Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що сторони з 05.05.2007 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2015 року. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що [PERSON] працює за кордоном, однак не надає належної матеріальної допомоги своїм дітям. За інформацією, відповідач має достатній рівень доходів та як батько, будучи здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на обох дітей. За таких обставин, позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на доньку та сина у твердій грошовій сумі в розмірі 11000,00 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі із викликом сторін. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками надіслано відповідачу [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням. 07.03.2019 року до суду відповідачем подано відзив на позов із додатками, в якому останній позовні вимоги визнав частково та просив стягувати з нього аліменти на обох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування відзиву [PERSON] зазначає, що він дійсно на підставі трудового договору офіційно працює каменярем у [PERSON] та отримує заробітну плату, при цьому винаймає житло. Після розірвання шлюбу він постійно спілкується із дітьми, щомісяця ним здійснюються грошові перекази на рахунок позивача в розмірі від 2000,00 грн до 3500,00 грн, він постійно купує одяг для дітей, іграшки, здійснює оплату за дитячий садочок та заняття у музичній школі, що підтверджується відповідними квитанціями та товарними чеками. Відповідач також зазначає, що його батьки-пенсіонери, постійно хворіють і також потребують утримання, яке він їм надає. У визначений ухвалою суду від 11.02.2019 року строк, позивач подала відповідь на відзив, де зазначає, що викладені відповідачем обставини спілкування з дітьми та надання коштів на їх утримання є неправдивими, такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що деколи матеріальну допомогу надають батьки відповідача. Ставить під сумнів розмір отримуваної відповідачем заробітної плати, оскільки ним не надано копії трудового договору із зазначенням посади та розміру заробітної плати, навівши дані з [PERSON]. Вказує, що доводи про оренду житла за місцем роботи відповідними доказами не доведені. Разом з тим, у відповіді на відзив позивач зменшила розмір позовних вимог та просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 7000,00 грн щомісячно на обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] скориставшись своїм правом подав заперечення на відповідь на відзив, де зазначає про справжність довідки про його доходи, засвідчення її перекладу, а її наявність не лише підтверджує існування трудових правовідносин, а й розмір заробітної плати та утриманих податків. Вказує, що посилання позивача на обставину, що він не несе витрати, повязані із наймом житла ґрунтуються на припущеннях. Разом із тим, [PERSON], з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму на одну дитину, зазначив про часткове визнання ним позову та просив стягувати з нього аліменти на дітей в розмірі 2500,00 грн. Суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків, виходячи з засад належності та допустимості доказів, про що постановлена ухвала із занесенням до протоколу судового засідання. Позивач клопотання про виклик свідків не заявляла. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки та сина в розмірі 7000,00 грн. підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково в розмірі 2500,00 грн, надала пояснення аналогічні поясненням, викладеним у відзиві та запереченні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 05.05.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2015 року (справа №127/21683/15-ц). Сторони по справі є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-Ам №093781 від 10.12.2007 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №247364 від 06.03.2013 року (а.с.5,11). Згідно з довідкою Приватного підприємства «Бокуд» від 25.01.2019 року №586, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Разом із нею за цією адресою проживають: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.6). За довідкою Вінницької обласної дитячо-юнацької спортивної шкоди із складно-координаційних видів спорту від 12.03.2019 року №51 позивач [PERSON] працює секретарем-друкаркою в цьому закладі та отримує заробітну плату, що загалом за період з січня 2018 року по лютий 2019 року становить за нарахуванням 60214,13 грн, в середньому (за останні два місяці) 4173,00 грн в місяць (а.с.79). Відповідач [PERSON] працює за договором з 01.12.2016 року у [PERSON] каменярем. За даними довідки від 22.02.2019 року його заробітна плата за нарахуваннями в грудні 2018 року та січні 2019 року становить відповідно 2100,00 та 2250,00 польських злотих, після відрахувань - відповідно 1530 та 1633,78 польських злотих (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на їх отримання становить близько 12000,00 грн в місяць). Суд бере до уваги вказану довідку, видану роботодавцем, з урахуванням Закону України «Про міжнародне приватне право» та Договору між Україною і [PERSON] про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах та розяснень Міністерства юстиції України від 11.05.2010 року №26-26/291 щодо застосування міжнародних договорів. Згідно довідки про склад сімї, виданої ОСББ «Келецька 41» від 22.02.2019 року відповідач зареєстрований, але не проживає, за адресою: [ADDRESS], разом із батьками [PERSON] та [PERSON] Останні є пенсіонерами, отримують пенсію за віком та по інвалідності відповідно. Батько відповідача також працює в ПП «Особняк Центр» мулярем. Відповідач в певній мірі надає допомогу в утриманні дітей, що підтверджуються поштовими переказами. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум визначає мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини як вартісна величина, достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Дітям [PERSON] виповнилося 11 років, а [PERSON] 6 років. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зі встановлених обставин по справі суд дійшов висновку, що відповідач в певній мірі надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Твердження позивача про не надання такої допомоги спростовуються матеріалами справи, зокрема поштовими переказами. Щодо посилання позивача на здійснення цієї допомоги батьками [PERSON], то суд не виключає такої допомоги, однак звертає увагу на розмір їхнього доходу. Отже, в суду відсутні підстави вважати відповідача таким, що в повній мірі не виконує чи ухиляється від виконання обовязку по утриманню дітей. Разом з тим, суд вважає, що звернення позивача до суду з цим позовом є бажанням останньої в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд дійшов висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. [PERSON], звертаючись до суду, просить визначити аліменти саме в твердій грошовій сумі, а тому цей спосіб стягнення аліментів суд бере до уваги. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує обовязок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомогу. При цьому суд бере до уваги його рівень доходу, що підтверджується відповідною довідкою. Даний доказ для суду є переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів. Позивач, заперечуючи щодо наданого рівня доходу відповідача, жодних належних та допустимих доказів щодо цього не надала. [PERSON] не є належним доказом щодо розміру доходу відповідача. Доводи позивача з цього приводу ґрунтуються на припущеннях, що не може бути доказом в силу положень ст.81 ЦПК України. Не підтверджено позивачем і її доводи про придбання відповідачем автомобіля. Суд неодноразово, відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, розяснював позивачу її права та обовязки щодо надання доказів та щодо сприяння суду у здійсненню її прав, в тому числі і шляхом судового доручення, попереджав про наслідки таких дій, однак позивач своїми правами не скористалася. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому,\~зважаючи на\~реальні і\~розумні потреби\~в матеріальному\~утриманні обох\~дітей,\~взаємний обовязок\~батьків по\~їх утриманню,\~встановлені обставини,\~що мають\~значення в\~їх сукупності,\~вважає розумним\~та справедливим\~стягнення аліментів\~на утримання\~дітей в\~твердій грошовій\~сумі,\~яка підлягає\~індексації відповідно\~до закону,\~в розмірі\~по 2000,00\~грн на\~кожну дитину\~щомісячно. При цьому, суд не взяв до уваги твердження відповідача про перебування на його утриманні батьків, зважаючи, що ним не надано належних та допустимих доказів щодо цієї обставини. Копії їх пенсійних посвідчень не є доказом, що особи перебувають на його утриманні. При цьому суд звертає увагу, що батько відповідача також працює і відповідно отримує заробітну плату. Виконання ж сином обовязків по наданню допомоги своїм батькам не звільняє його від виконання обовязку по утриманню дітей та не обмежує цих виплат . Щодо посилання відповідача на його витрати з наймом житла, то суд погоджується з твердженням позивача про ненадання відповідачем доказів про витрати з цього приводу. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України щодо яких сторонами надані належні та допустимі докази. Суд\~також зауважує,\~що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд\~вважає за\~необхідне роз'яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~зобов'язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). В\~разі невиконання\~цього обовязку\~в добровільному\~порядку особа\~має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат\~на дитину\~(дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто в даній справі з 25.01.2019 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial