Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Васильківський шкірзавод», звідки її було звільнено в зв'язку з ліквідацією товариства. При звільнені їй виплачено лише частину розрахункових коштів, а тому вона просить стягнути на свою користь з ВАТ «Васильківський шкірзавод» заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі відповідно до довідок, що надані останнім. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що представник відповідача в особі ліквідатора ВАТ «Васильківський шкірзавод» Швачки С.В., який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З копії трудової книжки позивача вбачається, що з 07.08.1989 року по 21.11.2011 року вона працювала майстром в ВАТ «Васильківський шкірзавод» (а.с. 5). 22.08.2011 року постановою Господарського суду Київської області у справі № Б19/311-08/13 ВАТ «Васильківський шкірзавод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Швачку С.В. (а.с. 18). Наказом від 21.11.2011 року № 91-к позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства (а.с. 9). Згідно з довідками ліквідатора товариства №№ 13 і 14 від 24.04.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 939 гривень 80 копійок, а розмір її середньоденної заробітної плати перед датою звільнення складав 117 гривень 33 копійки (а.с. 6, 7). Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, наданий позивачем, судом перевірено; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 71 101 гривня 98 копійок позивачем вирахувано вірно, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (а.с. 8). Частина перша статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із положеннями ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; cама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (пункт 20 постанови). Враховуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що трудові права позивача щодо отримання ним заробітної плати порушено відповідачем, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає стягненню у розмірі в межах заявлених позивачем вимог. Перевіряючи і обговорюючи питання щодо строків звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки встановлено тримісячний строк, суд прийшов до висновку, що вказаний строк позивачем не пропущено, оскільки останній дізнався про те, що відповідач не виплатив всі належні йому при звільненні суми - в квітні 2014 року, коли на свою вимогу отримав довідку про заборгованість по заробітній платі. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved