Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON]\~ звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 05.09.2011 року у Губівській сільській раді Компаніївського району Кіровоградської області, актовий запис № 1. В позовній заяві пояснила, що вона зареєструвала шлюб 05.09.2011 року у Губівській сільській раді Компаніївського району Кіровоградської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Після народження доньки відносини між ними погіршилися, чоловік чинить насильство в сім»ї, вчиняє сварки, що унеможливлює збереження їхнього шлюбу, тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ № 050309 від 05.03.2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою ст.109 вказаного Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що після народження доньки відносини між сторонами погіршилися, відповідач чинить насильство в сім»ї, вчиняє сварки. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть та припинили сімейні відносини, клопотань про надання часу на примирення до суду від сторін не надходило, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач не виявила бажання змінювати прізвище після розлучення з відповідачем. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Вимога про стягнення судового збору з відповідача в позовній заяві позивачем не зазначалась.

Outcome: approved