Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями та незаконними діями, посилаючись на те, що по вул. Гагаріна, біля спуску вул. Небесної Сотні, у м. Черкасах, із 07.06.2013, на підставі паспорту прив`язки, було розташовано тимчасову споруду - її торговий павільйон, площею 15 кв. м. Відповідно до п. 2.18 Порядку № 244, вона звернулася до органу з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради із відповідною заявою, щодо продовження строку дії її паспорту прив`язки, про що свідчать заява від 17.04.2018, вхідний № 27352 - ТС2. Строк дії паспорту прив`язки їй не продовжили до цього часу і поставили вимогу - поновити всі погодження на розміщення ТС у комунальних служб міста, про що свідчить лист директора департаменту архітектури та містобудування Савіна А.О. від 30.05.2018 № 27352 - ТС 2. Вважає таку вимогу протиправною так, як жодним законодавчим документом таке повторне погодження не передбачено. До того ж, комунальні служби зазначають, що вони вже погоджували зазначений паспорт і що повторне погодження у них не передбачено. Відповідно до п. 2.13 Порядку, при оформленні паспорта прив`язки тимчасової споруди забороняється вимагати від замовника додаткові документи та отримання ним погоджень, непередбачених законом та Порядком № 244. Оформляючи паспорт прив`язки ТС, вона здійснила погодження, щодо місця розташування ТС із усіма комунальними службами міста. Неою було повністю дотримано процедуру отримання відповідних документів для оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди, про що свідчить факт оформлення нею паспорту прив`язки по [ADDRESS] . Також, із Черкаською міською радою у неї укладено договір на утримання об`єкту благоустрою за зазначеною адресою та нею щомісячно сплачуються кошти за утримання цього об`єкту. Однак, управління архітектури та містобудування безпідставно відмовилося продовжувати дію паспорту прив`язки зазначеної тимчасової споруди, посилаючись на те, що вчинити цю дію йому не дозволяє міський голова Бондаренко А.В., що вона вважає неправомірним та фактом порушення її прав і законних інтересів на користування своєю ТС. До того ж, як стверджують контролюючі служби м. Черкаси, [PERSON] , зводячи з нею особисті стосунки за її активну громадську позицію, ініціював проведення у неї у грудні 2019 року одночасно цілого ряду перевірок контролюючими інстанціями, а саме: Управлінням держпраці у Черкаській області; ГУ ДФС у Черкаській області та ДПІ у м. Черкасах; Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради; КП Черкаська служба чистоти; Муніципальна інспекція - Управління інспектування ЧМР. До того ж, [PERSON] ініціював демонтаж її тимчасових споруд, розташованих у м. Черкасах, з приводу чого підписав ряд протиправних рішень. Так як, зазначене питання стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, для оскарження рішення про не продовження їй строку дії паспорта прив`язки та для оскарження рішень про демонтаж її тимчасових споруд, вона звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду та оскаржила ці рішення, а саме: рішення виконавчого комітету, яким керує [PERSON] , від 26.02.2019 № 236. Зазначеним рішенням, підписаним [PERSON] , наказано демонтувати її кіоск, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 по справі № 580/1583/19, що набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.02.2019 № 236 «Про демонтаж тимчасової споруди по [ADDRESS] ». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Аналогічним є судове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.09.2010 по справі № 2а-2381/10, яким визнано протиправними та скасовані два рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм» від 08.06.2007 року № 651 та від 28.04.2009 року № 502. За наслідками невиконання міською радою двох судових ухвал, які забороняють демонтаж її кіосків та на підставі незаконного здійснення демонтажу і пограбування трьох її кіосків, порушено кримінальну справу № 12014250040001495, в якій її визнано потерпілою і цивільним позивачем. Усвідомлюючи протиправність своїх рішень і дій на підставі судових рішень про визнання протиправними рішень про демонтаж тимчасових споруд без відповідного на те рішення суду, без отримання виконавчого листа (у разі отримання дозволу суду на демонтаж) та без залучення до цієї процедури виконавчої служби, [PERSON] ініціює і підписує нові протиправні рішення, аналогічні скасованим судами, про демонтаж її тимчасових споруд, що є свідомим прийняттям протиправних рішень та повторністю злочину. Так, 26.11.2019 року [PERSON] знову підписує два рішення виконавчого комітету, а саме № 1388 «Про демонтаж тимчасової споруди по [ADDRESS] ». Відповідно, обурившись незаконним повторним прийняттям рішень про демонтаж, аналогічних визнаним судами всіх інстанцій протиправними і скасованими в судовому порядку, вона знову звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративними позовами про визнання протиправними та скасування зазначених рішень, про що свідчать наявність адміністративних справ № 580/3667/19 та № 580/4029/19 цього суду. До того ж, 09.12.2019 вона звернулася із аналогічними заявами до міського голови [PERSON] та до виконавця його доручень по демонтажу - начальника управління інспектування Черкаської міської ради [PERSON] , в яких повідомила, що оскаржує рішення № 1388 та рішення № 1389 в судовому порядку і просила [PERSON] і [PERSON] утриматися від незаконного демонтажу тимчасових споруд, які належать ФОП [PERSON] і знаходяться за наступними адресами: по [ADDRESS] , до набрання законної сили рішеннями по адміністративним справам з цим предметом позову, що знаходяться на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду. Але, передбачаючи, що рішеннями суду будуть визнані протиправними та скасовані рішення виконкому № 1388 та № 1389, [PERSON] і [PERSON] вирішили не чекати прийняття судових рішень а терміново демонтувати її торговий павільйон, розташований по [ADDRESS] . Вважає, що такі рішення і дії [PERSON] і [PERSON] є протиправними, адже законодавство чітко встановлює, що демонтаж кіосків можливий тільки на підставі закону або рішення суду. Рішення, положення, порядки міської ради та її виконкому не є підставою для І демонтажу. Як вбачається, міський голова Бондаренко А.В. та очильник управління інспектування [PERSON] ігнорують законодавчі норми України, намагаються підмінити собою судову владу і незаконно демонтують її тимчасові споруди, без необхідних на те рішення суду, виконавчого листа і участі виконавчої служби. Ані Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», ані інші закони України не надають органам місцевого самоврядування та особисто міському голові повноважень щодо додаткового врегулювання питань знесення навіть самочинно збудованих об`єктів або демонтажу тимчасових споруд. З урахуванням викладеного вище, у міської ради та у виконавчого комітету відсутні правові підстави для прийняття рішень, положень, порядків про демонтаж кіосків (тимчасових споруд). Підписані [PERSON] рішення про демонтаж та дії [PERSON] по знищенню та пограбуванню її майна порушують вище зазначені правові норми так, як всі її кіоски та павільйони і майно, яке в них знаходиться є її приватною власністю і, відповідно до норм чинного законодавства, можуть бути демонтовані лише за рішенням суду. До того ж, процедуру демонтажу не може здійснювати підрядна організація, як передбачено у рішеннях № 1388 та № 1389 , а може здійснювати лише виконавча служба і лише за рішенням суду на підставі виконавчого листа, тому залучення [PERSON] та [PERSON] до демонтажу підрядної структури, також є протиправним. Але, 20.12.2019 року, за розпорядженням [PERSON] і під керівництвом [PERSON] (розраховуючи на власну безпокарність) був незаконно розламаний і демонтований її торгівельний павільйон, розташований у [ADDRESS] . Демонтаж здійснював маніпулятор СА 7057, який належить невідомій приватній фірмі і не має ніяких повноважень на руйнування його приватного майна. Керував протиправним демонтажем відповідач - 2 [PERSON] , який, до того ж, навмисне суттєво пошкодив легкову автомашину «Тойота - Ланкрузер» [NUMBER] , що належить її сім`ї на праві власності. [PERSON] виліз на капот машини і почав бити її каблуками чобіт, що зафіксовано відеоматеріалами. В результаті хуліганських дій [PERSON] під час демонтажу її кіоску, автомобіль, було пошкоджено. Так, як транспортний засіб не застрахований страховою компанією від пошкоджень в наслідок хуліганських дій, то відповідальність за заподіяну шкоду має нести її заподіювач [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК. Рахунок - фактура, щодо вартості відновлення (реставрації) пошкодженого автомобіля, спричиненого 20.12.2019 [PERSON] , буде надана до суду після того, як пошкодження будуть оглянуті і обстежені спеціалістами з офіційного автоцентру «Тайота». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Особи, керовані [PERSON] , в присутності поліції, нанесли суттєві тілесні пошкодження її сину, який намагався захистити від злочинних дій свою маму та її майно. Спричинені тілесні ушкодження, нанесені її сину медично засвідчені. За допомогою різноманітних інструментів та техніки, що знаходилася на найнятому [PERSON] маніпуляторі СА 7057, невідомими їй особами було здійснено демонстративне руйнування приватної власності - її павільйону: спочатку вирізали замок із металевих дверей, потім вибили двері і вирізали металеву решітку, що охороняла двері з середини. У її павільйон її не впустили. Молодики, керовані [PERSON] , в присутності поліції, почали трощити павільйон позивача: металева обшивка була повністю обідрана, бокові стіни зрізані, металопластикові вікна вирвані, внутрішня пластикова обшивка знята. Деталі розрізаного павільйону та майно, що в ньому знаходилося і частина товару, з дозволу [PERSON] вантажили в машину «Хонда» [NUMBER] , з причепом, що має номерний знак [NUMBER] і вивозили, в декілька рейсів, у невідомому напрямку. Відповідачем порушений порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, у зв`язку з чим торгівельне обладнання та інвентар, які знаходилися у момент демонтажу в павільйоні, розкрадені, а сам павільйон став непридатним для подальшої експлуатації. Акт і опис пограбованого майна і товару [PERSON] на місці події не складалися. До того ж, [PERSON] «вилучив» а вірніше пограбував 50000 грн., призначених для закупки товару, а саме відняв ці кошти з її посадових осіб, які намагалися зробити інвентаризацію товару в кіоску перед його демонтажем. До того ж, [PERSON] нанесено тілесні ушкодження бухгалтеру [PERSON] , яка є її дочкою, про що свідчить медичне освідомлення. Її, класницю кіоску [PERSON] і керовані ним молодики, взагалі в павільйон не допустили. на підставі незаконного демонтажу і пограбування її майна порушено кримінальне провадження № 12014250040007017, що також свідчить про протиправність відповідачів. Відповідачем - 1 здійснено прийняття рішення № 1388, аналогічного тим, що визнані судами протиправними і скасовані, виконання якого мало вкрай негативні наслідки. Надано розпорядження про здійснення демонтажу, не зважаючи на її звернення дочекатися на прийняття судового рішення по цьому питанню. Підписане відповідачем - 1 рішення № 1388, предписує (наказує) [PERSON] вчинити незаконний демонтаж, яким спричинена їй та її дітям велика майнова, моральна фізична шкода. \~ \~ \~ \~ Відповідачем - 2 виконано незаконний демонтаж незаконними методами, здійснені пограбування майна і грошей позивача, навмисно пошкоджено автомобіль, що належить сім`ї позивача, нанесено тілесні ушкодження дітям позивача та заподіяно шкоди їхньому здоров`ю. У вчинених діях обох відповідачів вбачається шкідливий результат такої поведінки - наявність суттєвих майнових збитків та заподіяння моральної шкоди позивачу і її сім`ї і їхньому здоров`ю. До того ж, із наведених у позові обставин справи вбачається очевидний причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та заподіяними збитками; очевидна вина відповідачів у їхніх вищезазначених діях, якими заподіяна позивачу і його родині велика майнова, моральна і фізична шкода. Як вбачається із обставин справи, їй заподіяна суттєва майнова шкода, а саме: розламано, демонтовано і вивезено у невідомому напрямку її кіоск, вартістю 248400,00 грн., що підтверджується актом приймання - передачі виконаних робіт та двома квитанціями про оплату за його виготовлення. Цю заподіяну майнову шкоду вона має намір відшкодувати. До того ж, вилучено і «конфісковано», а вірніше пограбовано обладнання, що знаходилося в кіоску і частина товару, що поки не буде відшкодовуватися позивачем, бо це - дуже клопітна процедура. Вважає, що сума заподіяної майнової шкоди 248400,00 грн., повинна відшкодовуватися відповідачами у солідарному співвідношенні. Відповідачем - 2 [PERSON] було незаконно «конфісковано» (пограбовано) в павільйоні кошти в сумі 50000,00 грн. Також ним, був незаконно пошкоджений легковий автомобіль «Тойота-Ланкрузер» [NUMBER] , що належить її родині. До того ж, реставрований автомобіль при продажі суттєво втрачає свою вартість. Вартість пошкоджень автомобіля встановлюється і буде повідомлена суду. Вважає, що майнова шкода заподіяна їй пограбуванням коштів в сумі 50000,00 грн. та пошкодженням автомашини «Тойота-Ланкрузер» [NUMBER] , повинна відшкодовуватися її заподіювачем відповідачем - 2 [PERSON] особисто. Своїми неправомірними рішеннями і діями відповідачі заподіяли їй велику моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях щодо прийнятого рішення № 1388, яке стало підставою подальших протиправних (злочинних дій - на підставі порушеного кримінального провадження) незаконного знищення її павільйону, втрати пограбованих коштів і майна, у неможливості подальшого здійснення своєї господарської діяльності у павільйоні, який незаконно демонтували, та моральний стрес при знищенні її павільйону на її очах і нанесення фізичних травм її дітям. До того ж, заподіяну моральну шкоду підсилюють роздуми про те, що навіть у разі задоволення судом її позову, на стягнення боргу виконавчою службою мине тривалий час. Також, великою моральною напругою для неї - інваліда 2 групи і людини похилого віку є виникла потреба звернення до суду за захистом своїх прав і законних інтересів, підготовка обґрунтованих доказів, участь у судових засіданнях і моральна напруга у судових дебатах. Всі ці обставини негативно впливають на її нервову систему, сприяють різкому підвищенню артеріального тиску, приводять до безсоння і до нервової напруги. До того ж, страждають її близькі родичі, яким доводиться підтримувати її здоров`я у задовільному стані, а її сину - опікати її в суді, під час судових засідань знаходитися поруч з метою моральної підтримки і, при необхідності, надання первинної допомоги. Особливість моральної шкоди полягає в тому, що вона має немайновий характер та може полягати у фізичному болі та/або стражданнях фізичної особи, а також інших негативних наслідках немайнового характеру, які було спричинено внаслідок протиправних діянь - спричинення їй та її сім`ї майнової і фізичної шкоди. За загальним правилом, завдана моральна шкода відшкодовується за наявності вини заподіювача. Відповідно, у її випадку заподіювачем їй і її родичам моральної шкоди є відповідач - 1 [PERSON] та відповідач - 2 [PERSON] які своїми протиправними рішеннями і розпорядженнями та незаконними діями спричинили душевні і фізичні страждання їй і її близьким родичам. Вона, як інвалід 2 групи і людина похилого віку, будучи присутньою при вчиненні злочину, втратила свідомість і була доставлена «Швидкою допомогою» до третьої міської лікарні із діагнозом гіпертонічної кризи 2 стадії, про що свідчить відповідне заключення лікарів третьої міської лікарні від 20.12.2019. Як вбачається, протиправними рішеннями і незаконними діями відповідачів була створені загроза її життю і пошкоджено її здоров`я. Заподіяну моральну шкоду у грошовому виразі оцінює в 100000 грн., адже гіпертонічна криза, викликана неправомірними діями позивачів і 20.12.2019 загрожувала не лише її здоров`ю, але і її життю та тепер має наслідки хронічної гіпертонії, гіпертонічної кризи, безсоння та різкого погіршення стану її здоров`я. Також моральна і фізична шкода заподіяна її сину, який змушений був самотужки захищати свою маму і її майно від злочинних посягань, при цьому її син отримав струс головного мозку і травми обличчя, що також спричинило їй і сину моральну шкоду необхідність звертатися по медичну допомогу, про що свідчать медичні освідкування. Її дочка отримала не лише психологічний стрес, а і тілесні ушкодження, про що, також, свідчить медичне освідкування. Просить стягнути із відповідача - 1 [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] , заподіяну їй майнову шкоду в сумі 124200 грн. за розламування та демонтаж її торгового павільйоні здійсненого внаслідок його письмового розпорядження - рішення № 1388. Стягнути із відповідача - 1 [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] , заподіяну їй моральну шкоду в сумі 50000 грн., що виникла в наслідок його письмового розпорядження - рішення № 1388 всього 174200,00 грн. Стягнути із відповідача - 2 [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] , заподіяну їй майнову шкоду в сумі 124200 грн. за розламування та демонтаж її торгового павільону здійсненого в наслідок його керування цим процесом. Стягнути із відповідача - 2 [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] , заподіяну їй майнову шкоду в сумі 50000 грн. «конфіскованих» (пограбованих) ним в її павільйоні. Стягнути із відповідача - 2 [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] , заподіяну їй майнову шкоду за пошкодження ним автомобіля «Тойота - Ланкрузер» [NUMBER] . Сума заподіяної шкоди встановлюється та буде повідомлена до розгляду справи по суті. Стягнути із відповідача - 2 [PERSON] на користь фізичної особи [PERSON] , заподіяну їй моральну шкоду в сутні 50000 грн., що виникла в наслідок його протиправних дій 20.12.2019 під час демонтажу павільйону позивача, а всього кошти в сумі 2242000 грн. та додатково кошти (сума визначається) за пошкодження автомобілю [NUMBER] . Судові витрати на правову допомогу адвоката стягнути із відповідачів, на користь позивача, у солідарному співвідношенні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити, з підстав зазначених у відзиві. Представником відповідача надано відзив, який приєднаний до матеріалів справи. Заслухавши сторони, допитавши свідків, оглянувши надані сторонами відеозаписи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі. З метою проведення підприємницької діяльності позивачу Управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради видано паспорт прив`язки тимчасової споруди від 07.06.2016 № 171 по [ADDRESS] , загальною площею 15,0 кв.м. Паспорт прив`язки дійсний до 04 червня 2018 року. 07.08.2018 під час проведення перевірки території міста Черкаси щодо законності розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності спеціалістами управління інспектування було виявлено тимчасову споруду (далі - ТС) по вулиці Гагаріна, біля спуску з вул. Небесної Сотні, власником якої є ФОП [PERSON] . Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради дію паспорту прив`язки ТС не продовжено у зв`язку з її розміщенням на газопроводі в охоронній зоні інженерних комунікацій (газопровід середнього тиску та каналізація), про що позивача повідомлено листом від 30.05.2018 року № 27352 - ТС2. Позивач посилається на те, що управління архітектури та містобудування безпідставно відмовилося продовжувати дію паспорту прив`язки ТС, посилаючись на якісь там вказівки міського голови та особисті стосунки міського голови з позивачем. Однак, такі доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки , такого органу як «управління архітектури та містобудування» у місті Черкаси не існує, а документального підтвердження відмови позивач не надала. Позиція позивача з приводу особистого ставлення міського голови [PERSON] до позивача не стосуються даної справи та не належать до предмета доказування. 26.11.2019 виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення №1388, яким вирішено робочій групі з впорядкування території м. Черкаси, підготовки та проведення демонтажу тимчасових споруд і рекламних засобів ( [PERSON] ) до 31.12.2019 із залученням підрядної організації організувати та провести демонтаж тимчасової споруди по [ADDRESS] , власник ФОП [PERSON] . 27.11.2019 року [PERSON] був наданий припис № 03-337 від 27.11.2019 року, про необхідність самостійно у термін до 08:00 28.11.2019 року провести роботи демонтажу тимчасової споруди та відновлення елементів благоустрою за адресою по [ADDRESS] . 20.12.2019-21.12.2019 робочою групою із впорядкування території міста Черкаси, підготовки та проведення демонтажу тимчасових споруд і рекламних засобів із залученням підрядної організації ПП «Буд-Сервіс Плюс» здійснено демонтаж вказаної ТС та передано на зберігання до ПП «СК Креатив». Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року залишено без змін, позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано повідомлення Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про прийняття рішення про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди від 11.11.2019 № 4548-01-14. Визнано протиправною та скасовано відмову в продовженні фізичній особі-підприємцю [PERSON] паспорта прив`язки тимчасової споруди № [NUMBER] , що була розташована по [ADDRESS] . Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.11.2019 № 1389 «Про демонтаж тимчасової споруди біля житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] ». Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.11.2019 № 1388 «Про демонтаж тимчасової споруди по [ADDRESS] ». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1, 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 59 наведеного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , під час демонтажу тимчасової споруди за адресою по [ADDRESS] , яка належить позивачу, діяли як посадові особи органу місцевого самоврядування, а не як фізичні особи, а тому в даному випадку не можуть бути відповідачами по справі. Відповідно до ст. 51 ЦПК України [PERSON] не було заявлено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача або заміни неналежного відповідача. Посилання позивача на судові справи № 580/1583/19 та № 2а-2381/10, суд не бере до уваги, оскільки вони стосувались інших тимчасових споруд та інших обставин їх розміщення, які не мають значення для даної справи. Зазначені справи не є преюдиційними в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. ст.\~15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,їхніх посадових і службових осіб. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ВСУ наголошує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Позивач зазначає, що відповідачами їй заподіяна суттєва майнова шкода, а саме: розламано, демонтовано і вивезено у невідомому напрямку кіоск вартістю 248400 грн.; відповідачем [PERSON] незаконного «конфісковано» (пограбовано) в павільйоні кошти в сумі 50000 грн.; відповідачем [PERSON] було пошкоджено легковий автомобіль «Тайота-Ланкрузер» [NUMBER] . В акті\~проведення демонтажу\~тимчасової споруди\~в місті\~Черкаси,\~що проводився\~20.12.2019\~року -\~21.12.2019\~року зазначено,\~що у\~зв`язку з\~тим,\~що продавець\~кіоску замкнулась\~в середині,\~перешкоджаючи проведенню робіт з демонтажу, працівниками підрядної організації шляхом зрізання петель було знято двері та металеву решітку. Також у зв`язку з тим, що споруда була забетонована, працівники підрядної організації з метою завантаження ТС на платформу маніпулятора та подальше її транспортування зняли обшивочні елементи ТС. 21.12.2019 об 11 год. 30 хв. роботи з демонтажу були продовжені, нижню частину ТС було зрізано від кріплення та завантажено на платформу маніпулятора для подальшого її транспортування до місця зберігання. ТС, її демонтовані частини (15 обшивочних елементів), двері, металева решітка опечатано та передано на зберігання до ПП «СК Креатив». Таким чином, позивач безперешкодно може отримати своє майно у зберігача, а саме ПП «СК Креатив». Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Між діями відповідачів і завданою шкодою немає причинно-наслідкового зв`язку, адже дії відповідачів не були спрямовані на пошкодження ТС. Безпосередньо відповідачі не здійснювали жодних фізичних дій щодо ТС. Демонтаж здійснювала залучена у встановленому порядку підрядна організація, що має відповідне обладнання для цього. Наданий позивачем, на підтвердження вартості тимчасової споруди, акт приймання-передачі виконаних послуг від 03 жовтня 2013 року, укладений між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , суд не може взяти до уваги, оскільки акт складений у 2013 році, а події, на які посилається позивач, сталися 20-21 грудня 2019 року. Тобто пройшов певний період часу, та майно значно знизилося в своїй ціні з урахуванням часу який минув. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що тимчасова споруда повністю знищена. В судовому засіданні позивач не скористувалась своїм правом та не заявляла клопотання про призначення експертизи для встановлення вартості тимчасової споруди. За таких умов, вимога компенсувати повну вартість тимчасової споруди не підлягає до задоволення. Крім того, для встановлення місця перебування тимчасової споруди позивач не зверталась ні до компетентних органів місцевого самоврядування, ні безпосередньо до відповідачів, що свідчить відсутність відповідних доказів. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заподіяну їй майнову шкоду в сумі 50000 грн. «конфіскованих» (пограбованих) ним в її павільйоні не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження факту заволодіння [PERSON] коштів у розмірі 50000 грн. Натомість свідки [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні, зазначили, що в середину тимчасової споруди ніхто не заходив. Позивач та її родичі безперешкодно заходили до ТС та забирали певні матеріальні цінності. Ніякого факту заволодіння [PERSON] коштів у розмірі 50000 грн., які належали [PERSON] , як зазначає позивач, не було і вони не бачили. Фізичну силу ніхто ні до кого не застосовував. Всі товарно-матеріальні цінності зі споруди забрала позивач та її родичі і працівники. На зберігання підрядній організації було передано лише ТС, її демонтовані частини (15 обшивочних елементів), двері та металеву решітку. Позивач також стверджує, що [PERSON] пограбував кіоск, наніс тілесні ушкодження її працівникам, не допускав позивача до ТС., однак всупереч вимогам ЦПК України не надає суду відповідних доказів, які б підтверджували дані факти. Наданий позивачем висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 24 грудня 2019 року № 02-01/1329, відповідно до заключної частини якого у [PERSON] мало місце ушкодження: забій з набряком та крововиливом м`яких тканин правої гомілки, суд не бере до уваги, оскільки вказаний висновок не засвідчує факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] саме [PERSON] . Крім того, події зазначені у висновку зі слів [PERSON] . Позивач зазначає, що на підставі незаконного демонтажу і пограбування її майна порушено кримінальне провадження № 12014250040007017, однак не надає відповідного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Натомість стверджує, що факт відкриття певного кримінального провадження свідчить про протиправність дій відповідачів. Конституція України у статті 62 закріпила презумпцію невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Тому факт відкриття кримінального провадження не свідчить про неправомірність дій [PERSON] .. Органами досудового розслідування буде винесена підозра певній особі /особам, а вину цієї особи буде встановлювати суд. В рамках кримінального провадження Позивач може заявити цивільний позов про відшкодування 50 000 грн. До того ж, позивач не надав жодних доказів, що підтвердили б факт перебування таких грошових коштів в ТС та їх розмір. Отже,\~на день\~розгляду даної\~справи відсутні\~будь-які\~відомості про\~вчинення [PERSON] \~будь-яких\~кримінальних правопорушень,\~також не\~встановлена неправомірна\~поведінка в\~діях [PERSON] ,\~факт реального\~існування шкоди\~(тобто\~реального існування,\~а потім\~зникнення коштів\~у такому\~розмірі);\~вина відповідача\~у зникненні\~коштів,\~яка може\~бути підтверджена\~тільки вироком суду; причинний зв`язок між шкодою та виною. Даний факт не вирішується в цивільному процесі, а вина особи встановлюється відповідно до вимог кримінального законодавства. Що стосується позовних вимог щодо пошкодження автомобіля. Позивач стверджує, що [PERSON] пошкодив легковий автомобіль «Тойота- Ланкрузер» [NUMBER] , що належить її родині, однак позивач не надала доказів права власності на вказаний автомобіль, а тому відсутні підстави вважати, що шкода завдана саме позивачу в результаті пошкодження її майна. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що син позивача [PERSON] , керуючи автомобілем, здійснив наїзд на начальника управління інспектування [PERSON] , для того щоб перешкодити проведенню демонтажу. Для того щоб не бути притисненим до кіоску, [PERSON] був змушений сісти на капот. Вказаний факт також підтверджується відеозаписом, який був оглянутий в судовому засіданні з якого вбачається, що на [PERSON] здійснено наїзд, і для того щоб не бути притисненим до кіоску, останній був змушений стрибнути (сісти) на капот. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки зазначені особи є або працівниками ФОП [PERSON] або її родичами. За зазначеним фактом працівниками патрульної поліції складено адміністративний протокол за ч. 4 ст. 122 КУпАП та передано матеріали до Придніпровського райсуду м. Черкаси (справа №711/10059/19). В судовому засіданні позивач посилалася на той факт, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2020 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2020 року провадження по справі про притягнення\~ [PERSON] \~до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП - закрито на підставі п. 1\~ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Однак, зазначеною постановою встановлено: «Відповідно до п.1.10 ПДР України - Тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.» В судовому засіданні встановлено, що 20.12.2019 року близько 11.21 год. в м. Черкаси по вул. Гагаріна 128, під час демонтажу торгового павільйону, який належить [PERSON] , гр.. [PERSON] керуючи автомобілем Toyota Prado д.н.з. [NUMBER] , розпочав рух по ґрунтовій дорозі в напрямку вищевказаного торгового павільйону, по якому здійснюється доставка товару до торгового павільйону. Даний факт підтверджується відеозаписом оглянутим в судовому засіданні та долученим до матеріалів провадження. Тобто, вказана територія по якій рухався транспортний засіб, не являється тротуаром в розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху України.» «Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що [PERSON] вчинив дії передбачені ч1.2 ст. 122 КУпАП , що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян. В даній ситуації, на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що [PERSON] взагалі порушив правила дорожнього руху.» «В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду. Крім того, суд звертає увагу нате, що в матеріалах адміністративної справи мається рапорт інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Черкаській області лейтенанта поліції Харченко В. від 20.11.2019 року, згідно якого датою події зазначено 20.12.2019 року. Тобто рапорт складений на місяць до настання самої події, крім того вказаний рапорт містить виправлення в даті, що є неприпустимим. А тому суд приходить до висновку, що рапорт є недопустимим доказам в рамках даного провадження.» «Враховуючи, що в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення\~ [PERSON] \~вищевказаних порушень, тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.» Таким чином, вказана постанова не спростовує факту здійснення [PERSON] на [PERSON] та не підтверджує того факту, що « [PERSON] виліз на капот машини і почав її бити каблуками чобіт». Крім того, відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2020 року [PERSON] (син позивача по даній справі) в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні зазначив: «З наміром перешкодити доступ до павільйону, найнятому [PERSON] для демонтажу маніпулятору він, на своїй машині\~«Тойота-Ланкрузер» д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~почав повільно під`їжджати до дверей павільйону\~…». даний факт свідчит про те що автомобіль «Тойота-Ланкрузер» д.н.з.\~ [NUMBER] належить саме сину позивача [PERSON] . Суд не бере до уваги посилання позивача на договір оренди транспортного засобу від 18.08.2019 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар), оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України зазначений договір оренди транспортного засобу не засвідчений нотаріально. Враховуючи зазначене, та той факт, що позивачем не доведено спричинення [PERSON] умисних дій, спрямованих на пошкодження автомобіля, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення шкоди за пошкоджений автомобіль не підлягають до задоволення. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі, - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, далі ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Позивач не вказала конкретних обставин зокрема зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У позовній заяві не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідачів та її моральними стражданнями. Посилання позивача на душевні страждання через нанесені травми членам її сім`ї є необґрунтованими, оскільки надані висновки спеціалістів в галузі судово-медичної експертизи від 23 грудня 2019 року № 02-01/1327 та від 24 грудня № 02-01/1329 не засвідчують факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] саме 20.12.2019 року, а події зазначені у висновках зі слів [PERSON] та [PERSON] . У постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтувала, з чого виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди, не вказала та не довела в судовому засіданні конкретних обставин, зокрема зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної школи слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст.\~79 ЦПК України\~\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Outcome: dismissed