Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працює лікарем -педіатром протягом 28 років, загальний стаж роботи складає 35 років. 17 жовтня 2013 року до неї на прийом звернулася відповідачка зі своєю дитиною [PERSON], [INFO], дитина перебувала на лікарняному і підлягала огляду. Вона оглянула дитину, про що в медичній картці зробила відповідний запис і закрила лікарняний. На це відповідачка відреагувала дуже агресивно, почала ображати її, принижувати, висловлювала критику щодо її компетенції як лікаря. Такими діями відповідачки їй заподіяна моральна шкода, розмір якої вона оцінює в 1 000 грн. Тому просить суд зобов»язати відповідачку [PERSON] вибачитися перед нею в присутності завідуючого амбулаторією [PERSON] та стягнути з неї на її користь моральну шкоду в сумі 1 000 грн. і судові витрати по сплаті судового збору. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила суду, що вона працює лікарем-педіатром і має стаж роботи більше 30 років. 17 жовтня 2013 року до неї на прийом прийшла відповідачка разом зі своєю донькою. Вона була без медичної картки з лікарняним відкритим 10 жовтня 2013 року іншим лікарем. Вона прослухала дитину, однак для її огляду потрібен був шпатель. Про що попросила відповідачку купити його. На що відповідачка агресивно почала вимагати закриття лікаряного, почала кричати. Потім відповідачка пішла на прийом до завідуючої, куди викликали і її. Там в присутності завідуючої [PERSON] відповідачка почала ображати її, говорила що «Тобі не місце тут працювати», називала «Царицею», обізвала «Бидлом» і вийшла. Ці образи чули як сторонні люди, так і працівники, оскільки двері в кабінеті завідуючої були відчинені.Після почутого вона пережила стрес, хвилювалася, відчула образу, приниження, так як є лікарем вищої категорії, жодного разу на неї не надійшло ні однієї скарги. Вважає, що такими діями відповідачки принижено її честь, гідність та ділову репутацію. Представник позивачки, [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки і просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність та письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що дійсно 17 жовтня 2013 року вона перебувала на прийомі в поліклініці зі своєю донькою. На прийомі у позивачки, яка оглядала її доньку, позивачка вела себе некоректно, небрежно по відношенні до неї та її доньки, спізнилася на прийом на годину, незважаючи на те, що вона зайшла до неї в кабінет, та ще 15 хвилин розмовляла по телефону. Її донька ще потребувала лікарняного і тому вона була не згодна із закриттям лікарняного, а позивачка зробила це навіть не оглянувши її доньку. З такими діями позивачки вона не була згодна і тому пішла на прийом до завідуючої [PERSON], при цьому ніяких образ на адресу позивачки не висловлювала. Не заперечує про того, що дійсно висловлювала претензії з приводу передчасної виписки її доньки так як хвилюється за її здоровья, однак при цьому вона не ображала позивачку і не принижувала її честь та гідність. За своїм змістом інформація, викладена нею завідуючій і в словесному конфлікті з позивачкою являлася критичною оцінкою роботи позивачки і не носила відомостей, що принижують її честь і гідність. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 17 жовтня 2013 року відповідачка [PERSON] перебувала на прийомі у лікарі-педіатра [PERSON] разом зі своєю донькою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що працює завідуючою центру первинної медико-санітарної допомоги № 5. Позивачка [PERSON] працює лікарем-педіатром в їх центрі і є її підлеглою. Точної дати коли саме вона не пам»ятає, в їх поліклініці було багато людей. Вона почула крик і вийшла в коридор. [PERSON] була із [PERSON], позивачка повідомила її, що остання веде себе високомірно, тоді вона відправила позивачку продовжувати прийом, а відповідачку запросила до себе в кабінет щоб з»ясувати ситуацію, яка виникла. [PERSON] висловлювала їй багато звинувачень на адресу позивачки, однак чітко не могла пояснити, які саме претензії вона має до позивачки. Тоді вона запросила до себе в кабінет позивачку, [PERSON] почала пояснювати, що позивачка її високомірно прийняла, почала принижувати її як лікаря, на що вона намагалася захистити позивачку. Потім відповідачка викрикнула «Цариця!», «Тобі не місце тут працювати!», «Бидло!». Ці висловлювання були на адресу позивачки, хоча вона також сприйняла їх і на свою адресу. В цей час під її кабінетом і в коридорі було багато людей, співробітники і люди, які прийшли на прийом, двері були відчиненими, після чого відповідачка вийшла і гримнула дверима. При цьому охарактеризувала позивачку [PERSON], як лікаря вищої категорії, коректну людину і професіонала своєї справи, протягом більш ніж 30 років її роботи жодної скарги на її дії не надходило. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що в середині жовтня 2013 року вона прийшла до лікаря-педіатра [PERSON] Проходивши по коридору біля кабінету завідуючої поліклініки вона почула крики зі словами «Тобі не місце тут працювати!», «Бидло!». Після цього позивачка - лікар [PERSON] вийшла з кабінету завідуючої, була у розпачі, плакала, в подальшому вже працювати не могла. При цьому охарактеризувала позивачку [PERSON] як уважного, безконфліктного лікаря, який користується повагою серед оточуючих. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що працює медичною сестрою. В день винекненого конфлікту між позивачкою та відповідачкою вона перебувала у кабінеті позивачки. Позивачка попросила відповідачку придбати шпатель для огляду її доньки, що ймовірніше не сподобалося відповідачці і вона почала вимагати закрити лікарняний. При цьому на підвищених тонах. Потім вона вийшла із кабінету, а проходивши повз кабінет завідуючої вона почула, як відповідачка кричала «Що працює тут одне бидло! Не можна ні до кого і звернутся.» вважає, що сказане було адресоване лікарям. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що працює медичною сестрою. 17 жовтня 2013 року вона перебувала у кабінеті з позивачкою, до них на прийом прийшла відповідачка [PERSON] Позивачка їй сказала, що їй потрібна медична картка дитини, на що відповідачка почала обурюватися, картку принесли. Потім позивачка попросила її придбати шпатель, на що відповідачка відреагувала агресивно, критикувала позивачку з приводу лікування її доньки, кричала. Потім [PERSON] вийшла, а пізніше вийшла і позивачка із кабінету. А повернулася позивачка [PERSON] до кабінету зі сльозами на очах, вона вживала заспокійливе. Безпосередньо вона не була очевидцем розмов сторін в кабінеті у завідуючої, однак зі слів колег їй відомо, що в кабінеті у завідуючої [PERSON] обізвала позивачку «Бидлом». Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Відповідно до п.4 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі -Постанова) під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до п.15 Постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п.п.18-19 Постанови, згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Суд вважає що висловлені відповідачкою на адресу позивачки слова «Тобі не місце тут працювати, Бидло!» є оціночним судженням, суб'єктивною думкою і поглядами відповідачки, і таким, що не можна перевірити на предмет його відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) та спростувати. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що відповідачка 17 жовтня 2013 року принизила честь і гідність позивачки [PERSON], її ділову репутацію, зважаючи на те, що позивачка працює лікарем -педіатром більше 30 років, є спеціалістом вищої категорії, користується повагою серед своїх колег по роботі та пацієнтів, за місцем роботи характеризується позитивно, як добропорядна, врівноважена людина, висловивши свою суб'єктивну думку відносно позивачки в брутальній та принизливій формі, тим самим порушила особисті немайнові права позивача та завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам. Суд також вважає доведеним, що вказана негативна інформація - суб'єктивна думка відповідачки відносно позивачки, висловлена в брутальній та принизливій формі, була умисно поширена нею, а саме - доведена до відома третіх осіб, зокрема, завідуючої відділення лікарні та осіб, які були присутні в коридорі лікарні. За п.26 Постанови суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачене у статтях 16, 277 ЦК України. Тому, враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов»язання відповідачки попросити вибачення у позивачки в присутності завідуючої амбулаторії, оскільки обраний нею спосіб захисту не відповідає вимогам діючого законодавства України. Разом з цим, відповідно до п.19 Постанови, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. А при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що висловлене відповідачкою оціночне судження та думка, що стосуються позивачки і полягає у висловлюванні на її адресу слів «Тобі не місце тут працювати! Бидло!», слід визнати такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію позивачки та порушують її особисті немайнові права: на повагу до її гідності та честі, на недоторканність ділової репутації. Тому вказані немайнові права підлягають захисту за судовим рішенням шляхом покладення обов'язку відшкодувати моральну шкоду. Разом з тим, суд вважає, що заявлені позивачкою вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. є завищеними, і при визначенні її розміру суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності і вважає, що визначений позивачкою розмір грошового відшкодування не є співмірними із заподіяною шкодою, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково в розмірі 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог в сумі 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial