Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить поділити спільне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу та визнати за нею право власності на квартиру, стягнувши компенсацію на користь відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 26 серпня 2000 року, перебувала у шлюбі з відповідачем, шлюб розірвано в січні 2008 року. 9 вересня 2005 року, під час перебування у шлюбі, придбали квартиру 88 в будинку 6 по Східному кварталу в м. Марганець за 20000 гривень. Зазначенні кошти були сплачені за рахунок грошей, отриманих в кредит, згідно кредитного договору від 26 вересня 2005 року, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] До моменту розлучення сплачено кредит в сумі 11202 грн.15 коп. Після розірвання шлюбу відповідач кошти за кредитним договором не сплачував, 20 лютого 2009 року уклала з банком договір поруки. Відповідно до зазначеного договору поруки сплатила 33644 грн.37 коп. З відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Квартира є неподільною, частка в квартирі незначна, тому просить визнати за нею право власності на квартиру за нею та стягнути компенсацію на користь відповідача. В судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснила, що з 2008 року їй не відомо місцеперебування відповідача, вона проживає в квартирі, сплачує комунальні послуги та не має згоди оформити субсидію, оскільки не є власником квартири. Вона сама сплатила банку кошти, що підтверджується довідкою банку, частина відповідача є мізерною, спільне проживання не можливе. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідно до ст. 74 ЦПК України відповідача було повідомлено про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. При цьому суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 серпня 2000 року позивач [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, зареєстрували шлюб з у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Марганецької міської ради (актовий запис № 144), який був розірваний рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області , на підставі якого видано свідоцтво про розірвання шлюбу 29 січня 2008 року І-КИ 081097. 9 вересня 2005 року між [PERSON] та укладено договір купівлі-продажу квартири 88 в будинку 6 по Східному кварталі в м.Марганець та придбано зазначену квартиру за 20000 гривень. 26 вересня 2005 року [PERSON] укладено кредитник договір з ПАТ КБ «Приватбанк» та надано кредит в сумі 17600 гривень для придбання житла. Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набути за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Стаття 68 СК України встановлює, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від встановлено, що сторони припинили ведення спільного господарства з 2000 року. На час розірвання шлюбу спільно сплачено 11202 грн.15 коп. В судовому засіданні встановлено та підтверджено довідкою КБ Приватбанк, що кошти за кредитним договором з лютого 2009 року сплачувала позивачка. Всього позивачкою сплачено, після припинення шлюбних відносин, 33 644 грн.37 коп. Загальна вартість квартири складає 44846 грн.52 коп., із них 5601 грн.01 коп. частка відповідача, 33644 грн.37 коп. частка позивачки. Згідно акту МГКП «Житлове господарство» [PERSON] не проживає в квартирі 88 буд.6 по Східному кварталі в м.Марганець з травня 2008 року. Місцезнаходження відповідача не відомо.Добровільно розділити спільне майно не має можливості. Стаття 183 ЦК України встановлює, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати ї цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд дійшов висновку, що у розумінні ст. 183 ЦК України квартира, є неподільною річчю, оскільки її не можливо розділи в натурі, частка відповідача є незначною, суд вважає, що квартиру можливо залишити у власності позивачки, з якої стягнути на користь Відповідача ? частину коштів, сплачених в період шлюбу 55601 грн.01 коп. та припинити право спільної сумісної власності подружжя на нього.

Outcome: approved