Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради про визначення встановлення факту спільного проживання однією сімєю її, [PERSON], та [PERSON] без реєстрації шлюбу з серпня 1976 року по день його смерті 08 серпня 2013 року, а також визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у вигляді однієї третьої частини квартири [ADDRESS] (Артемівського) району Донецької області, у три місці з моменту вступу рішення в законну силу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 серпня 2013 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, проте, позивач до нотаріуса не зверталась, оскільки вважала себе єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка. На теперішній час позивачу стало відомо, що вона не є спадкоємцем першої черги як дружина, що пережила чоловіка, оскільки шлюб зі спадкодавцем не був зареєстрований належним чином. Разом з тим, позивач зазначає, що з серпня 1976 року вона зі стойка М.І. проживали сімєю в квартирі № 20, розташованій в будинку № 9 по вулиці Первомайській в селі Парасковіївка Артемівського району Донецької області, яка перебувала у користуванні позивача, а з лютого 1991 року у даній квартирі також був зареєстрований [PERSON] Всі родичі, друзі, знайомі, сусіди сприймали позивача зі [PERSON] як сімю. Вони не тільки проживали разом, але і вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Спільних дітей у шлюбі пара не мала, але виховувала сина позивача від першого шлюбу. 28 серпня 1996 року сімї позивача перейшла у власність вищевказана квартира, співвласниками якої стали: позивач, її чоловік [PERSON] та її син [PERSON]. Після поховання чоловіка позивач фактично вступила в управління та володіння майном, що належить чоловіку, а саме 1/3 частини вищевказаної квартири. Проте, для прийняття спадщини після померлого чоловіка позивачу необхідно встановити факт спільного проживання з ним однією сімєю та визначити додатковий строк для прийняття спадщини після його смерті, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Пояснила, що після смерті чоловіка [PERSON] у серпні 2013 року вона продовжила проживати у квартирі, що належить на праві спільної власності їй, померлому чоловіку та її сину від першого шлюбу [PERSON] Вона вважала, що як дружина фактично прийняла спадкове майно та не мала необхідності звертатись до нотаріуса саме у шестимісячний строк для прийняття спадщини. Лише у 2017 році, після звернення до нотаріуса, позивач дізналась, що через відсутність реєстрації шлюбу вона не прийняла спадщину і для цього їй необхідно встановити факт проживання однією сімєю з померлим чоловіком та отримати рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також зазначила, що проживає з сином, який є інвалідом, самостійно не пересувається та потребує постійного стороннього догляду, що також ускладнило та затягнуло звернення позивача до нотаріуса, внаслідок чого вона пропустила строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, також підтримав позо зовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що позивач з 1976 року дійсно проживала однією сімєю зі [PERSON], все село вважало їх чоловіком та дружиною, внаслідок чого після смерті чоловіка позивач вважала, що, будучи єдиною спадкоємицею померлого, фактично прийняла спадкове майно у вигляді 1/3 частини їх спільної квартири. Внаслідок викладеного, для прийняття спадщини позивачу необхідно встановити факт проживання її однією сімєю зі [PERSON], та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Представник відповідача [PERSON] міської ради до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, міським головою надано до суду відзив на заяву, у якому просив справу розглянути за відсутності представника відповідача, зазначивши, що не заперечує проти визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту проживання однією сімєю. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт проживання однією сімєю позивача з померлим [PERSON], зазначивши, що більше тридцяти років вони є сусідами сімї позивача, яка весь цей час проживала разом зі [PERSON], аж до його смерті в 2013 році. Всі знайомі та сусіди вважали їх сімєю. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди… Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 703455 від 09 серпня 2013 року, виданого виконкомом Парасковіївської сільської ради Артемівського району Донецької області (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28 серпня 1996 року[ADDRESS], розташована в будинку № 9 по вулиці Первомайська в селі Парасковіївка Артемівського району Донецької області, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Згідно довідки [PERSON] міської ради Донецької області № 445 від 04 травня 2017 року [PERSON] з 27 лютого 1991 року по день смерті 08 серпня 2013 року був зареєстрований та проживав в [INFO]. Також за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] з 02 лютого 1978 року по даний час та [PERSON] з 26 листопада 1993 року по даний час (а.с. 7). Відповідно до акту про встановлення факту сумісного проживання від 04 травня 2017 року, складеного комісією [PERSON] міської ради за участю сусідів, в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] по день смерті 08 серпня 2013 року, також з ним були зареєстровані [PERSON] з 02 лютого 1978 року по даний час та [PERSON] з 26 листопада 1993 року по даний час (а.с. 6). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48218529 від 27 червня 2017 року після померлого 08 серпня 2013 року [PERSON] спадкова справа не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 34-35). У відповідності до ст. 256 ч.1 п. 5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. У відповідності до положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, в тому числі, коли підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку факт родинних стосунків, який позивач просить встановити безпосередньо породжує юридичні наслідки: встановлення цього факту необхідне позивачу для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Отже підлягає встановленню факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та нині покійним [PERSON] з серпня 1976 року по день його смерті 08 серпня 2013 року, про що свідчать матеріали справи та відповідні докази і ці обставини не заперечувалися сторонами спору. Щодо вимог позивача про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого 08 серпня 2013 року [PERSON], суд зазначає наступне. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як зазначив ВССУ у п. 2 узагальнення «Про судову практику цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В обґрунтування поважності пропуску строку на подачу заяви для прийняття спадщини після померлого чоловіка позивачем повідомлено суду, що вона проживає разом з сином, який є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, що ускладнило можливість для позивача звернутись вчасно до нотаріуса для оформлення спадщини, що також ускладнив і факт проведення на території Донецької області антитерористичної операції. В судовому засіданні представником позивача на підтвердження слів позивача надано копію посвідчення серії Б № 011328 від 10 січня 2006 року, згідно якого [PERSON] є інвалідом першої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 37), при цьому факт проживання позивача з сином підтверджується дослідженими судом довідкою [PERSON] міської ради та актом про встановлення факту сумісного проживання. Беручи до уваги проміжок часу термін, який був пропущений позивачем, причини пропуску строку, і інші встановлені обставини подій, суд приходить до висновку, що позивачем строк пропущено з поважної причини, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved