Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис за №56. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, сторони прожили у спільному шлюбі з 2010 року, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Але останні роки сторони не можуть проживати разом як сімя, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, оскільки постійно сперечаються навіть через найменші дрібниці. Таким чином позивач вважає, що збереження їхньої сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, тому позивач дійшла висновку про необхідність розірвання шлюбу. Строку на примирення позивач просила не надавати, так як на протязі останнього року вони з відповідачем постійно конфліктують та фактично є чужими один для одного людьми і жодних сімейних стосунків не підтримують. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утримані, при цьому домовленості з відповідачем про розмір його участі в утриманні дитини сторони не досягли. Оскільки відповідач на даний час працює неофіційно, місце його роботи та розмір доходу позивачу не відомий, проте позивач вважає, що відповідач отримує достатній дохід і може надавати матеріальну допомогу дитині, в силу чого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, представник позивача звернувся до суду із заявою, якою уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача в судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Разом з тим, відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву та в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково та просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому пояснив, що у нього від попереднього шлюбу є дитина [PERSON], [INFO], на утримання якої він добровільно сплачує аліменти. Крім того, на його утриманні перебуває донька позивача від попереднього цивільного шлюбу [PERSON], [INFO]. Разом з тим, відповідач зазначив про те, що фінансове забезпечення їхньої родини лежить виключно на ньому, оскільки з серпня 2014 року по серпень 2015 року відповідач брав участь в АТО, а коштами, які надходили йому за службу в цей час, розпоряджалася позивач. Крім того, відповідач пояснив, що на даний час перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує допомогу у розмірі 3185,00 грн. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 квітня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №56 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 080547, виданого 10 квітня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с. 7). Останні роки сторони не можуть проживати разом як сімя. Фактично сторони є чужими людьми один для одного та не підтримують сімейних стосунків, тому позивач вважає, що збереження їхньої сімї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити як інтересам позивача так і інтересам дитини. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позовної заяви про розірвання шлюбу є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оскільки представник позивача зазначив, що позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «Дощанська», при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити «Дощанська». Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви щодо стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-АМ №205382, виданого 27 вересня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно довідки № 817, виданої 12.10.2015р. КК «Поділля», за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, 14, зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач на даний час перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує допомогу у розмірі 3185,00 грн. щомісячно, а також має намір офіційно працевлаштуватися, аліменти на утримання дитини необхідно присудити у частці від доходу відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 163361, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], на утримання якої [PERSON] добровільно сплачує аліменти, що підтверджується копіями квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк». При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Окрім того, суд враховує, що відповідач на даний час перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує грошову допомогу, а також має неповнолітню доньку від першого шлюбу [PERSON], в утриманні якої він також приймає участь. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору, за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, у розмірі 487,20 грн. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial