Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради та просить визнати за нею право власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52, 2 кв. м., житловою площею 36, 3 кв. м., в порядку спадкування за заповітом від 15 жовтня 2004 року після смерті [PERSON], яка померла 10 квітня 2014 року. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 11 січня 1994 року. 15 жовтня 2004 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті право власності на вищевказану квартиру переходить до [PERSON] Також позивачка зазначила, що 10 квітня 2014 року [PERSON] померла, та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 12 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю в позивачки оригіналу заповіту від 15 жовтня 2004 року. У звязку з цим, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] В останнє судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання представником судової повістки. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 11 січня 1994 року. 15 жовтня 2004 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-1919, згідно якого на випадок її смерті право власності на вищевказану квартиру переходить до [PERSON] [PERSON] померла 10 квітня 2014 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД №375477. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 12 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю в позивачки оригіналу заповіту від 15 жовтня 2004 року, що вбачається з відповіді №2525/02-14 від 19 листопада 2014 року. У судовому засіданні також доведено, що оригінал вищевказаного заповіту в позивачки відсутній, у звязку з чим вона зверталась до відповідних правоохоронних органів. Згідно відповіді Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 14 березня 2015 року до ЄРДР була внесена заява [PERSON] від 01 грудня 2014 року з приводу викрадення документів на квартиру [ADDRESS], а саме: технічного паспорту, свідоцтва про право власності, оригіналу заповіту, та свідоцтва про смерть [PERSON] Однак, кримінальне провадження по вказаній заяві було закрито, оскільки зібраних даних не достатньо для подальшого досудового розслідування, та з матеріалів вбачаються цивільно-правові відносини. На виконання ухвали суду від 28 грудня 2015 року про витребування доказів до суду було надано [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть [PERSON], яка померла 10 квітня 2014 року; належним чином завірену копію свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 11 січня 1994 року; відповідь Четвертої ОДНК від 19 січня 2016 року про те, що 15 жовтня 2004 року вказаною конторою був посвідчений заповіт від імені [PERSON] за №1-1919. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] згідно ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У свою чергу, ст. 1297 ЦК України встановлює обовязок спадкоємця звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. У випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Тому, оскільки [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на вказану квартиру. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved