Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 27 вересня 2007 року вона одружилася з [PERSON] . Шлюб зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис за № 623. Зазначає,\~що під\~час спільного\~проживання виявилося,\~що у\~них з\~чоловіком різні\~погляди на\~життя,\~що відображалося\~зокрема у\~відсутності порозуміння\~між ними,\~постійними сварками. Подальше\~спільне сімейне\~проживання з\~відповідачем є\~неможливим,\~а збереження\~ \~шлюбу суперечить\~її інтересам.У шлюбі сторони фактично проживали до 2011 року, з того часу відповідач жодного разу не з`являвся за адресою спільного проживання та не телефонував. Спільних дітей і спільно набутого майна вони не мають, почуття любові та поваги між ними втрачено. На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У судове засідання позивач не з`явилася, однак, 12 листопада 2020 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі матеріалами, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач у\~судове засідання\~ не\~з`явився також, 13 листопада 2020 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги визнає повністю, просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видано 25 вересня 2018 року, громадянка України [PERSON] та громадянин Польщі [PERSON] , 27 вересня 2007 року уклали шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис №623. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через розходження поглядів на шлюб та сім`ю, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують з 2011 року. Спільних дітей і спільно набутого майна сторони не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знаходить. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 49 ЦПК України\~відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, повне визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позов слід задовольнити, а шлюб\~\~розірвати. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути сплачений позивачкою судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved