Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 07 липня 2007 року вони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 04.05.2019 року Токмацьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Від шлюбу мають сина, [PERSON] та доньку, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . 06.09.2011 року вони придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2019 року №161937649. Дану квартиру сторони за спільною згодою зареєстрували на ім`я відповідача [PERSON] . Разом з чоловіком та дітьми позивач проживали в даній квартирі до січня 2019 року. На початку січня 2019 року відповідач повідомив позивача, що не бажає більше проживати з нею та дітьми та що позивачу разом з дітьми потрібно виїхати з квартири, оскільки вона належить йому. Позивач пропонувала відповідачу поділити квартиру у добровільному порядку, але він на дану пропозицію не погодився. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, представник надала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що з 07 липня 2007 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 04.05.2019 року Токмацьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина, [PERSON] , [INFO] , та доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . В період спільного проживання та шлюбу 06.09.2011 року подружжя придбало квартиру [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2019 року №161937649, договором купівлі-продажу №2945 від 06.09.2011 року. З січня 2019 року сторони проживають окремо, фактично припинили шлюбні відносини. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вказує Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Статею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, тобто все майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю, допоки суд не встановить інше. Водночас зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оскаржувати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі №6-843цс17, постанова Верховного Суду від 31.01.2019 р. у справі №686/23104/17). Отже, за час шлюбу позивачем та відповідачем було набуто наступне нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності: квартиру [ADDRESS] . Однак з моменту фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та фактичного розпаду їх сім`ї, у них виникли непорозуміння щодо подальшого користування та розпорядження спірним майном. Між позивачем та відповідачем шлюбний договір не укладався, ніяких домовленостей між ними щодо порядку поділу та визначення розміру часток в спільному майні досягнуто не було. Порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначений нормами Цивільного та Сімейного кодексів України. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Належні сторонам частки у спільному майні є рівними, однак дана квартира є неподільною річчю, оскільки не може бути поділена в натурі на 2 рівні частини. Пленум Верховного Суду України у пункті 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що ... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної вчасності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. ... У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Вивчивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, та те, що на даний час поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, є обов`язковим та невідкладним заходом для захисту майнових прав та законних інтересів, а також враховуючи відсутність заперечень про задоволення позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законі, обґрунтовані та підлягають задоволенню, слід поділити квартиру [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину даної квартири. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 800,00 грн.

Outcome: approved