Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями за [ADDRESS] , 1/2 частку земельної ділянки площею 0,05 (0,1000/2) призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , 1/2 частки земельної ділянки площею 0,6765 га (0,1353/2) призначеної для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла дочка позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно. Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги (рідна мати померлої), інших спадкоємців за законом та заповітом не має. Власником іншої частки спірного майна а саме: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і 1/2 частки земельних ділянок є [PERSON] , з яким позивачка уклала шлюб. Вважає, що позивач, як єдиний спадкоємець, має право на спадкове майно після смерті доньки, а також на усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Отже у зв`язку з вищевикладеним звернувся до суду із позовом. Ухвалою суду від 17.12.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання (а.с.42). Ухвалою суду від 25.02.2021 підготовче провадження у справі закрито із призначенням справи до судового розгляду. У судове засідання позивачка, представник позивачки не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, натомість позивачка звернулась із заявою до суду, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просили про його задоволення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надійшла заява, згідно якої прохали провести судове засідання за відсутності представника відповідача. Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.28). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №297 (а.с.29). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне нерухоме майно, а саме: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ частки земельних ділянок належали [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 17.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 9191 (а.с. 17). Факт належності нерухомого майна також підтверджується: витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.20); витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.21) Державними актами на право власності на земельні ділянки (а.с. 18-19). Як убачається з копії заяви, [PERSON] , зверталась до Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Листом Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори № 301/01-16 від 15.07.2020 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропущенням встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надання доказів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.12). Відповідно до копії довідки № 20-22/5858 від 02.06.2020 виданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку і ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та померла [INFO] . За вказаною адресою була зареєстрована разом із [PERSON] , 1958 р.н. (а.с.23). Як убачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що було зареєстровано 24.06.2020 за актовим записом №84 (а.с.22). Згідно акту опитування сусідів від 29.07.2020, затвердженого Головою ОСН «Тріада», [PERSON] , на день смерті, а саме 26.06.2009 перебувала на реєстраційному обліку та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] , яка проживає за зазначеною адресою на день складання акту (а.с.13). Згідно акту опитування сусідів від 29.07.2020, затвердженого Головою правлення ОСББ «Добровольського 9», [PERSON] , на день смерті, а саме 26.06.2009 перебувала на реєстраційному обліку та проживала за адресою: [ADDRESS] , з 2000 року по 2009 рік, разом із матір`ю [PERSON] (а.с.14). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1,,ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, статтею 1266 ЦК України визначено право спадкування з правом представлення. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у 2 та 3 абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. За змістом приписів ст.16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Також, суд вважає, доведеним той факт, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved