Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісяця у зв`язку з продовження навчання, починаючи з 11 червня 2020 року на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що батьком її доньки [PERSON] є відповідач [PERSON] . На теперішній час донька є повнолітньою, проживає разом з нею та знаходиться на її забезпеченні, оскільки продовжує навчання на денному відділенні у Вовчанському медичному коледжі. Відповідач разом з донькою не проживає, кошти на її утримання не надає. Вказувала, що вона неодноразово після розірвання шлюбу з відповідачем вживала заходів щодо одержання аліментів від нього, просила надати матеріальну допомогу повнолітній доньці, оскільки сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів та надання будь-якої допомоги. У зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив стягувати з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/8 частини від його заробітку посилаючись на те, що з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів за минулий час з 11.06.2020, а просив стягнути аліменти з дня пред`явлення позову. Позивач та її представник адвокат Рогозін С.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Мазницький М.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час заперечували, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, та не заперечували проти стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів відповідача. Вислухавши учасників судового розгляду, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.11.2000 та не заперечується сторонами (а.с. 9). На час подання позову [PERSON] є студенткою 3 курсу, медсестринського відділення денної форми навчання за державним замовленням КЗОЗ «Вовчанський медичний коледж», зі строком навчання до 30.06.2021, на підтвердження чого надана довідка № 1252 від 21.02.2020 (а.с. 11). [PERSON] фактично проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 96 від 06.04.2020, виданою виконавчим комітетом Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи ті обставини, що [PERSON] досягла 18 років, на даний час є студенткою денної форми навчання, не працює, перебуває на утриманні у матері, відповідач працездатний, працює, отримує постійний дохід, але сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісяця, тому [PERSON] не має змоги утримувати свою повнолітню доньку до закінчення нею навчання у тому обсязі, який пред`явлено у позові, але має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, тим більше, що він зазначив про це у відзиві на позовну заяву, вказавши, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходів. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має можливість утримувати матеріально свою повнолітню дитину, що продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог і вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти до закінчення дитиною навчання або досягнення 23 років у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень. Але згідно з визначенням прожиткового мінімуму, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який на даний час не є пенсіонером чи інвалідом, знаходиться у працездатному стані, наявність у нього інших осіб, на утримання яких він сплачує аліменти, матеріальне становище дитини, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, та враховуючи відсутність заперечень від відповідача, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем у позові з приводу стягнення аліментів за минулий час зазначено, що нею у травні 2020 року був поданий позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей та повнолітню дитину [PERSON] , провадження по якій відкрито 11.06.2020, тобто відповідач був обізнаний по вимогам щодо аліментних платежів, тому вона просить стягнути аліменти саме з 11.06.2020. Однак, як встановлено у судовому засіданні, з відповідача стягнуті аліменти лише на двох неповнолітніх дітей за вказаним позовом у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів. Доказів щодо відмови у стягненні аліментів на утримання повнолітньої дитини позивачем не надано. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувана до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК І України. Тому, вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 11.06.2020 року не підлягають задоволенню за недоведеністю. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подання позивачем позовної заяви до суду. Така правова позиція узгоджується з висновками постанови Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial