Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання нікчемним договору про розподіл майна подружжя від 14 вересня 2011 р. пославшись на те, що всупереч вимог ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України вказаний договір не був нотаріально посвідчений. Обґрунтовуючи обраний спосіб захисту порушених прав позивач зазначила, що має намір звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, але наявність вищевказаного договору, нікчемність якого відповідачем не визнається, перешкоджає їй це зробити. [PERSON], не визнаючи первісний позов, пред'явив до [PERSON] зустрічний позов про визнання договору про розподіл майна подружжя дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. В обґрунтування вимог [PERSON] вказав, що 14 вересня 2011 р. сторони добровільно уклали договір про поділ майна подружжя, досягнувши взаємної згоди щодо предмету та умов договору, домовившись в подальшому посвідчити його нотаріально. [PERSON] вживалися заходи щодо запрошення [PERSON] до нотаріуса, проте вона ухилилася від нотаріального посвідчення договору. 1 жовтня 2012 р. під час розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] не заявляла жодних майнових вимог до [PERSON], і ця обставина свідчить про те, що вона в повному обсязі погодилася та прийняла умови письмового договору про поділ майна. Після укладення вказаного договору [PERSON] виконано всі його умови: він залишив квартиру [ADDRESS] в користування своєму сину [PERSON] і сплачує за неї комунальні послуги. [PERSON] вільно користується вказаною квартирою і до звернення до суду з позовом будь-яких вимог щодо зміни чи не визнання умов договору не заявляла. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, вимоги зустрічного позову не визнали. В обґрунтування заперечень вказали, що з письмовою вимогою щодо нотаріального посвідчення договору [PERSON] до позивача ніколи не звертався, а наданий ним лист є підробкою. Окрім того предметом оспорюваного договору є відчуження належної позивачу відповідно до закону ? частини квартири та право користування іншою квартирою неповнолітнім сином сторін, а відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та речових обтяжень» такий договір підлягає обов'язковій державній реєстрації, що відповідно до роз'яснень Верховного Суду України виключає застосування норми ч. 2 ст. 220 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, підтримав вимоги зустрічного позову пославшись на викладені у зустрічній позовній заяві обставини. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З 10 липня 2004 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 64), який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 жовтня 2012 р. (а.с. 9). 14 вересня 2011 р., тобто ще до розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали договір про розподіл майна подружжя, відповідно до умов якого придбана за час їх шлюбу і оформлена на ім'я [PERSON] квартира [ADDRESS] залишається у власності [PERSON], а придбана [PERSON] до шлюбу квартира [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, проте подальше володіння, розпорядження і користування нею здійснюється сином [PERSON] після досягнення ним повноліття (а.с. 8). Доводи первісного позову про нікчемність вказаного договору суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно з приписом абзацу 2 частини 2 статті 69 Сімейного кодексу України договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Судом встановлено, що договір про розподіл майна подружжя від 14 вересня 2011 р. було укладено у простій письмовій формі без дотримання передбаченої законом нотаріальної форми, а отже за правилами частини 1 статті 220 ЦК України такий договір є нікчемним. [PERSON] просить визнати договір дійсним посилаючись на положення частини 2 статті 220 ЦК України, яка надає суду право визнати дійсність нотаріально не посвідченого договору, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Проте обставини, які дають суду підстави визнати договір дійсним, [PERSON] не доведені. Так договір про поділ майна подружжя за своїм змістом не відповідає вимогам ст.ст.69, 70, 71 Сімейного кодексу України, оскільки фактично він передбачає не поділ майна подружжя, а містить умови, за яких у власності чоловіка залишається як квартира, придбана у шлюбі, так і квартира, придбана ним до шлюбу. При цьому зміст пункту 5.1. договору не дає змоги з'ясувати, що сторони мали на увазі, коли передбачили: «квартира за номером 328, яка знаходиться у будинку за номером 7, що розташований на вулиці Ревуцького в м. Києві. Квартира придбала на ім'я [PERSON] є його особистою приватною власністю, та придбана до вступу у шлюб…. Подальше володіння, розпорядження і користування нею здійснюється сином [PERSON] самостійно, але після досягнення повноліття, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження з боку [PERSON]». З огляду на вказане, немає підстав вважати, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, як немає і підстав вважати [PERSON] добросовісною стороною цього договору, яка виконала його умови. Копія листа, який наче б-то направлявся [PERSON] (а.с. 151), при відсутності доказів його одержання останньою, не доводить, що саме [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення договору, а інших доказів на підтвердження цієї обставини [PERSON] не надав. З огляду на встановлені обставини суд відмовляє у зустрічному позові за недоведеністю вимог. Враховуючи, що встановлена законом нікчемність договору, укладеного без дотримання передбаченої законом нотаріальної форми, не визнається відповідачем, суд з урахуванням роз'яснень, даних Верховним Судом України у п. 5 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачає підстави для судового захисту прав позивача [PERSON] в обраний нею спосіб. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved