Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Починаючи з 1983 року по 31 грудня 2014 року власником зазначеного будинку була мати позивача - [PERSON], яка має двох дітей, які, як члени її сім'ї, зареєстровані в будинку: [PERSON] та [PERSON]. В 2000 році відповідач одружився та переїхав до своєї дружини, яка забезпечена житловою площею в [ADDRESS], де і по даний час проживає. 31.12.2014 року, на підставі договору дарування, житловий будинок [ADDRESS] перейшов у приватну власність позивача. Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному будинку, однак 16 років фактично у ньому не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об'єктивно порушуються права позивача, яка також має труднощі в отриманні субсидії. Відповідач має свою сім'ю, інше постійне місце проживання, добровільно залишивши житло і забрав свої речі. З 2000 року він не несе витрати по сплаті комунальних послуг, а реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу в користуванні будинком. Крім того, після того, як відповідач дізнався, що право власності на будинок перейшло до позивача, від нього на адресу останньої та матері почали надходити погрози. За наведених обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та примусового зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В ході судового розгляду представником позивача уточнено позовні вимоги своєї довірительки, згідно яких він просив визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS], примусового зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання 28.07.2017 року позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] не з'явилися, надали суду заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутність; будучи присутніми в попередньому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили їх задоволити. Крім того, представником позивача надано суду довідку Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №3491 від 25.07.2017 року, в якій зазначено, що власником будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] являється відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Білозор О.Л. в судове засідання 28.07.2017 року не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях уточнені позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, просили в позові відмовити. Допитані в попередньому судовому засіданні свідки також дали покази суду. Зокрема, свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою сторін по справі. Знає, що відповідач вже 16 років не проживає біля своєї матері за адресою: [ADDRESS], навіть не з'являється там. Восени 2016 року вона бачила, як відповідач ввечері зірвав замок на воротах, в'їхав в двір, і зчинився крик. Приходили сусіди, заспокоювали [PERSON] В будинку проживають позивач та її мати. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір'ю сторін по справі. Коли її чоловік захворів на онкологічну хворобу (у нього були неприязні стосунки з сином), він сказав, щоб зробити дарування будинку дочці з тією метою, щоб вона не залишилась на вулиці. Її троє онуків з дочкою, з зятем, проживають на даний час в будинку. Син одружився в 2000 році і перейшов жити до жінки, він там і живе по цей час. Ніяких витрат по утриманню будинку він не несе. Вона не чинить ніяких перешкод синові щодо приживання в будинку. Його речей в будинку немає. Стосунки з сином зіпсувалися після його одруження тому, що свати хотіли, щоб вони купили хату синові. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторін, вона живе в будинку під номером 19 вже 17 років, по сусідству. В спірному будинку проживають позивач, її діти та [PERSON]; [PERSON] в будинку не живе, він живе у своєї дружини. Знає, що був скандал, коли приїжджав [PERSON], вони сварилися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою сторін, проживає там з 1977 року. Знає сторін давно, [PERSON] не живе в будинку, після армії, коли одружився, пішов жити до жінки, до її батьків. В хаті живе [PERSON] - мати позивача та сама позивачка з дітьми. Вона не чула, щоб відповідач там щось робив, як то ремонт, утримання будинку, тощо. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги покази свідків, заперечення відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, згідно договору дарування житлового будинку від 31.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. та зареєстрованому в реєстрі за № 1254, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 4 - 5). Даний факт також підтверджується довідкою Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №3491 від 25.07.2017 року, яка надана представником позивача. На підставі договору дарування земельної ділянки від 31.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. та зареєстрованому в реєстрі за № 1255, позивач [PERSON] також є власником земельної ділянки площею 0,0964 га, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9- 10). З домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що за даною адресою, в тому числі, зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 18 - 20). Згідно довідки Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №3550 від 27.10.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає (а.с. 14). Даний факт також підтверджується актом комісії Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.10.2016 року, згідно якого відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає за вказаною адресою (а.с. 13). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт про те, що відповідач понад один рік не проживає в будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, права власності, захист права власності, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України . Дані правовідносини регулюються: - ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; - ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом; - ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач не проживає в будинку, що знаходиться в [ADDRESS], залишається бути зареєстрованим за даною адресою, а позивач в зв'язку з його реєстрацією позбавлена повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище будинком, чим обмежуються її права як власника згаданого об'єкта нерухомості, то суд задля захисту її майнових прав, забезпечення в повній мірі їх реалізації вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір на суму 551 грн. 20 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 1). За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved