Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями органу державної влади - Управлінням праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації, у розмірі 14 713,40 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 грн. з коштів Державного бюджету України. Позов обґрунтовано тим, що судовим рішенням в адміністративній справі дії відповідача були визнані протиправними та внаслідок цих дій нею була недоотримана державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 14 713,40 грн. за період з 15.12.2011 р. по 24.06.2013 р., яку вона просить стягнути в якості відшкодування матеріальної шкоди. В судове засідання позивачка не з`явилася, надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає за викладеними в позові обставинами (а.с.4). Представник відповідача - УПСЗН Тельманівської РДА в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи через Веб-сайт та інформаційну дошку Приморського районного суду Запорізької області. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи не інше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). За змістом ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] має на утриманні малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивачка перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації з 15 грудня 2011 р., як особа застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та отримує щомісячну державну соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку розмірі 130 грн. (а.с.11). 25.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Позивачка просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати провести з 15 грудня 2011 року перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, з урахуванням фактичного виплачених сум, здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду. Ухвалою Тельманівського районного суду Донецької області від 26.12.2014 року адміністративний позов в частині вимог за період з 15 грудня 2011 року по 24 червня 2013 року залишено без розгляду. Зазначена ухвала сторонами не оскаржувалась. Постановою Тельманівського районного суду Донецької області від 13.01.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивач не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, якою просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Тельманівського районного суду Донецької області від 13.01.2014 року задоволено частково. Постанову Тельманівського районного суду Донецької області від 13.01.2014 року скасовано. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації Донецької області щодо недоплати [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації Донецької області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячну грошову допомогу по догляду за дитиною, відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 25 червня 2013 року до 29 вересня 2014 року у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму для дітей до 6 років та з врахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.9-10). З урахуванням вищезазначених судових рішень, Тельманівський районний суд Донецької області та апеляційний суд Донецької області не розглядали по суті питання протиправності дій Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації Донецької області щодо недоплати [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15 грудня 2011 р. по 24 червня 2013 р., так як ухвалою Тельманівського районного суду Донецької області від 26.12.2014 року адміністративний позов в частині вимог за період з 15 грудня 2011 року по 24 червня 2013 року залишено без розгляду та зазначена ухвала сторонами не оскаржувалась. Отже, позивачем не доведено факт визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації Донецької області щодо недоплати [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15 грудня 2011 р. по 24 червня 2013 р. Відтак, посилання [PERSON] у позовній заяві щодо стягнення на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями органу державної влади - Управлінням праці та соціального захисту населення Тельманівської райдержадміністрації, у розмірі 14 713,40 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 грн., а загалом - 14 714,40 грн., з коштів державного бюджету України, не відповідають дійсності та не можуть бути задоволені судом. Щодо стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (надалі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вказаною Постановою визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно до п. 4 Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку між моральною шкодою та діями відповідача та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України,

Outcome: dismissed