Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом 29.09.2015 року до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на її користь на утримання дитини - [PERSON],[INFO] у розмірі 14850,60 гривень; неустойки на заборгованість по сплаті аліментів на її користь на утримання дитини у розмірі 190325,00 гривень;сплаченого судового збору у розмірі 2051,75 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 06 грудня 2002 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON],[INFO] року народження. Відповідач згідно до виконавчого листа №2-1176 від 13.12.1999 року, виданого Коростишівським районним судом, Житомирської області повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини-[PERSON] у розмірі ? частини щомісячно. За весь час, станом на день подачі позовної заяви відповідач неналежно ставився до виконання обов'язку по сплаті аліментів, сплачував аліменти частково та не в повному обсязі,що сильно впливало на життя позивача,яка для забезпечення всім необхідним дитини,часто була змушена у чомусь собі відмовляти, внаслідок фінансових складнощів, її доходу не вистачало для забезпечення дитини. Після численних звернень до ВДВС управління юстиції у Коростишівському районі щодо забезпечення належної сплати відповідачем аліментів,позивачу було запропоновано звернутись до правоохоронних органів. В грудні 2014 року позивач звернулась із заявою до Коростишівського РВ УМВС України про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності по факту злісного ухилення від сплати аліментів. Відповідно довідки-розрахунку ВДВС Коростишівського районного управління юстиції від 01.09.2015 року №4316, заборгованість по сплаті аліментів становить 14850,60 гривень. Позивач вважає, що у відповідача немає поважних причин,з яких він не міг сплачувати аліменти,оскільки зазначена заборгованість утворилася з вини відповідача, вважає за необхідне стягнути у судовому порядку неустойку за прострочення виплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згодом, 01.02.2016 року, позивачка остаточно уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача суму неустойки за прострочення сплати аліментів на свою користь на утримання дитини [PERSON], станом на 01.02.2016 року у розмірі 6369,10 гривень,суму сплаченого нею судового збору в розмірі 551,20 гривень. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначили, що відповідач добровільно протягом тривалого часу не виконує рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, з його вини виникла заборгованість, в зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі одного відсотка від суми аліментів за кожен день прострочення, уточнені позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, зазначили, що відповідач намагався сумлінно виконувати обов'язки зі сплати аліментів, представник відповідача вважає, що заборгованість по розрахунку пені, надана позивачем суперечить ст.196 СК України та правовим висновкам Верховного Суду України щодо даної категорії справ, зокрема, сплата аліментів проводиться щомісячно в визначений твердій грошовій сумі або в частці від місячного доходу (заробітку) платника аліментів,та таким чином,пеня розраховується,виходячи одного відсотка із суми,яка не сплачена в повному обсязі за місяць з розрахунку кількості днів того місяця,в якому виникла заборгованість. Розмір пені,виходячи із розміру несплачених аліментів буде становити:за 2008 рік-2,87 грн., за 2009 рік-324 грн.,за 2010 рік-520,68 грн.,за 2011 рік-952,69 грн.,за 2012 рік-465,56 грн.,за 2013 рік-1390,06 грн.,за 2014 рік-1353,11 грн.,за 2015 рік-815,05 грн.,загальна сума пені становить 5824,86 гривень. Представник відповідача зазначив,що на його думку,невірно застосований період,за який можливо нарахувати пеню,вважає,що при вирішенні питання щодо стягнення неустойки (пені), слід застосувати ст.7,8,СК України та відповідно норми ст.258 ЦК України,яка передбачає скорочені строки позовної давності в один рік,та пеню необхідно нарахувати,виходячи із заборгованості,яка склалась за останні 12 місяців. Відповідач, представник відповідача просили позовні вимоги задовольнити частково,зменшити суму пені до 500 гривень,згідно із ч.2 ст.196 СК України,з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача,так як частина заборгованості по аліментах виникла внаслідок періоду хвороби відповідача з 2013 року по 2014 рік,що підтверджується випискою з амбулаторної карти, у вказаний період відповідач фізично не міг працювати та отримувати будь-які доходи,також відповідач з січня 2013 року по січень 2014 року знаходився на обліку,як безробітний. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, у судовому засіданні встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про народження, виданого 20 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області,батьками [PERSON],[INFO] року народження,є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах № 276 від 01.02.2016 року, який виконаний заступником начальника ВДВС Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, заборгованість по аліментах за виконавчим листом №2-1176 від 13.12.1999 року,виданого Коростишівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частини щомісячно на дитину-сина [PERSON],[INFO],станом на 01.02.2016 року становить 14189,72 гривень. Сторони у судовому засіданні погодилися із зазначеним розрахунком заборгованості по аліментах, виконаний розрахунок заборгованості ВДВС Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області не оспорювали. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Наданий позивачем розрахунок пені перевірений судом та з урахуванням доказів, що містяться у матеріалах справи, встановлено наступне. Відповідна норма про стягнення неустойки (пені)- ст. 196 СК України, набрала чинності 01 січня 2004 року, відповідно саме з цього моменту у позивача, як одержувача аліментів виникло та законодавчо закріплено право на стягнення з відповідача, за наявності його вини, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Таким чином, розрахунок суми пені необхідно здійснювати з 01 січня 2004 року. Перевіркою судом розрахунку пені, наданого позивачем, заборгованість по якому станом на 01.02.2016 року, за період: з травня 2008 року по січень 2016 року становить загальну суму 6369,10 грн., встановлено його відповідність принципу нарахування, згідно із правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс-15,а саме: згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи,яка зобов,язана сплачувати аліменти за рішенням суду,одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені,яка є дієвим стимулом належного виконання обов,язку та виходячи з того,що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно,за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попредні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці,а кількість днів прострочення обчислюється,виходячи з того місяця,в якому аліменти не сплачувались. Тобто,неустойка(пеня) за один місяць рахується так:заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця,в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки(пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Таким чином, саме вищезазначена сума приймається судом, як встановлена загальна сума неустойки (пені). Наданий представником відповідача розрахунок пені,суд не може прийняти до уваги, оскільки з наведеного розрахунку не можливо встановити, де саме визначена заборгованість за аліментами за місяць кожного визначеного року, в якому утворилась заборгованість по аліментах та кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, та в цілому принципи її обчислення. Суд вважає, що посилання представника відповідача на застосування норми ст.258 ЦК України, яка передбачає спеціальну позовну давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) є безпідставними,оскільки за змістом ч.1 ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних правовідносин,позовна давність не застосовується,крім випадків,передбачених частиною другою статті 72,частиною другою статті 129,частиною третьою статті 138,частиною третьою статті 139 цього Кодексу. При розгляді справи суд виходить з презумпції вини відповідача, який прострочив виконання зобов'язання. А саме, судом встановлено, що відповідач знав про рішення суду про стягнення з нього аліментів, відповідачу було відомо про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів. Відповідач періодично сплачував аліменти, самостійно визначаючи їх розмір, сплачував аліменти не регулярно. Дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості не оскаржував, хоча мав таке право, як сторона виконавчого провадження. Згідно відповіді Коростишівського районного центру зайнятості №1194 від 16.11.2015 року, відповідач [PERSON], перебував на обліку як безробітний у Коростишівському РЦЗ з 17.01.2013 року по 20.01.2014 року. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого,яка є формою первинної облікової документації №027/-0, затвердженої Наказом МОЗ України 14.02.2012 №110, відповідач [PERSON], періодично, з 07.01.2013 року по 14.02.2014 року включно проходив амбулаторне та стаціонарне лікування. Ствердження представника позивача в частині невідповідності вимогам до документу вказаної виписки із медичної картки амбулаторного,стаціонарного хворого,наданої відповідачем,суд вважає такими, що не ґрунтуються на Законі та не приймає їх до уваги. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки заборгованість по аліментах утворилась з вини відповідача і підстави для звільнення від заборгованості відсутні. Разом з тим, сума неустойки, згідно розрахунку в розмірі 6369,10 гривень ,зменшується судом відповідно до вимог ч.2 ст. 196 СК України, з урахуванням принципу розумності, справедливості, а також матеріального стану відповідача, внаслідок його хвороби,сума, яка підлягає стягненню - 4369,10 гривень. Питання про судові втрати слід вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial