Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1992 року року, в якому у них народилися двоє дітей, син Ростислав, [INFO], та дочка Вікторія, [INFO]. Поряд з тим, зазначила, що з роками відповідач почав зловживати спиртними напоями, на грунті чого між ними часто виникали сварки та скандали, під час яких він не один раз застосовував по відношенні до неї фізичну силу. Довгий час ніде не працював, не дбав про матеріальне становище сім»ї. На зауваження належним чином не реагував, своєї поведнки не змінював. А тому, вважає, що за таких обставин шлюб між ними існує формально і просила суд такий між ними розірвати. Позивач [PERSON] на розгляд справи не з»явилася. В поданій до суду заяві просила справу слухати у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує. надала згоду на заочний розгляд справи, крім цього просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Сердюк». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомленим у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серія 1-ИД № 022178, повторно виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 22 серпня 2006 року, сторони зареєстрували шлюб 22 серпня 1992 року у Заліській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 09. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Сердюк». В шлюбі у них народилися двоє дітей, син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім та дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Також судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, такі не підтримують. Взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. В наданий судом строк сторони примирення не досягли. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved