Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 31.01.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сімейні обов'язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач зазначає, що 10 січня 2016 року відповідач, з невідомих для неї причин, пішов з дому та з того часу проживає окремо, не цікавиться ні її життям, ні життям їх неповнолітньої дочки, не бере участі у вихованні дитини та не надає матеріальної допомоги. Позивач вважає, що такий шлюб суперечить як її інтересам, так і інтересам неповнолітньої дочки. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та просила шлюб розірвати. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав, зазначивши, що наслідки визнання позову йому зрозумулі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], сторони зареєстрували такий 31.01.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 07. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідач визнав позов, заявивши про це в підготовчому засіданні (наслідки визнання позову йому зрозумілі), таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуваннямобставин, викладених у позовній заяві, які підтверджені сторонами у судовому засідані, а саме того, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами, відсутність бажання у сторін будувати в подальшому сімейні відносини, сторони більше двох років проживають окремо, а також з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини сторін, оскільки її повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім'ю, відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв'язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. Крім того, з врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача в користь позивача 352,40 гривень судового збору.

Outcome: approved