Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Мелітопольський завод «Гідромаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона, [PERSON] з 14.07.2014 року працювала на ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на посаді комірника. В подальшому її було звільнено з даного підприємства за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати в сумі 9123,71грн. Відповідачем у день звільнення розрахунок із нею не було проведено. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день звернення до суду в порядку ст. 117 КЗпП України становить: середньоденний заробіток - 168,79грн. Сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день звернення до суду складає 19073,27грн. Вона неодноразово зверталась до відповідача з питанням щодо виплати їй нарахованої заробітної плати, однак постійно отримувала лише обіцянки та по теперішній час відповідачем не виплачена сума заборгованості по заробітній платі. Так, несвоєчасною виплатою заробітної плати їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що більше двох років вона не могла отримати належну їй заробітну плату, вона вимушена була значно зменшити свої витрати. Окрім того, вона вимушена була позичати кошти у своїх рідних, після чого відчувала постійне пригнічення. Свої моральні страждання, вона оцінює виходячи з тривалості та глибини моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках у розмірі 5000,00грн. Тому вона просить суд стягнути з ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на її користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 9123,71грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 19073,27грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00грн. В судове засідання позивача не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розглянути справу в заочному порядку. В судове засідання представник відповідача не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» та повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.1, 3, 4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5\~ст.263\~ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] відповідно до наказу № 59-к від 14.07.2014 року працювала на ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на посаді комірника та в подальшому 04.09.2018 року наказом № 67-к від 27 серпня 2018 року її було звільнено з даного підприємства за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.8). Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і про вести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно довідки від 18.09.2018р. №326 ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» має заборгованість перед [PERSON] з нарахованої, але не виплаченої оплати праці у загальній сумі 9123,71грн. (а.с.6). Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, визначено: „п.8. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно ст.\~117\~КЗпП України, у разі несвоєчасного розрахунку роботодавець повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до моменту фактичного розрахунку. Згідно наданої позивачу довідки ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» по заробітній платі, на підставі здійсненого ним розрахунку середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 168,79грн. на день (а.с.7). Так, згідно наведено у позові розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день звернення до суду, а саме з 04.09.2018р. по 13.02.2019р. становить 19073,27грн., та складається з наступного: 168,79 х 113 р.дн. = 19073,27грн. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, те, що сума не виплаченої заробітної плати по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на даний\~час не\~погашена, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 1, 3, 4, 31 ЦПК України). Так, несвоєчасною виплатою заробітної плати позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що більше двох років вона не могла отримати належну їй заробітну плату, вона вимушена була значно зменшити свої витрати, оскільки їй ледве вистачало коштів на оплату комунальних послуг, вона вимушена відмовлятись від звичного для неї харчування та способу життя. Окрім того, вона вимушена була позичати кошти у своїх рідних, після чого відчувала постійне пригнічення Тому суд вважає, що у відповідності до ст.237-1 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. (пять тисяч грн.00 коп.). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин Згідно із ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги позивача задоволено, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704грн.80коп.

Outcome: approved