Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В позові зазначила, що вона на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2013 року зареєстрована та проживає у [INFO]. Відповідач лише зареєстрований у спірній квартирі, але з 2000 року не проживає у ній, особистих речей не зберігає, оплату комунальних послуг не здійснює, має інше постійне місце проживання у [INFO]. Оскільки відповідач у 2000 році вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється та на підставі ст. ст. 71, 107 ЖК України, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 379 в будинку № 32 по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжі та зняти його з реєстрації місця проживання. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та уточнив правову підставу позову, а саме: просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою на підставі ст. 107 ЖК України. Відповідач [PERSON] та його представник заперечують проти задоволення позову, предявив зустрічний позов про вселення. На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що позивач з дитинства проживав разом зі своїми батьками у спірній квартирі та з 1992 році зареєстрований у ній. Квартира перебуває у комунальній власності. Також у квартирі мешкає його сестра [PERSON], яка на підставі рішення суду у 2013 році зареєстрована у квартирі разом з сином [PERSON] З моменту реєстрації сестри він періодично заходив до квартири, користувався своїм побутовим майном, а також проживав в квартирі. Після реєстрації сестри у квартирі з невідомих причин її ставлення до нього змінилось, вона почала уникати від спілкування з ним. У липні 2016 року виявив, що відповідач змінила замки на вхідній двері та з цього часу не допускає його до квартири, на телефонний зв'язок не виходить. Просив вселити його у квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов з підстав, викладених у позові та пояснив, що [PERSON] мешкає у квартирі разом з цивільним чоловіком та сином. Ніколи не втрачав інтересу до спірної квартири, неодноразово пропонував [PERSON] приватизувати квартиру, але вона відмовляла йому та чинить перешкоди в користуванні нею, тому вимушений жити у селі. Окрім спірного житла, іншого житла він не має. Крім того, за характером своєї роботи він постійно перебуває у відрядженнях по Запорізької області, тому йому зручно тимчасово проживати у [INFO]. У селі він проживає у двохкімнатній квартирі разом з дружиною, сином та невісткою. Квартира на праві власності належить батькам дружини. Представник [PERSON] також підтримав доводи свого довірителя, просить задовольнити позов про вселення та залишити без задоволення позов [PERSON] Представник позивача [PERSON] запере проти задоволення зустрічного позову, наполягає на задоволенні первісного позову. Представник третьої особи КП «Наше місто» у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала заперечення проти позову., зазначивши, що спірний будинок на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 627/45 від 24.10.2016 року передано на баланс обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Моторобудівників 32». Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи представників сторін, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2013 року, що набрало законної сили встановлено, що спірна квартира на підставі ордеру № 6355 від 01.11.1979 року була надана батькам сторін на сімю у складі чотирьох осіб, у тому числі і на сина [PERSON], який зареєстрований у квартирі, як член сімї наймача і постійно проживав в ній. На теперішній час батьки померли ([PERSON] 18.06.2002 року, [PERSON] 13.12.2011 року. Цим рішенням за [PERSON] визнано право користування спірною квартирою (а.с. 9-10). Згідно довідок центру обслуговування абонентів від 22.09.2014 року, 08.06.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані також позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO] ( а.с. 12). На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 627/45 від 24.10.2016 року житловий будинок № 32 по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжі з господарського відання комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради передано в управління обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Моторобудівників 32». Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 26.09.2011 року по 16.04.2013 року він виконував обовязки начальника філії «Запорізька дорожньо-експлуатаційної дільниці». [PERSON] працює на даному підприємстві водієм автотранспортних засобів і за характером своєї роботи постійно перебуває у відрядженні тривалістю до одного місяця. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1983 року вона мешкає у квартирі [ADDRESS], що розташована на пятому поверсі, а [PERSON] живе на 9 поверсі. [PERSON] та [PERSON] знає з дитинства, знала їх батьків, які вже померли. У спірній квартирі живе [PERSON] з сином, відповідач [PERSON] у квартирі не живе, його речей у квартирі не бачила. Останній раз бачила його на похованні матері. Комунальні послуги оплачує [PERSON], має заборгованість по сплаті комунальних послуг у розмірі 16000 грн. Щодо наявності чи відсутності речей [PERSON] у квартирі їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1978 року вона мешкає у квартирі [ADDRESS], що розташована на 4 поверсі, а [PERSON] живе на 9 поверсі. [PERSON] та [PERSON] знає з моменту заселення будинку. Вона буває у спірній квартири десь один раз на 2 тижня. [PERSON] у квартирі не живе майже 10 років. У квартирі мешкає лише [PERSON] з сином. Свідок [PERSON] пояснила, що являється сусідкою [PERSON], знає її майже 35 років У спірній квартирі відповідач не живе, не бачила його більше 6 років. [PERSON] живе у квартирі з сином. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] являється її зятем. Їй відомо про те, що [PERSON] з 1998 року мешкав разом з батьками за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] у квартирі не живе через те, що [PERSON] не допускає його до квартири, змінила замки на вхідній двері і він вимушений жити у квартирі її внука у с. Новоолександрівка. За положеннями ст. ст. 24, 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.. Кожен має право на житло. Держава створює умови , за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на ст. 107 ЖК України, якою передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На думку суду, [PERSON] не довела наявність у [PERSON] іншого постійного житла, тоді як сукупність наданих її опонентом доводів, оцінку яких навів суд, переконують в ґрунтовності та законності його вимог. Не переконує суд в ґрунтовності вимог [PERSON] і акт про непроживання від 07.07.2016 року, складеній центром ЦОА МКП «Основаніє» (а.с. 11), оскільки факт непроживання в квартирі протягом певного часу не заперечує [PERSON], при цьому посилання комісії на початок цього строку (з 2000 року), на думку суду, є відображенням, отриманих від [PERSON], а не наслідком самостійного зясування комісією цього питання. Виходячи з того, що [PERSON] не довела факт того, що [PERSON] втратив право користування спірною квартирою, а залишення ним житла було вимушеним, є всі підстави захисту порушеного права у спосіб, який обраний позивачем.

Outcome: approved