Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третьої особи: відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, в якій просить поновити її порушене право користування та розпорядження своїм майном; визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, який розташований за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Пушкіна, буд. 7. Позивач посилається на те, що вона є власником 2/3 частин спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.09.2004 року, та 1/3 частини зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2004 року. На час укладання договору купівлі-продажу у житловому будинку був зареєстрований [PERSON], відповідач по справі, який за спірною адресою ніколи фактично не мешкав та відповідно не має у вказаному житловому будинку а ні особистих речей, а ні будь-яких інших предметів вжитку. Відповідач має інше житло, на словах не суперечить знятися з реєстрації, але добровільно до цього часу так і не знявся. Протягом всього часу реєстрації за вказаною адресою відсутній, не намагався оселитися в ньому, витрати по утриманню житла не несе, його реєстрація в будинку перешкоджає позивачу оформити субсидію на оплату комунальних послуг, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, у разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, \~дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та \~відповідні їм правовідносини. Спірний житловий будинок, житловою площею 29,7 кв.м., за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Пушкіна, буд. 7, належить [PERSON], позивачу по справі, на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2004 року (а.с.13), що також підтверджується витягами про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 14.09.2004 року та про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.09.2004 року (а.с.15). В довідці КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 16.05.2017 року зазначено, що за вищевказаною адресою по теперішній час зареєстровані [PERSON], позивач по справі, та [PERSON], відповідач по справі (а.с.12), що також підтверджується копією домової книги (а.с.19-21). Згідно матеріалів справи відповідач після одруження переїхав жити до м. Харкова, де придбав своє житло, з 2003 року гр. [PERSON] за адресою: м. Лозова, вул. Пушкіна, буд. 7 фактично не проживав. Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється \~на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести \~ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Конституція України ( ст. 47)\~ проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), захищає право на повагу до приватного життя. Складовою права на приватне життя є недоторканість житла. В протоколі 1 до Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно Постанови\~ Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на\~підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно із ч.3 ст. 347 ЦУК України, у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. Отже, не зняття з реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою порушує право власності позивача та створює перешкоди у розпорядженні його майном. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved