Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обгрунтування позову вказала, що перебуває у зареєстрованому 10.09.2016 року з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . З 2019 року фактичні сімейні відносини з відповідачем припинені, вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після припинення фактичних сімейних відносин, дитина проживає разом з нею. перебуває на її утриманні. Відповідач наполягав, щоб дитина залишилася проживатьи з ним. тому виник конфлікт та вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 18.05.2020 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з ним. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 травня 2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 серпня 2021 року прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини, провадження у справі за позовом [PERSON] закрито. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачем подано заяву про визнання позову, просив провести розгляд справи у відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому 10 вересня 2016 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2019 року (арк. справи 6). Згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень за №766/1676/20, шлюб між сторонами розірвано (арк. справи 55-56). Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.11.2019 року (арк. справи 5). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.08.2020 р. складеного Службою у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 3 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 1 кімнати. Приміщення (кімната) житлового будинку у гуртожитку (власне). У блоці 5 кімнат, кухня, душ, туалет сумісного користування. Газо, водопостачання та електропостачання у кімнаті (15,5 кв.м) - двоповерхове ліжко, стіл, мікрохвильована піч, холодильник, шафа. Окреме спальне місце (двоповерхове ліжко), місце для одягу. Створено умови для проживання дитини (арк. справи 67). Згідно акту обстеження умов проживання від 05.08.2020 р. складеного Службою у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 1 поверсі 5 поверхового будинку, гуртожиток з правом оформлення власності на житло. Кімната у блоці (всього 2 кімнати, у другій живе сусідка), площа 10,4 кв.м. Туалет та душ сумісний у блоці. В кімнаті є диван, холодильник, інд. плита, мікрохвильова піч, ноутбук. Чисто, затишно. Санітарно-побутові умови добрі. Рекомендовано придбати окреме ліжко. Створено умови для перебування дитини (арк. справи 68). Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради №126 від 09.10.2020р., в інтересах дитини, виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (арк. справи 77). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матірю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, вона має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, з врахуванням визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 13 серпня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved