Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, покликаючись на те, що вона є основним наймачем квартири [ADDRESS]. Крім того, у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON], [PERSON], які у квартирі [ADDRESS] не проживають тривалий час, однак по даний час залишаються зареєстрованими на спірній житловій площі. Реєстрація відповідача у належній квартирі породжує численні незручності, зокрема, необхідність у більшому розмірі сплачувати комунальні послуги, та створює перешкоди у реалізації права приватної власності на квартиру в частині володіння, користування та розпорядження належним майном. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши надані докази, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено що житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] складається із однієї кімнати жилою площею 22,60 кв.м., кухні площею 13,20 кв.м., кладовки - 4,00 кв.м., санвузла - 7.40 кв.м., загальною площею 47,20 кв.м. Як вбачається з долученого до позовної заяви рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 696 від 26.09.1978 року, квартира за адресою: [ADDRESS], була закріплена за громадянкою [PERSON] у зв'язку з відселенням з квартири, яка під час капітального ремонту будинку підлягає ліквідації. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП «СТАРИЙ ЛЬВІВ», вих. № 7549 від 22.12.2017 року у вказаному житлі зареєстрований, окрім позивача, наступні особи: [PERSON], яка була зареєстрована 20.11.1998 року; [PERSON], який був зареєстрований 09.12.2011 року; [PERSON], яка була зареєстрована 30.05.1997 року. Згідно даних Актів фактичного проживання від 30.10.2017 року, 21.12.2017 року та 25.01.2018 року, затверджених директором ЛКП «Старий Львів» О.Білоусом та пропечатаних і підписаних членами комісій, вбачається, що неодноразово, комісіями в складі: майстрів по експлуатації житлового фонду [PERSON], [PERSON], двірника [PERSON] з виходом на адресу [ADDRESS] проводились огляди, за результатами яких встановлено, що в квартирі №1 зареєстровані але не проживають [PERSON] та [PERSON], а зі слів мешканців будинку встановлено, що дані особи знаходяться за межами України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до статті 102 ЖК України, у тих випадках, коли жиле приміщення, яке займають наймач та члени його сім'ї, в результаті капітального ремонту не може бути збережене або істотно збільшиться і у наймача утворяться надлишки жилої площі, наймачеві та членам його сімї повинно бути надано інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 п.1. ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається з п. 34 Постанови від 07.02.2014 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач тривалий час в квартирі [ADDRESS] не проживають без поважних причин. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі більше одного року без поважних причин; не цікавляться житлом та не утримують його, відтак, слід прийти до висновку про втрату інтересу до квартири.

Outcome: approved