Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі на кожну дитину у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 21.06.2009 року сторони по справі уклали шлюб у виконавчому комітеті Білоліської сільської ради Татарбунарского району Одеської області, про що було зроблено актовий запис №8. Діти проживають біля позивачки. Посилаючись на те, що [PERSON] не бажає добровільно брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, позивачка вважає що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, надавши також уточнену позовну заяву, відповідно до якої зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей по 500 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідач до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, визнавши уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній письмові докази, суд вважає, що позовна заява з уточненнями до неї підлягає задоволенню з огляду на таке. Як підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 104629 (а.с.4) 21.06.2009 року був укладений шлюб між [PERSON] та Бобок /Вакаренко/ [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження серії І-ЖД № 216383, виданого 24.02.2010 року виконавчим комітетом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.5), серії І-ЖД № 247448, виданого 17.03.2011 року виконавчим комітетом Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.6). З довідки виконкому Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 30.05.2016 року №13 вбачається, що діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.8). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою ВР України №789-ХІІі від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2009 року. На теперішній час останні проживають окремо, не спілкуються між собою, однак від шлюбу мають неповнолітніх дітей, які потребують витрат на харчування, навчання та повноцінний розвиток, [PERSON] є батьком цих дітей та повинен брати участь в їх утриманні. Беручи до уваги відсутність доказів в матеріалах справи на підтвердження наявності у [PERSON] офіційного працевлаштування та стабільного регулярного доходу, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій формі у розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, на утримання останніх до досягнення ними повноліття, проти чого відповідач не заперечував. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу. На підставі викладеного,

Outcome: approved