Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1700 грн. на кожну дитину, а всього 3400 грн. на двох дітей щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позову посилається на наступне. Вони проживали як подружжя без реєстрації шлюбу і мають двох дітей: сина [PERSON] 2010 року народження та доньку - [PERSON], 2015 року народження. Після фактичного припинення шлюбних відносин та їх сумісного проживання, діти залишилися проживати з нею. Відповідач коштів на їх утримання не надає, вихованням дітей не займається. Зазначає, що вона ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860 грн. 00 коп. Інших доходів не має. Вказує, що немає можливості одноособово забезпечити дітей всім необхідним для їх нормального фізичного та психологічного розвитку. Потребує матеріальної допомоги з боку батька дітей - відповідача по справі який не є інвалідом, має добрий стан здоров'я та працездатний, але наскільки їй відомо він офіційно ніде не працевлаштований, проте працює неофіційно, отримує нерегулярний дохід, на хронічні захворювання не страждає, інших утриманців не має, а тому здатен і повинен допомагати утримувати дітей. Сторони про дату, час та місце судових засідань повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судові засідання не з'явилися. Сторони надали до суду письмові заяви, в якій просять справу розглядати без їх участі, позивач на позові наполягає, відповідач позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши заяви сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. [PERSON] є громадянкою України, про що свідчать фотокопія її паспорту(а.с.3-7). [INFO] року у сторін народився син [PERSON], а [INFO] року донька - [PERSON], на підтвердження чого надані фотокопії свідоцтв про народження (а.с.9-10). Наданою довідкою посвідчується, що позивач знаходиться на обліку в УПСЗН м.Лозова та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн(а.с.11). Із фотокопії домової книги вбачається, що позивач проживає разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS](а.с.12-13). Відповідач, відповідно до інформації Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання зареєстрованим не значиться(а.с.17). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Згідно ч.2 ст.182 цього ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позов було пред'явлено 07.12. 2017 року, то вони і мають бути присудженими з цього дня. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, задовольняючи клопотання позивачки у цій частині. Наведене і дає можливість суду дійти висновку про необхідність повного задоволення позову. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved