Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, 05.11.1998 року між ними укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 635. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Однак, життя у сторін не склалося, більше семи років вони спільно не проживають, між сторонами припинено будь - які сімейні та шлюбні відносини. Позивач зазначає, що немає сенсу підтримувати шлюб, який існує тільки формально, оскільки подальше спільне життя не можливе, а тому цей шлюб суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. А тому на підставі вищенаведеного, збереження їх сім`ї та подальше спільне життя є неможливим. Окрім того, з травня 2012 року, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання спільних дітей, які потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування та витрат на навчання. Також відповідач участі у вихованні дітей не приймає, та не виконує жодний з обов`язків покладених на нього законом, як на батька. Відтак, позивачка просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати, місце проживання доньки визначити з нею, стягнути на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, позов підлягає до задоволення наступних підстав. Як встановлено по справі, 05.11.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 635, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народились діти, син - [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Як встановлено згідно пояснень позивача в позовній заяві спільне життя у сторін не склалося через втрату взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки, втрату почуття любові дружби та поваги. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що сімейні стосунки між ними припинено з травня 2012 року, про що свідчить зміст позовної заяви. Також, як встановлено в ході розгляду справи, батько не бере участі у забезпеченні, розвитку та вихованні малолітньої доньки. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, про що свідчить зміст поданої ним заяви. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 183 СК України Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, визнання відповідачем позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, також стягнувши з [PERSON] в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 183 СК України, у частці від доходу батька, в розмірі 1/3, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги позивачки про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з мамою, суд приходить до наступного. Згідно вимог статті 160 Сімейного кодексу України, яка регламентує право батьків на визначення місця проживання дитини , вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. По справі встановлено, що батьки неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] та батько [PERSON] проживають окремо. Також встановлено, що на час розгляду судом справи, [PERSON] , [INFO] , досягла чотирнадцятирічного віку. Тому, враховуючи вимоги ст. 160 СК України та встановлені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial