Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.03.1967. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Будинок побудований у 1970 році разом з її чоловіком [PERSON], але не був прийнятий в експлуатацію. Вона, як спадкоємець першої черги, відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь дітей - відповідачів по справі, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак отримали відмову, оскільки документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній, будинок збудований у 1970 році, але не введений в експлуатацію, тож рішенням Знам'янського міськрайонного суду від 20.10.2016 за кожним з них визнано право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Свою 1/2 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями вона не має можливості зареєструвати у встановленому законом порядку, оскільки саме ця 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями також не введена в експлуатацію, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить суд розглядати справу за своєї відсутності. Відповідачі у судове засідання також не з'явилися, але надали заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали у повному обсязі, просили суд розглядати справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] (а.с.11), за життя був забудовником житлового будинку [ADDRESS], відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с.12-14). Згідно з довідкою Казарнянської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області від 24.05.2016 №314, на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS], разом з ним була зареєстрована та проживала дружина - [PERSON] (а.с.18). Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.10.2016 визнано право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Вказаним рішенням також встановлено, що за життя [PERSON] разом із дружиною [PERSON] побудували будинок [ADDRESS] (а.с.22-23). Повідомлення Знам'янського міжміського КП «БТІ» свідчить про те, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] станом на 01.01.2013 по Знам'янському міжміському КП «Бюро технічної інвентаризації» не зареєстрований (а.с.19). Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Враховуючи викладене, та те, що будівництво житлового будинку відбувалося відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого дозволу на його будівництво (будинок не є самовільним будівництвом), те, що за відсутності правовстановлюючих документів на зазначений будинок позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності, а також те, що відповідачі не заперечували проти задоволення позову, права та інтереси інших осіб не порушуються, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями у судовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.60, 70 СК України, ст.ст.182, 331, 368 ЦК України, та

Outcome: approved