Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 83100,00 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 15.01.2016 він уклав з відповідачем договір позики грошей, згідно якого передав останньому грошові кошти в розмірі 3000,00 дол. США з умовою їх повернення до 01.05.2016 року, про що відповідач написав розписку, проте у встановлений розпискою строк борг не повернула, тому просить стягнути з останнього суму боргу яка еквівалентна 83100,00 грн. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення порушеного права, укладеного між сторонами, внаслідок чого позивач просить його відновлення шляхом стягнення заборгованості. Згідно із ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 15.01.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 3000,00 дол. США., а [PERSON] зобовязалася повернути зазначену суму до 01.05.2016. /а.с. 4/ Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідачем була написана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 3000,00 дол. США. Таким чином, форма договору позики не порушена. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань по договору позики грошей від 15.01.2016 р. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені матеріалами справи. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved