Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON], [INFO] - батьком [PERSON], [INFO], та стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини всіх доходів щомісяця, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 24.07.2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 188. 05.12.2014 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], актовий запис № 39. В подальшому, коли колишній чоловік позивачки повернувся з чергового відрядження вони знову з грудня 2015 року по вересень 2016 року стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за місцем реєстрації проживання позивача, за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство. [INFO] у них народився син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 03.09.2016 року, видане Чугуївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 267, батько дитини записаний в порядку ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері, оскільки на той момент вони не перебували у офіційному шлюбі. З вересня 2016 року сторони живуть окремо. [PERSON] пояснила, що сина вона виховує одна, і він знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач раніше приймав участь в утриманні сина, але на теперішній час не надає ніякої матеріальної допомоги, а так як вона знаходиться у декретній відпустці то її доходів для повноцінного забезпечення дитини не достатньо, у зв'язку з чим вона вимушена ставити питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Позивач та її представник [PERSON], діюча за довіреністю від 25.10.2016 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, від нього надійшла заява в якій він визнав себе батьком малолітнього [PERSON], [INFO], проти позову не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 39). Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Відповідно вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України - обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, доказуванню на підлягають. Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 191 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в долі від доходів його матері, батька або в грошовій сумі з дня подання позову. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved