Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме транспортного засобу а втомобіля Фольксваген Пассат Б 5 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , стягнувши з відповідача на її користь в рахунок компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля суму в розмірі 84000 гривень та судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 05.10.1996 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу у травні 2019 року ними був придбаний автомобіль Фольксваген Пассат Б 5 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , вартість якого вона оцінює в 168000 гривень. На даний час між ними існує спір про розірвання шлюбу і вона з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу спірного майна. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, то просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості її частки в розмірі 84000 грн. Відповідач [PERSON] 06.10.2020 року подав зустрічну позовну заяву, яку в подальшому уточнив та остаточно просить поділити спільне майно подружжя, стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 45570 грн., що становить 1/2 частину коштів, отриманих від продажу автомобіля Geely, грошові кошти у розмірі 70702 грн., що становить 1/2 частину займаних коштів по борговій розписці на придбання автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначив, що оскільки автомобіль Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , був придбаний під час шлюбу і є неподільним, а він має право управління даним автомобілем та експлуатує даний транспортний засіб, то він не заперечує проти сплати компенсації [PERSON] за її частку. В той час він не погоджується із сумою компенсації, оскільки [PERSON] не надала жодних документів на підтвердження ціни автомобіля. Відповідно до звіту про оцінку майна колісного транспортного засобу №8/09/2020, зробленому 24.09.2020 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість об`єкту оцінки складає 110340 грн., отже грошова компенсація становить 55170 грн. Крім того, [PERSON] приховала, що під час шлюбу у 2010 році за спільні сімейні кошти вони придбали автомобіль Geely, який у березні 2020 року був проданий за 2400 євро, а виручені від продажу автомобіля кошти вони позичили доньці [PERSON] на придбання автомобіля Nissan Tiida вартістю 5800 доларів США, залишок яких донька добавила. Право власності на автомобіль не зареєстроване з причини встановлення карантину, приватним нотаріусом Шеметовою О.В. на ім`я [PERSON] та [PERSON] продавець видав генеральну довіреність із правом набуття права власності після зняття суворого карантину. Отже, позичені спільні сімейні кошти з продажу автомобіля Geely є спільними сумісними і підлягають розподілу, тому частина грошей в сумі 1200 євро належать йому. Крім того, під час шлюбу, в інтересах сім`ї, був отриманий безпроцентний займ в 5000 доларів на придбання спірного автомобіля Volkswagen Passat. Вказану суму він 15.03.2019 року взяв у борг строком на 2 роки до 15 березня 2021 року, про що написав розписку, і вони придбали на ці кошти автомобіль Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . Він розраховував на часткове погашення боргу в результаті продажу автомобіля Geely, але всі кошти позичили [PERSON] , тому борг 5000 доларів не зменшився і підлягає розподілу. 20.10.2020 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила в порядку поділу майна, набутого під час шлюбу, стягнути з [PERSON] на її користь разом з компенсацією 1/2 вартості автомобіля Volkswagen Passat, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , в розмірі 84000 грн., також компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , 1992 року випуску, в розмірі 18500 грн., а разом 102500 грн., і судові витрати. В обґрунтування зазначила, що за відповідачем зареєстрований також автомобіль ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , який набутий під час шлюбу. Вартість вказаного автомобіля вона оцінює в 37000 гривень, а отже розмір компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля становить 18500 грн. 17.11.2020 року [PERSON] подав відзив на заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якому вказав ті ж обставини, які зазначені у відзиві на позов, стосовно не підтвердження [PERSON] вартості автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , а також щодо неможливості виконати ухвалу суду і надати копію договору-продажу цього автомобіля, так як у нього немає документів, що стали підставою для перереєстрації автомобіля. 08.12.2020 року представник [PERSON] подав відзив на уточнену позовну заяву [PERSON] , в якій зазначив, що оскільки у звіті про оцінку майна автомобіля Фольксваген Пассат Б5держномер [NUMBER] , який наданий [PERSON] , не вказані виконані процедури з оцінки майна, то такий звіт є неналежним доказом. Автомобіль Geely ніколи не перебував у власності подружжя, а отже не міг бути проданий, при цьому [PERSON] не вказує конкретно, що це за автомобіль, його держномер, або інші відомості, які б дозволили його ідентифікувати, не надає жодних правовстановлюючих документів на нього. За таких обставин [PERSON] не може надати розгорнутих пояснень, оскільки не розуміє про який транспортний засіб йдеться. Стосовно боргу в 5000 грн. може зазначити, що жодних договорів позички під час спільного проживання з [PERSON] [PERSON] не укладала і ніяких грошей від договору позички до сімейного бюджету не надходило. Отже, підписання [PERSON] будь-якого боргового документа покладає обов`язки тільки на нього, оскільки відповідний договір (якщо він взагалі був укладений) не був укладено в інтересах сім`ї, а дружина не надавала згоди на його укладання. Враховуючи, що [PERSON] має невеликий заробіток, то взагалі невідомо як йому могли позичити кошти без будь-якого забезпечення зобов`язання. Автомобіль Nissan Tiida держномер [NUMBER] був придбаний донькою сторін за її власні кошти, а не за гроші її батьків. Копію Генеральної довіреності на ім`я [PERSON] та [PERSON] на реєстрацію та продаж зазначеного автомобіля надати не можуть, оскільки автомобіль був придбаний у березні 2020 року, [PERSON] передала продавцеві суму 5700 доларів США. Однак із запровадженням жорсткого карантину сервісні центри МВС не працювали і [PERSON] не могла зареєструвати автомобіль на своє ім`я, тому продавець видав на ім`я [PERSON] довіреність на продаж цього автомобіля і після закінчення карантинних обмежень вона від імені продавця підпише відповідний договір купівлі-продажу у сервісному центрі МВС. 29.08.2020 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до сервісного центру МВС і зареєстрували автомобіль за [PERSON] , а довіреність залишилась в сервісному центрі МВС. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. 08.12.2020 року представник третьої особи [PERSON] надав письмові пояснення щодо зустрічної позовної заяви і уточненої зустрічної позовної заяви, зазначивши, що [PERSON] стверджує, що автомобіль Nissan Tiida держномер [NUMBER] був придбаний нею на власні кошти, за рахунок особистих заощаджень. Вона є повнолітньою особою, протягом 2018-2020 років здійснювала трудову і підприємницьку діяльність. 10.10.2018 [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ Скорто Солюшенс Інтернейшнл на посаду аналітика комп`ютерних систем, де працювала до 07.08.2019 року, у 2019-2020 роках отримувала стипендію від Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут. Крім того, вона є фізичною особою-підприємцем і здійснювала свою діяльність у період з 04.08.2019 по 23.12.2019 року, а також з 07.02.2020 р. і по цей час. Як вбачається із роздруківки з особистого кабінету платника податків станом на 08.10.2020 року, зароблена нею сума складає 644019,93 грн., що у чотири з половиною рази перевищує вартість автомобіля, а отже твердження [PERSON] не відповідають дійсності, і він не надав жодних доказів стосовно надання будь-яких коштів на купівлю зазначеного автомобіля. За таких обставин просить, задовольнити первісний позов із урахуванням збільшення позовних вимог і відмовити у задоволенні зустрічного позову із урахуванням уточненої позовної заяви, стягнути з [PERSON] судові витрати. 24.12.2020 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що ним був наданий звіт про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , а [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження заявленої в якості компенсації суми в розмірі 84000 грн. Він не заперечує проти стягнення з нього компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, яка зазначена у відповіді Головного сервісного центру МВС. 28.03.2011 року [PERSON] власник автомобіля Geely MR 7151, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] продала належний їй автомобіль по генеральній довіреності посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сіверіною К.В., яку видала на його ім`я. Вартість проданого автомобіля становила 6000 доларів США, розрахунок відбувався в присутності [PERSON] . Хоча у власність подружжя автомобіль не переходив, вони користувалися і розпоряджалися автомобілем 9 років, а 17.04.2020 року за згодою [PERSON] , за її присутності та отриманням грошових коштів, продав вказаний автомобіль [PERSON] та [PERSON] , про що надав генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, отримавши від продажу 2400 євро. Отже [PERSON] достовірно відомо про цей автомобіль і його продаж. Стосовно боргової розписки він зазначає, що один екземпляр знаходиться у [PERSON] разом з його особистими речами, а другий екземпляр у [PERSON] . А згода [PERSON] на підписання боргової розписки не потрібна, оскільки вона була обізнана про купівлю автомобіля і вона брала участь в укладанні цього правочину, а також при передачі грошових коштів. [PERSON] працює медсестрою і отримує мінімальну заробітну плату і не має грошових коштів на самостійне придбання автомобіля, крім того нею не надано жодних доказів, що вона могла самостійно придбати автомобіль Volkswagen Passat. Автомобіль ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , 1992 року випуску, юридично є його власністю, але фактично у 2017 році був проданий місцевому мешканцю, який сплатив за нього 800 доларів США. Про продаж було відомо [PERSON] , порадившись з нею і покупцем, вони вирішили документально не оформлювати даний транспортний засіб, а отже [PERSON] вводить суд в оману. Крім того, оцінивши автомобіль у 37000 гривень [PERSON] не надала жодних доказів його вартості. 24.12.2020 року [PERSON] уточнив зустрічну позовну заяву, зазначивши підстави наведені ним раніше, а також заявив додатково вимогу про стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 11247,42 грн. (еквівалент 400 доларів США), що становить 1/2 частину коштів, отриманих від продажу автомобіля ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , 1992 року випуску. 22.01.2021 року від представника [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в яких він навів обставини, зазначені раніше у його відзиві на зустрічну позовну заяву і поясненнях, а також вказав, що [PERSON] , зазначаючи про невеликі доходи [PERSON] , не надав жодних доказів своїх власних доходів, які є низькими. За договором позики потрібна обов`язкова письмова згода подружжя, яку вона не надавала, а також не надано доказів, що дана угода відбувалася в інтересах сім`ї. Зазначаючи, що гроші за автомобіль Geely були отримані подружжям спільно, дуже дивною є позиція [PERSON] щодо стягнення компенсації 1/2 частини його вартості з [PERSON] . Автомобіль ВАЗ 21063 д/н [NUMBER] був придбаний під час шлюбу і належить подружжю, жодної згоди на його продаж вона не надавала. Фактично цей автомобіль знаходився у володінні і користуванні [PERSON] , він ніколи не повідомляв про намір його продати і жодних коштів до сімейного бюджету від його продажу не надходило. Отже в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. 28.01.2021 року від [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення на заперечення, в яких він зазначає, що визнає позов тільки згідно наданих ним доказів щодо оцінки транспортного засобу від 24.09.2020 року. Автомобіль ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] проданий за згодою і в присутності [PERSON] за 800 доларів США, що підтвердить свідок. [PERSON] не надала доказів, що вона могла б самостійно придбати автомобіль без коштів, позичених у [PERSON] , і що вказані кошти були витрачені не в інтересах сім`ї. Враховуючи, що усі транспортні засоби придбавалися під час шлюбу і оформлювалися на нього, [PERSON] ніколи не заперечувала на зміну транспортних засобів і фактично надавала згоду на відповідні правочини. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.09.2020 року провадження у справі було відкрите і призначене підготовче засідання у справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2020 року заяву представника позивача адвоката Таш`яна Віталія Івановича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen Passat, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . Накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21063, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.01.2021 року було відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви стосовно вступу у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору і прийнятті її позовної заяви. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.01.2021 року підготовче провадження у справі було закрито і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Таш`ян Р.І. позовні вимоги за первісним позовом підтримав, зазначивши підстави, викладені в позовній заяві, уточненій позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов, письмових поясненнях на зустрічний позов. Крім того зазначив, що експертизу щодо вартості спірних автомобілів проводити не будуть. Як представник третьої особи [PERSON] він просив задовольнити первісний позов і відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Від відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла до суду заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує. Вислухавши представника позивача за первісним позовом [PERSON] і третьої особи [PERSON] адвоката Таш`яна Р.І., дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 жовтня 1996 року Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] , актовий запис №130. Під час шлюбу у 2019 році на підставі договору купівлі-продажу 6349/2019/1472811 ними був придбаний автомобіль Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копіями реєстраційних документів на автомобіль. Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) №31/20-1793 від 07.10.2020 року згідно автоматизованого обліку РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області та державного реєстру МВС України станом на 03.10.2020 [PERSON] [INFO] належать: автомобіль ВАЗ 21063, 1992 року випуску, державний номер [NUMBER] , автомобіль Volkswagen Passat, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . Згідно з довідкою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) №31/20-2052 від 22.10.2020 року за даними з Єдиного державного реєстру МВС, автомобіль ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 16.01.2014 року на підставі довідки-рахунку ВІА 192410 МПП ВИБІР МЕРЕФА. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до стаття 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст..65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ст.66 СК України). У ст. 69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Відповідно до ст..364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, спірні автомобілі є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набуті подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність. Іншого судом не встановлено і фактично дані обставини відповідач [PERSON] не оспорює. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці. Щодо поділу майна у спосіб, про який просить позивач [PERSON] , то суд виходить з наступного: Стосовно поділу автомобіля Volkswagen Passat, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивачка [PERSON] просить здійснити поділ майна, стягнувши з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Volkswagen Passat, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] у розмірі 84000 грн., так як вона оцінює вартість автомобіля в 168000 грн. Відповідач не заперечує, щодо стягнення з нього компенсації на користь позивачки вартості Ѕ частини вказаного автомобіля, оскільки він користується і розпоряджається автомобілем, але зазначає, що позивачкою жодним чином не підтверджена сума компенсації, тому він погоджується на компенсацію у розмірі 55170 грн., що становить вартість Ѕ частини автомобіля відповідно до оцінки майна, яка була проведена на його замовлення суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] . При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивачки, суд бере до уваги, що такий позов заявила позивач, яка тим самим виявила згоду на припинення її права власності на частку майна з отриманням замість своєї частки грошової компенсації. Суд враховує, що автомобіль є неподільною річчю і є недоцільним залишення автомобіля у спільній власності, оскільки відповідач користується даним автомобілем після припинення сімейних стосунків і він має право керування транспортним засобом, тому необхідно залишити автомобіль саме йому. Суд погоджується\~з відповідачем,\~що позивачкою\~не надано жодних доказів на підтвердження вартості автомобіля Volkswagen Passat, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . В судовому засіданні її представник зазначив, що експертизу вартості автомобілів Volkswagen Passat і ВАЗ 21063 вони проводить не будуть. За таких обставин суд приймає звіт про оцінку майна №8/09/2020 від 25.09.2020 року колісного транспортного засобу Volkswagen Passat, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , який наданий суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] , оскільки його кваліфікація і право на зайняття даним видом діяльності якого підтверджено відповідними документами: копією кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №1056 від 15.05.2004 р., копією посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ3404-ПК від 04.03.2020 р., сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності №1259/17 від 29.12.2017 року, копією свідоцтва про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 05.12.2011 №8941. Відповідно до Звіту про оцінку №8/09/2020, наданого відповідачем, - ринкова вартість вказаного автомобіля на дату оцінки (вересень 2020р.) становила 110340 грн. За таких обставин, суд вважає за необхідне здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивач, але стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі вартості Ѕ частини автомобіля у сумі 55170 грн. Стосовно поділу\~автомобіля ВАЗ\~21063,\~1992\~року випуску,\~номерний знак\~ [NUMBER] Позивачка [PERSON] просить здійснити поділ майна, стягнувши з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21063, 1992 року випуску, державний номер [NUMBER] у розмірі 18500 грн., так як вона оцінює вартість автомобіля у 37000 грн. Відповідач [PERSON] заперечує проти такого поділу майна з тих підстав, що автомобіль ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , хоча і був придбаний під час шлюбу, але був проданий за згодою і в присутності [PERSON] за 800 доларів місцевому жителю, без переоформлення автомобіля, і [PERSON] не надала доказів, що вказані кошти були витрачені не в інтересах сім`ї. На підтвердження факту продажу вказаного автомобіля [PERSON] надані письмові пояснення [PERSON] від 17.02.2021 року, в яких він зазначає, що в грудні 2017 року придбав у [PERSON] автомобіль ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] за 800 доларів США, без переоформлення, по довіреності. Передача грошей і автомобіля відбувалася в присутності дружини [PERSON] - [PERSON] , на даний час автомобіль не переоформлений на нього, але він вважає його своєю власністю. Позивачка заперечує, що знала про продаж автомобіля, надавала свою згоду на його продаж і що гроші у розмірі 800 доларів США надходили до сімейного бюджету. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16. В той час на підтвердження факту продажу автомобіля [PERSON] надав лише письмові пояснення [PERSON] , які суд не може визнати достатнім доказом того, що купівля-продаж автомобіля ВАЗ 21062 державний номер [NUMBER] відбулася, що сім`я отримала грошові кошти у розмірі 800 доларів США і вони були витрачені в інтересах сім`ї, оскільки жодних документів на підтвердження угоди між ними відповідачем не надано, а позивач заперечує свою згоду на продаж автомобіля, отримання коштів за нього і поповнення бюджету сім`ї на суму 800 доларів США. За документами спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] , а отже перебуває у спільній сумісній власності подружжя і підлягає поділу. Викликаний у якості свідка [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки невідомі. В той час поділити вказане майно у спосіб, який зазначила позивачка, шляхом стягнення з відповідача компенсації вартості Ѕ частки вказаного автомобіля у розмірі 18500 грн. суд не вбачає можливим, оскільки відповідач заперечує проти цього і ринкова вартість автомобіля не підтверджена жодними доказами, а провести експертизу на підтвердження вартості автомобіля позивачка не бажає. Враховуючи вищевикладене,\~суд вважає\~за необхідне\~поділити майно\~подружжя шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] ідеальних часток на спірний автомобіль ВАЗ 21063 без його реального поділу і залишити вказаний автомобіль у їх спільній частковій власності. За таких обставин, зустрічні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 11247,42 грн. (еквівалент 400 доларів США), що становить Ѕ частину коштів, отриманих від продажу автомобіля ВАЗ 21063 державний номер [NUMBER] , задоволенню не підлягають. Стосовно вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 45570 грн., що становить Ѕ частину коштів, отриманих від продажу автомобіля Geely [PERSON] зазначає, що під час шлюбу, у 2010 році за спільні сімейні кошти подружжя придбало автомобіль Geely, який у березні 2020 року зі згоди [PERSON] був проданий за 2400 євро, які були позичені їх доньці [PERSON] на придбання автомобіля Nissan Tiida вартістю 5800 доларів США, залишок яких донька добавила самостійно. Право власності на автомобіль не зареєстроване з причини встановлення карантину, приватним нотаріусом Шеметовою О.В. на ім`я [PERSON] та [PERSON] продавець видав генеральну довіреність із правом набуття права власності після зняття суворого карантину. Отже позичені спільні сімейні кошти з продажу автомобіля Geely є спільними сумісними і підлягають розподілу, тому частина грошей в сумі 1200 євро належать йому. [PERSON] не заперечує, що гроші за продаж даного автомобіля були отримані подружжям спільно і були внесені до сімейного бюджету, про що також зазначає [PERSON] . В той час вона заперечує, що зазначені [PERSON] грошові кошти надавались їх доньці [PERSON] на придбання автомобіля Nissan Tiida. [PERSON] також стверджує, що не отримувала кошти від батьків на придбання автомобіля, зазначивши, що придбала автомобіль Nissan Tiida держномер [NUMBER] за власні кошти, за рахунок особистих заощаджень, так як вона протягом 2018-2020 років здійснювала трудову і підприємницьку діяльність. На підтвердження заперечень [PERSON] її представником надані свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Nissan Tiida, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] за [PERSON] 29.08.2020 р., копія трудової книжки, з якої вбачається, що 10.10.2018 [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ Скорто Солюшенс Інтернейшнл на посаду аналітика комп`ютерних систем, де працювала до 07.08.2019 року, копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де [PERSON] 07.02.2020 року зареєстрована як фізична особа-підприємець з діяльності у сфері комп`ютерного програмування і іншої діяльності у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем. Як вбачається із роздруківки з особистого кабінету платника податків від 08.10.2020 року за період з 4 кварталу 2018 року по 2 квартал 2020 року доходи [PERSON] становлять 644019,93 грн. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. В той час [PERSON] не надано жодних доказів того, що спільні сімейні кошти за продаж автомобіля Geely в сумі 2400 євро були надані їх доньці на придбання автомобіля Nissan Tiida держномер [NUMBER] , а також того, що зазначені кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, без його згоди.. Генеральна довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] на реєстрацію та продаж автомобіля Nissan Tiida вартістю 5800 доларів США, яка видана приватним нотаріусом Шеметовою О.В., на яку посилається [PERSON] , не є підтвердженням переходу права власності на автомобіль від продавця до [PERSON] , а лише посвідчує право [PERSON] від імені продавця автомобіля здійснити продаж автомобіля [PERSON] . За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] грошей в сумі 45570 грн.(еквівалент 1200 євро), що становить Ѕ частину коштів від продажу автомобіля Geely. Стосовно вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 70702 грн, що становить Ѕ частину займаних коштів по борговій розписці на придбання автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . [PERSON] зазначає, що у період шлюбу 15.03.2019 року, в інтересах сім`ї він взяв у [PERSON] в борг на 2 роки, до 15.03.2021 року, грошові кошти у сумі 5000 доларів США, про що написав розписку. На вказані кошти був придбаний автомобіль Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . Він розраховував повернути частину коштів від продажу автомобіля Geely, але гроші від продажу позичили [PERSON] , тому борг не зменшився, у зв`язку з чим вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню Ѕ частина боргу за договором позики. [PERSON] заперечує факт укладання в інтересах сім`ї договору позики з [PERSON] на суму 5000 доларів США, оскільки їй про такий договір невідомо, письмової згоди на укладання позики вона не надавала і такі кошти в сімейний бюджет не надходили, а тому вказаний борг у разі його існування є лише особистим зобов`язанням [PERSON] . Відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2020 року в судове засідання було викликано в якості свідка [PERSON] і у нього витребувано копію боргової розписки, однак на виклики до суду він не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, боргової розписки на вимогу суду не надав. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною другою статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже суд повинен дослідити, чи договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї, чи отримане майно було використано в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163 цс 12, від 20.05.2020 р. у справі №757/55453/18-ц, від 07.10.2020 у справі №752/7501/18. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України [PERSON] не надано будь-яких належних та допустимих доказів укладення договору позики між ним і [PERSON] на суму 5000 доларів США, а також що договір укладався [PERSON] в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на придбання спірного автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 70702 грн, що становить Ѕ частину займаних коштів по борговій розписці. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1025 гривень 80 коп. Питання відшкодування витрат на правову допомогу адвоката не вирішувалось, оскільки представник позивача до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про надання доказів даних судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved