Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила витребувати майно із чужого незаконного володіння та визнати за нею право власності на квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 29.01.2015 року. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги , з урахуванням уточнень, та пояснила, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 29.01.2015 року. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.10.2014 року , реєстр. № 1152 та на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований. [PERSON] смерті [PERSON] позивач, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв*язку з тим, що на день смерті [PERSON] за нею нерухомого майна, зареєстрованого у встановленому законом порядку не було. Власником квартири № 7 , розташованої за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 згідно відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] на підставі договору довічного утримання № 6-1174, посвідченого 04.09.2013 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою. Позивач зазначає, що цей договір довічного утримання було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2014 року. Позивач 25.09.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. [PERSON] отримання копії позову, дізнавшись що в суді розглядається справа, [PERSON] незаконно оформив договір купівлі-продажу спірної квартири на [PERSON] Позивач вважає, що [PERSON] достовірно знав, що квартира йому не належить, так як був присутнім при розгляді в суді справи про розірвання договору довічного утримання, оскаржував у апеляційному суді рішення суду першої інстанції, а після отримання позову з вимогою про визнання за позивачем права власності на квартиру, дізнавшись, що [PERSON] померла, продав квартиру [PERSON] Представник позивача підтримав позов з урахуванням уточнень , та з посиланням на ст.ст. 388, 1218 ЦК України просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що на момент складення заповіту 28.10.2014 року квартира № 7 за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 не належала [PERSON], так як право власності на квартиру перейшло за договором довічного утримання [PERSON] Крім того, право на звернення до суду за захистом свого права власності , має лише власник майна. Позивач не є власником спірної квартири, а тому її позов задоволенню не підлягає. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що [PERSON] є добросовісним набувачем, так як спірну квартиру придбав у її володільця - [PERSON] за договором купівлі-продажу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.. Частинами 1, 2\~ст. 11 ЦПК України встановлено, що\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 3\~ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Основним процесуальним обов'язком позивача, відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України, є обов'язок доказування, тобто позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто саме позивач повинен надати докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених\~ст. 388 ЦК України, тому що вона встановлює спеціальні правила для захисту такого права. Стаття 41 Конституції України\~проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в\~ст. 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.\~\~ За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суду необхядно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених ч.1\~ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі\~\~вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні\~ст.і 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі дублікату від 07.06.2013 року свідоцтва про право власності № 3\--95-757, виданого 03.04.1995 року комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод ім. Малишева» належала квартира № 7 , розташована за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 ( а.с. 6, 8) 04.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр. № 6-1174, згідно з яким [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку ( а.с. 59, 60 ) Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2014 року розірваний договір довічного утримання , укладений 04.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою апеляційного суд Харківської області від 15.01.2015 року рішення залишено без змін. ( а.с. 9) Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року ( далі Закон ) , у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав . Зі змісту рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2014 року вбачається, що позивачем не була заявлена вимога щодо скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України розглянув справу в межах заявлених позовних вимог. 28.10.2014 року [PERSON] склала заповіт , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстр. № 1152, яким все своє майно заповідала [PERSON] Заповіт станом на 21.07.2015 року є останнім в спадковому реєстрі заповітів, не скасований і не змінений( а.с. 15-17) [PERSON] померла 29.01.2015 року ( а.с. 7) 21.07.2015 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи № 57710396 після смерті [PERSON], померлої 29.01.2015 року ( а.с. 11) З витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об*єкт майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.09.2015 року відомості про зареєстровані речові права щодо нерухомого майна [PERSON] відсутні. ( а.с. 10) Згідно витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об*єкт майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.09.2015 року за [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 04.09.2013 року, посвідченому Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстроване право власності на квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 ( а.с. 12) 11.09.2015 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] у звязку з вищезазначеними розбіжностями між наданими [PERSON] документами та зареєстрованими правами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рекомендовано звернутися до суду щодо вирішення питання про визнання права власності на квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] ( а.с. 14) 22.10.2015 року відповідно до договору купівлі-продажу , посвідченому приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6. ( а.с. 30) Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державної реєстрації ,виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 2 Закону\~\~ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно » ( далі- Закон) - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно- офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Добросовісне придбання відповідно до\~статті 388 ЦК України\~можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. З наданих сторонами доказів вбачається, що на день укладення договору купівлі продажу спірної квартири право власності на неї було зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем [PERSON], та він уклав договір купівлі продажу квартири на користь відповідача [PERSON] Позивачем не доведено існування підстав для витребування майна від набувача, встановлених ч. 1 ч.1\~ст. 388 ЦК України. Майно не було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, воно не було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння. Квартиру було відчужено [PERSON],за яким у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на неї, а [PERSON] придбав квартиру у особи, на яку на момент продажу було зареєстровано право власності, тобто відсутні підстави стверджувати, що квартира вибула з володіння власника або особи, якій він його передав у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування майна з чужого незаконного володіння. Договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним не визнаний. Суд вважає, що позивач, хоча і не є стороною договору, але не позбавлена права , як особа, яка вважає, що її права порушені, звернутися до суду з позовом про визнання його недійсним. А тому, підстав для застосування положень\~ст. 388 ЦК України\~не має, задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованим. Судовим розглядом, з наданих сторонами по справі доказів, встановлено, що на день смерті [PERSON] за нею не було зареєстровано право власності на будь яке нерухоме майно, у тому числі на квартиру № 7 , розташовану за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, на день смерті [PERSON] спірна квартира, на яку позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, не була зареєстрована за спадкодавцем. Виходячи з наведеного, суд вважає , що квартира № 7 , розташована за адресою м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 не входила до складу спадщини як така, що належала спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини , а тому на неї не може бути визнано право власності в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed