скорочення штату на підприємстві, але нікому з них не було запропоновано які-небудь вакансії після розірвання трудового договору чи взагалі коли буде проведено зазначене скорочення штату. Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд враховує, що відповідно до ст.233 ЗКпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Заслухавши пояснення сторін з цього питання та дослідивши матеріали справи, суд вважає днем звільнення позивача 15.12.2015 року, згідно підпису в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, та запису дати звільнення в трудовій книжці (копії в матеріалах справи). При цьому свою незгоду з цим позивач перед відповідачем не ставила та не оскаржувала. В зв'язку з вищевказаним у позивача дійсно формально сплив місячний строк звернення до суду, встановлений законом (15.12.2015 року - 15.01.2016 року). Але враховуючи, що цей строк був порушений з поважних причин, дата її звернення до суду- 03.06.2016 року, а весь цей час вона знаходилася на лікуванні з приводу перелому ноги, та за станом здоров я не могла звернутися до суду, суд вважає можливим поновити позивачу строк звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до ч.1,2 ст.235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно ст.40 КзпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Право на матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають всі застраховані громадяни. Загальнообов'язковому соціальному страхуванню підлягають особи, що працюють на умовах трудового договору на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності. Згідно із статтею 256 Кодексу Законів про працю України, допомога з тимчасової непрацездатності виплачується при хворобі, каліцтві, тимчасовому переведенні на іншу роботу, у зв'язку із захворюванням, догляду за хворим членом сім'ї, карантині, санаторно-курортному лікуванні і протезуванні. При хворобі або каліцтві допомога виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. А тому вимоги позивачки про зобов'язання відповідача провести їй виплати за всіма наданими нею листками непрацездатності - підлягають задоволенню. На підставі ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У випадку, коли особа діє в інтересах сторони по справі, бере участь у розгляді справи як представник на підставі довіреності, відомості про те, що вона була допущена до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні, то оплата таких послуг ЦПК України не передбачена. Позивачем був наданий договір про надання правової допомоги та додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 03.06.2016 року про надання адвокатських послуг, укладений між адвокатом [PERSON] та позивачем. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних із розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких у цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється на підставі того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фінансова сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Відповідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст.34 Правил адвокатської етики, адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо); порядок їх погашення ( авансування, оплата по факту в певний строк та інше) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу). Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. При визначенні розміру компенсації слід враховувати ( а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом ( іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту. Позивачем наданий: договір про надання правових послуг, доповнення до договору про встановлення суми вартості цих послуг в сумі 4000грн., акт приймання передачі виконаних робіт з правової допомоги, (а саме: опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції; консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів); підготовка процесуальних документів по справі: позовна заява, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити, постановка питань по справі, підготовка до дебатів, а також участь в розгляді попереднього та судового засідань), а також квитанцію про оплату [PERSON] правових послуг в сумі 4000грн. Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 4000грн., витрат на правову допомогу, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved