Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про втрату користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, мотивуючи його тим, що вона [PERSON], відповідно до Договору купівлі - продажу від 13.02.2002 р. є власницею 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] в якому по сьогоднішній день зареєстрована та продовжує проживати . Разом із позивачем, в даному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які не проживають із позивачем однією сім'єю та фактично проживають в іншому місті іншої держави. Відповідачі майже три роки проживають в м. Оренбург, про що свідчить довідка про склад сім'ї від 06.03.2018 року. З того моменту коли відповідачі залишили позивача, вони не спілкуються, і позивачу не відома фактична адреса за якою вони проживають. По телефону та за допомогою Інтернету сторони не спілкуються, листи один одному не пишуть. Відповідачі не цікавляться життям та долею позивача. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку , в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців з урахуванням відповідачів, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які позивач має сплатити таким службам за надані послуги. Позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідачів, оскільки вони не проживають з будинку. У позивача скрутне матеріальне становище, як може намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідачів в даній квартирі, змушує сплачувати за них в той час коли вони не користуються та не проживають в будинку вже близько трьох років. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явилися, але в заяві прохали про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подали, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК Україниучасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК Українискладання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про втрату користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ізст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннямист. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, прямо передбачених пунктами 1-7 частини 3 зазначеної статті. Як зазначено у ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомстатті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності дост. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. .Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до статті 150Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, тому обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Згідно з пунктом 3 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, тому рішення суду у цивільній справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Таким чином, відповідачів [PERSON] та [PERSON] , належить визнати втратившими право користування приміщенням жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], із зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved