Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Співвласник - її чоловік [PERSON] . В даній квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] - син чоловіка та [PERSON] - онука чоловіка, які не мешкають в даній квартирі з 2012 року. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідачі не проживають тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно з наданою копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 відділом ДРАЦС по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка позивачки. Вона мешкає у будинку [ADDRESS] приблизно 30 років. Останні 7 років позивачка мешкала в квартирі № 136 разом із своїм чоловіком. Коли чоловік помер, позивач мешкала сама у квартирі. Як їй відомо відповідачі [PERSON] та [PERSON] мешкають у Російській Федерації у місті Москва. У гості вони до позивача не приїжджають, речей їх у квартирі позивача немає. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка позивачки, знає її приблизно 40 років. Позивач мешкала разом із своїм чоловіком, який помер. Після його смерті [PERSON] , мешкала сама. Дітей та родичів позивача вона не бачила. Хто такі [PERSON] та [PERSON] , вона не знає. Вона була у квартирі позивача, інших речей, крім речей позивачки та її чоловіка, вона не бачила. Вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] разом із [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 307 від 03.02.1997, виданого відділом приватизації житла міськвиконкому. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16.05.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2012 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, а також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 77 від 10.06.2019 у сумі 768,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved