Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до філії «Одеська дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - відповідач) в якій просила стягнути з останнього заборгованість з заробітної плати у розмірі 7004,26 гривень, та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 11 грудня 2014 року по день винесення рішення суду. До судового засідання позивачка не зявилася, направила до суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідача та у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, у звязку з чим судом 30 квітня 2015 року було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних встановлених фактів та відповідних їм правовідносинам. З копії трудової книжки, довідки від 11 лютого 2015 року № 39/03 ( далі довідка) вбачається, що позивач з 01 вересня 2005 року була прийнята на посаду диспетчера до відповідача та 10 грудня 2014 року була звільнена за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5-6). З довідки виданої відповідачем вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає за : листопад 2014 року 1975,98 грн; грудень 2014 року 5028,28 гривень (а.с.6). З копії наказу від 28 серпня 2014 року № 206 вбачається, що відповідача визнано правонаступником майнових прав та обов'язків філії «Червонознамянська дорожня експлуатаційна дільниця», в якій працювала позивач. При звільненні з роботи, позивачці виплата заробітної плати за листопад, грудень 2014 року, що належить їй, відповідачем здійсненна не була. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст.43 Конституції України). Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.24 Закону України «Про оплату праці»). Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч.1 ст.47 КЗпП України). Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ч.1, 3 ст.93 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч.1 ст.116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період ( п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі порядок). Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а за подання даної позовної заяви має бути, справлений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., що підлягає стягненню з відповідача. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів. Відповідач має заборгованість перед позивачем щодо виплати заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачу Відповідно довідки загальна сума заборгованості по заробітній платі належної до виплати позивачу, за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року, складає розмір 7004 гривень 28 копійок. Враховуючи розяснення пленуму Верховного Суду України в абзаці 5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі ПВСУ №13), в якому пленум роз'яснив, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Задовольняючи позовні вимоги щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені суд виходив з такого. 10 грудня 2014 року позивача звільнено з роботи, проте при звільненні з 11 грудня 2014 року по день звернення до суду 23 березня 2015 року, належний розрахунок при звільненні не проведений. Враховуючи встановлені обставини та

Outcome: approved