Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори про зняття арешту з квартири [ADDRESS], зареєстрованого [PERSON] Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 05.02.2008 року №6523426 на підставі постанови Державної виконавчої служби від 22.01.2001 року №3Б-23, зобовязання внести зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В серпні 2017 року позивачка дізналась проте, що вказана квартира перебуває під арештом зареєстрованим [PERSON] Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 05.02.2008 року за №6523426. В вересні 2017 року позивачка зверталась до Івано-Франківського міського відділу ДВС щодо припинення арешту та отримала відповідь за №02-19/В-23/45017 від 21.09.2017 року, згідно якої виконавчих проваджень по стягнення боргу із [PERSON], який був співвласником квартири до часу смерті, немає. В подальшому, позивачка звернулась із аналогічним листом до [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори, з якої отримала відповідь від 05.10.2017 року за №2585/01-16, про те, що 22.01.2001 року накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі постанови Державної виконавчої служби №3Б-23. [PERSON] №4 від 25.05.2012 року дана постанова знищена за терміном її зберігання. Отже, виконавче провадження щодо померлого батька позивачки відсутнє, а тому є всі правові підстави для звільнення майна з-під арешту.\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачка в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі (а.с. 50). Представник відповідача [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила проводити розгляд справи без участі представника [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори (а.с. 53). Всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 28.01.2003 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Нова, 19Б/16 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON] дочці в рівних долях (а.с.3, 4). Як вбачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018526132 від 15.08.2017 року, [PERSON], [INFO], 17.06.2009 року зареєструвала шлюб із [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище на Соболєва (а.с.12, 13). 28.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] про що складено актовий запис №1257. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу Фітковська (а.с.11). [PERSON] копії повторного Свідоцтва про смерть [PERSON] І-НМ №228560, [PERSON] помер 31.03.2016 року у віці 66 років, про що 04.04.2016 року складено актовий запис №5 (а.с.7). Після смерті батька, позивачка 06.09.2017 року виготовила технічний паспорт на квартиру №16 в житловому будинку №19Б по вул. Нова в м.Івано-Франківську на своє імя (а.с.15-18), однак, належним оформити право власності на спадкове майно не представляється можливим, оскільки, як стало відомо з листа [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 05..10.2017 року №2585/01-16 відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна [PERSON] Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 22.01.2001 року накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі постанови Державної виконавчої служби №3Б-23 від 22.01.2001 року. [PERSON] №4 [PERSON] Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 25.05.2012 року Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду п.8 розпорядження з накладення, зняття заборони (арештів) відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна дані постанови знищено за терміном їх зберігання (а.с.6). Відповідно до листа Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 21.09.2017 року №02-19/В-23/45017, згідно АСВП на виконанні у Івано-Франківському МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області виконавчих проваджень по стягненню боргу з [PERSON] немає (а.с.5). На підставі наведеного судом встановлено, що підстави, які слугували накладенню арешту Державною виконавчою службою на майно [PERSON] на даний час відсутні. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~ Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зняття арешту з квартири [ADDRESS], зареєстрованого [PERSON] Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 05.02.2008 року №6523426 на підставі постанови Державної виконавчої служби від 22.01.2001 року №3Б-23 є обгрунтованою та такою що підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про зобовязання внести зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки, вона є похідною від первісної про зняття арешту з квартири [ADDRESS], зареєстрованого [PERSON] Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 05.02.2008 року №6523426 на підставі постанови Державної виконавчої служби від 22.01.2001 року №3Б-23. Відповідно до розділу 2 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є: заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна (додатки 1 - 3), що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); органами державної виконавчої служби - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). Таким чином, рішення суду про зняття арешту з майна є підставною для внесення до Реєстру заборон відомостей про зняття заборони та арешту з об'єкта нерухомого майна. На підставі вищенаведеного, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягють до часткового задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ст.ст. 316, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed