Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] половину вартості навчання їх спільного сина [PERSON] в ДП «Київський хореографічний коледж» в сумі 20000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що син був студентом ДП «Київський хореографічний коледж» по 30.06.2019 року. В період з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року позивач самостійно перерахувала на рахунок коледжу 40000 гривень за навчання сина, а відповідач, як батько, половину вартості навчання відшкодувати відмовляється. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який по [INFO] навчався в ДП «Київський хореографічний коледж», що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.5), копією довідки з навчального закладу № 169 від 25.10.2018 року (а.с.3) та копіями договорів про надання освітніх послуг від 22.08.2017 року та від 03.09.2018 року (а.с.19-22). В період з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року позивач в рахунок оплати за навчання сина внесла на рахунок навчального закладу грошові кошти в сумі 40000 гривень, що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів (а.с.11-18), з яких 20000 гривень просить стягнути з відповідача в якості додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд постановою у справі № 622/373/16-ц від 29.01.2018 року роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Як встановлено в судовому засіданні, син сторін [PERSON] під час навчання в ДП «Київський хореографічний коледж» в період з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року був повнолітнім, відповідач в цей період сплачував аліменти на його утримання у зв`язку з навчанням до досягнення ним двадцяти трьох років, що в судовому засіданні підтвердили сторони, а тому суд вважає, що відповідач виконав свій обов`язок, передбачений ст. 199 СК України. Вартість навчання [PERSON] в ДП «Київський хореографічний коледж» з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а тому, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем, а тому в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed