Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в подальшому його уточнивши, в обґрунтування якого зазначила, що 16.07.2014 року близько 08 години до магазину, в якому вона працює продавцем, прийшов [PERSON] за продуктами харчування. Вона видала йому замовлені товари і сказала, що він в магазин має заплатити за попередні покупки кошти в сумі 1,10 грн., на що відповідач зреагував дуже агресивно, став її ображати нецензурними словами, погрожував їй розправою, а потім наніс їй долонею удар по обличчю принизивши її честь та гідність і ділову репутацію, так як це все відбувалось на її робочому місці і при посторонніх людях. Після таких неправомірних дій, відповідач пішов додому, а вона зазнала глибоких фізичних та душевних страждань. Свідками її приниження були відвідувачі магазину. 05.08.2014 року на вона отримала від Новоград-Волинському МВ УМВС висновок по її зверненню де їй повідомили, що [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП і йому винесено офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки надалі. Неправомірними діями відповідача [PERSON] принижена її честь та гідність як людини і жінки в першу чергу, він ображав її всякими вульгарними і нецензурними слова та на нанісши їй удар рукою по обличчю, спричинив фізичну біль, була принижена її ділова репутація, порушуються її стосунки з оточуючими і колегами по роботі, їй соромно перед покупцями і мешканцями села. Вона перенесла сильний психологічний стрес, морально страждала. Просила визнати нецензурні висловлювання відповідача на її адресу в присутності покупців магазину такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати [PERSON] в присутності жителів села вибачитись не тастягнути з нього 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. [PERSON] подав зустрічний позов, в подальшому його уточнивши, в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] публічно вибачитися перед ним, визнати нецензурні висловлювання [PERSON] 16.07.2014 року близько 08 години ранку біля магазину та в магазині с. Стриєва на його адресу в присутності покупців магазину та односельчан таким, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію та стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що дійсно 16.07.2014 року він зайшов до магазину з метою придбання продуктів харчування, де працює [PERSON] Отримавши продукти харчування він розрахувався та відповідачка повідомила, що йому необхідно сплатити ще 1,10 грн. за попередні покупки. На що він відповів відповідачу, що дані кошти віддасть продавцю, в якого купував продукти, після чого вийшов з магазину. На що [PERSON] розпочала висловлювати на його адресу словесні і образи. Вийшовши на вулицю він зустрів свою сестру [PERSON], разом зі своєю сестрою почали вести розмову біля магазину, однак навіть на вулицю було чути словесні образи, які лунали в його адресу від [PERSON] Не витримавши слухати дані образи він повернувся до магазину з метою заспокоїти відповідача, однак при поверненні в магазин лайка ще збільшилася. Всі спроби заспокоїти відповідача не дали жодних результатів, що привело його в знервований стан. Всі ці події які відбувалися в магазині та біля магазину бачили односельчани та сусіди, що поставило його в незручне становище перед ними які знають його, як спокійну та врівноважену людину. Всі ці події принижають його честь та гідність, а оскільки [PERSON] також принижувала його, тому він змушений звертатися до суду для захисту своїх порушених прав громадянина, оскільки підірвана його порядність та репутація. Ухвалою суду від 09.10.2014 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення заподіяної матеріальної шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та ділової репутації та стягнення моральної шкоди; вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження даній цивільній у справі №285/3082/13-ц з первісним позовом. В судовому засіданні позивач - відповідач та її представник заявлені вимоги, з урахуванням уточнених, підтримала повністю та просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача - позивача, зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судовому засіданні надав суду пояснення, з яких вбачається, що він визнає свою вину у тому, що звертався до позивачки у нецензурній формі та вдарив її по обличчю. Однак, враховуючи, що вона також ображала його, відповідальність повинна понести і вона також. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача-відповідача та її представника, представника відповідача - позивача та свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2014 року близько 08 години 20 хвилин [PERSON] прийшов до магазину в с. Стриєва, Новоград-Волинського району, де працює продавцем [PERSON]. Під час здійснення покупки продуктів [PERSON] між сторонами виникла сварка, в ході якої висловлювались нецензурні слова та образи. Під час даної сварки [PERSON] наніс удар рукою по обличчю [PERSON]. Як вбачається з висновку по зверненні [PERSON] від 18.07.2014 року (а.с.5,30), 16.07.2014 року до Новоград-Волинського МВ надійшло письмове звернення від гр. [PERSON], в ході розгляду якого встановлено, що цього ж дня близько 08.години 20 хв. гр. [PERSON] перебував в приміщення магазину в с. Стриєва по вул. Садова, 3, де між ними на грунті особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої він висловлював в адресу [PERSON] слова погроз і образ. [PERSON] винесено офіційне застереження (а.с.27) та постановою суду від 12.09.2014 року (а.с.102) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п'ятдесят одна) гривня. Як встановлено судом, в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення [PERSON] свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Судом встановлено, що 16.07.2014 року близько 08 години 20 хвилин [PERSON], перебуваючи на вул. Садова в с. Стриєва Новоград-Волинського району, висловлювався грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, що зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення ЖИ № 018657 від 16.07.2014 року. Окрім повного визнання своєї вини [PERSON], його винність у зафіксованому правопорушенні підтверджується даними, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЖИ № 018657 від 18.07.2014 року, письмовими поясненнями від 16.07.2014 року, висновком від 18.07.2014 року. Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засідання доказами та матеріалами справи. Як пояснили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] між стороними у справі у зазначений день дійсно виник конфлікт, під час сварки вони висловлювались нецензурними словами щодо один-одного та такими висловлюваннями, що є образливими та принижують людську честь і гідність. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] повернувшись до магазину вдарив [PERSON] долонею по обличчю. Свідок [PERSON], яка є продавцем у магазині, де працює позивач-відповідач, підтвердила, що 16.07.2014 року коли прийшла на роботу, то побачила [PERSON] роздратованою, засмученою і з червоним обличчям. Конституція та цивільне законодавство України визнають честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими (ст.ст. 3, 28 Конституції, ст.ст. 297, 299 ЦК України). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34), статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною, та ст. 19 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Однак, це право особи не є абсолютним. Так, зокрема, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ч. 3 ст. 297 та ч. 2 ст. 299 ЦК України визначено, що кожен може звернутися до суду за захистом своєї честі, гідності та ділової репутації, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право на відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації є сукупність наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому на позивача покладається обов'язок довести факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов, а відповідач, в свою чергу, повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності (ч. 2 ст. 302 ЦК України). За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, між сторонами 16.07.2014 року в приміщенні магазину в с. Стриєва виникла сварка, причиною якої стало непорозуміння між ними через борг відповідача. Висловлювання вчинені сторонами у даній ситуації по відношенню один до одного в присутності інших осіб (покупців магазину та односельчан) є образливим, висловлені в принизливій та непристойній формі, що принижують гідність і честь кожного з них. Однак, враховуючи, що [PERSON] перебувала на робочому місці та при виконанні своїх обов'язків продавця магазину, в якому і відбулась сварка, суд вважає, що висловлювання [PERSON] в даному випадку принижують ще й ділову репутацію позивачки-відповідачки. Окрім того, останнім було завдано [PERSON] удар по обличчю. З огляду на встановлені судом обставини, в тому числі і взаємовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про доведеність позивачкою факту образливого висловлювання відповідача в її адресу в магазині 16.07.2014 року, так як і вважає доведеним факт образливого висловлювання позивачки в адресу відповідача, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, поясненнями свідків та самих сторін. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації можуть бути також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, ч. 1 ст. 275 ЦК України). Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо, з урахуванням у кожному конкретному випадку стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, які необхідні для відновлення попереднього стану, ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає доведеним, що внаслідок нецензурних висловлювань та нанесення удару [PERSON] щодо [PERSON], їй була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до положень ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, добросовісності, справедливості та виваженості, приймаючи до уваги обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь зниження престижу і ділової репутації, майновий стан відповідача, відсутність його добровільної згоди чи власної ініціативи щодо спростування поширеної ним образливої інформації і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та адекватним тим стражданням, яких зазнала позивач та співмірним із заподіяною їй шкодою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним і зустрічним позовами підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial