Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення ним повноліття та про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина у розмірі 350 грн. щомісячно, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, так як отримує досить високий дохід. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав заяву про уточнення позовних вимог позивача, в якій просив позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити в повному обсязі, а в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - залишити без розгляду, та розглядати справу без його участі (т. 1 а.с. 98). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що надані ним заперечення підтримує в повному обсязі (т. 1 а.с. 101). В своїх запереченнях відповідач вказує, що не згоден з розміром аліментів на утримання дитини і вважає, що він має бути зменшений судом до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку у зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу позивач та неповнолітній син залишилися прописаними у його квартирі, за яку він сплачує комунальні послуги та інші витрати, пов'язані з утриманням цієї квартири, самостійно. Крім того, ним відкрито картку «Юніор» на ім'я сина, на яку нараховуються кошти з його поточного рахунку, і станом на 05.05.2015р. на картці доступно 3468,63 грн. Також, ним 15.04.2013р. було укладено договір страхування життя та здоров'я сина, згідно з умовами якого страхова сума складає 25000 грн., а саме при настанні страхового випадку є можливість отримати страхову суму в розмірі 25000 грн. (т. 1 а.с. 40-42). Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу 16.12.2014р., про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 11), перебували у шлюбі, який розірвано Чугуївським міським судом Харківської області 11.03.2015р., що підтверджується рішенням суду по справі № 636/846/13-ц (провадження № 2/636/544/13) (т. 1 а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 6). Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, неповнолітня дитина сторін мешкає з позивачем. Також суду надана довідка вуличного комітету від 23.03.2015р., яка затверджена та зареєстрована керуючим справам Чугуївської міської ради 23.03.2015р. № 82, згідно якої неповнолітня дитина [PERSON] проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS], з вересня 2012р. (т. 1 а.с. 7). Відповідач, як стверджує позивач, матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує досить високий дохід. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2015р. - 1286 грн., з 1 грудня 2015р. - 1455 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. В своїх запереченнях відповідач вказує, що він не має можливості виплачувати аліменти в такому розмірі, як вказує позивач, і твердження позивача про те, що він отримує досить високий дохід, є необґрунтованими та недоведеними належним і допустимим доказом. Однак, відомостей щодо перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний та взагалі будь-яких доказів щодо отримання будь-якого доходу відповідач не надав, хоча, як стверджує сам, так і підтверджується наданими ним документами, зараховує на рахунок сина кошти у розмірі від 300 грн. до 1400 грн. Відповідачем надана виписка з рахунку, відкритого на ім'я дитини, згідно якої відповідачем на рахунок перераховуються кошти з квітня 2013р., але не кожний місяць, а один раз на два-три місяці, що свідчить про надання матеріальної допомоги дитини, але не щомісячно (т. 1 а.с. 44-46, 65-78). Також відповідачем надана довідка ОСББ «ЄЖК» від 06.05.2015р.за місцем його мешкання, згідно якої за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач, позивач та неповнолітній син, але проживає лише один відповідач (т. 1 а.с. 47). З цих підстав відповідач посилається на те, що він сплачує комунальні послуги та інші витрати пов'язані з утриманням цієї квартири самостійно, і враховує це як надання матеріальної допомоги на утримання дитини, з чим суд категорично не погоджується, бо жодним чином сплата комунальних послуг не відноситься до витрат на утримання дитини. Наданий відповідачем договір страхування від нещасних випадків дитини від 08.04.2013р. свідчить про те, що відповідачем дитина була застрахована лише на період з 15.04.2013р. по 14.04.2014р., тобто на даний час таке страхування відсутнє, і тому посилання відповідача у своїх запереченнях щодо захисту дитини на кожен день безпідставні (т. 1 а.с. 102, 103) Позивачем наданий консультативний висновок ДУ «Інституту неврології, психіатрії та наркології» від 16.02.2015р., згідно якого син сторін перебуває під наглядом лікаря з 2-х річного віку, з 2002 року (а.с. 43). Також позивачем надані інші медичні висновки про наявність у неповнолітньої дитини захворювань внутрішніх органів (т. 1 а.с. 81-91). При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, не працює, відомостей про наявність інших осіб, які б знаходилися на утриманні відповідача або на яких би сплачувалися аліменти, суду не надано. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який відомостей про неможливість працевлаштування не надав, відсутність у нього інших осіб на утриманні, матеріальне становище стан здоров'я позивача та дитини, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у більшому розмірі, ніж мінімальний розмір, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, і становить 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дитини дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 грн., з 1 грудня 2015р. - 1455 грн., - у сумі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved