Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач та вказує, що він ухиляється від обов'язку щодо утримання дитини, матеріальної допомоги не надає хоча працює та отримує заробітну плату, а тому просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця. Також, посилаючись на ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, просить стягнути з відповідача кошти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. В судове засідання позивач не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] визнає в повному обсязі, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку не визнає, вказуючи, що позивач має змогу заробляти на своє утримання самостійно. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], являється відповідач [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на її утримання, у зв'язку з чим, позов в цій частині підлягає задоволенню. Виходячи з системного аналізу ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, також і в разі розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов в частині стягнення коштів на утримання позивача задоволенню не підлягає, оскільки сторони проживали без реєстрації шлюбу, в зв'язку з чим позивач не набувала статусу дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial