Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 20 липня 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого в якості позики [PERSON] було передано 200000 гривень, які він повинен повернути до 20 липня 2012 року. В цей же день з метою забезпечення виконання умов договору позики, вони уклали договір застави транспортного засобу, згідно умов якого відповідач передає у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки Лексус ES 350, легковий седан - В, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску. Однак [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав та до даного часу не повернув предмет позики. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, просить суд зобов'язати [PERSON] передати у її власність автомобіль марки Лексус ES 350, легковий седан - В, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, що є предметом забезпечувального обтяження, в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, що витікає із договору позики від 20 липня 2009 року. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила суд зобов'язати [PERSON] передати у власність [PERSON] автомобіль марки Лексус ES 350, легковий седан - В, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, що є предметом забезпечувального обтяження, в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, що витікає із договору позики від 20 липня 2009 року. Представник відповідача за ордером [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказав, що дійсно згідно договору позики [PERSON] брав у позивачки позику у сумі 200000 гривень та у встановлений договором позики від 20.07.2009 року строк не повернув. В забезпечення виконання умов договору позики, сторони уклали договір застави транспортного засобу, згідно умов якого відповідач передає у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки Лексус ES 350, легковий седан - В, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску. Однак [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання, тому він не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що 20 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у позику від [PERSON] кошти у сумі 200000 гривень, які він зобов'язався повернути до 20 липня 2012 року. З метою забезпечення виконання умов договору позики, 20 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір застави транспортного засобу, згідно умов якого [PERSON] передає у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки Лексус ES 350, легковий седан - В, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, предмет застави оцінений сторонами у сумі 244800 гривень. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У частині 1 статті 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно до п. 2.11. договору застави транспортного засобу від 20.07.2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов'язань по договору позики від 20.07.2009 року, заставодержатель, має право звернути стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем на підставі рішення суду., на підставі виконавчого напису нотаіруса або шляхом добровільної передачі права власності на пердмет застави. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави транспортного засобу від 20.07.2009 року. Згідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: один з яких, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Таким чином суд вважає, що спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який просить позивачка [PERSON] у вигляді передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання є законним та обгрунтованим. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Частиною 4 ст.174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, правам та інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, суд приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню.

Outcome: approved