Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка мотивує свої позовні вимоги тим, що 06 листопада 2019 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя дітей не мають. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинені з січня 2021 року. З того часу сторони проживають окремо, мають окремий бюджет. Збереження шлюбу не має сенсу, оскільки сім`ї вже не існує. Наразі позивачка має стосунки з іншим чоловіком, з яким має намір укласти шлюб. У зв`язку з даними обставинами, позивачка просить суд розірвати шлюб. Також просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений нею при подачі даного позову. Ухвалою судді від 23 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, проте надала на адресу суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглядати справу без її участі та без фіксації технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.35). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. (а.с.32,33,34). Таким чином, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 06 листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 897. (а.с.4). Від шлюбу подружжя дітей не мають. Зі змісту позовної заяви стало відомо, що шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинено з січня 2021 року. З того часу сторони проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Кожен з них має власний бюджет. Позивачка бажає розлучитися, оскільки має стосунки з іншим чоловіком, з яким в подальшому хоче укласти шлюб. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін, а тому дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до роз`яснень , викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, тому вимога позивача надалі іменуватися цим прізвищем відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню. При таких обставинах, враховуючи те, що з часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, суд приходить до висновку, що надання сторонам строку для примирення є недоцільним і шлюб необхідно розірвати. Щодо вимоги позивача про стягнення судового збору з відповідача на її користь, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved