Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Харківській теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» в якій просить стягнути з відповідача майнову шкоду завдану залиттям квартири в розмірі 72000 грн., витрати на проведення експертного будівельно-технічного дослідження та товарознавчого дослідження в розмірі 8226,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., відшкодування вартості сплаченої електричної енергії в розмір 930,05 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є власником двокімнатної квартири загальною площею 48,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає вона та її батьки [PERSON] та [PERSON] 27.11.2019 року з вище розташованої квартири [ADDRESS] сталося залиття її квартири, та у вказаний час в квартирі нікого не було. Актом обстеження КП «Жилкомсервіс» дільниця № 23 від 27.11.2019 року було встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] була несправність згону контргайки діаметром 16 мм перед рушникосушником в квартирі [ADDRESS] . На момент обстеження в квартирі [ADDRESS] наявні сліди залиття, а саме на стелі та стінах, сліди течії з люстри, на підлозі сліди залиття, відшарування шпалер площею 2 кв.м. В коридорі на стелі та стінах наявні мокрі сліди залиття, з плафону протікання води. У ванній кімнаті на стелі та стінах наявні сліди течії води. В туалеті на стелі водоемульсійне покриття, наявні мокрі сліди залиття, та вбачається крапельне протікання. На стелі кухні пінопластові плити мокрі, по стінам та з люстри протікання води. В коморі на стелі та стінах вапняне покриття, вбачаються вологі сліди залиття. В результаті аварійної ситуації залиті особисті речі та меблі. Крім того, позивач зазначила, що внаслідок залиття її квартири, вона разом з батьками, була вимушена деякий час проживати в антисанітарних умовах. Також у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не відшкодував завдані збитки вона була змушена збирати документи, листуватися з установами, складати акти та звіти, що призвело до моральних страждань та психоемоційних перевантажень, а тому вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20\~000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 06.04.2020 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву в якій просила стягнути з відповідача майнову шкоду завдану залиттям квартири в розмірі 95248,80 грн., витрати на проведення експертного будівельно-технічного дослідження та товарознавчого дослідження в розмірі 8226,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., відшкодування вартості сплаченої електричної енергії в розмір 930,05 грн., касовий збір за сплату експертних досліджень в розмірі 37,02 грн., інфляційні втрати за період з 27.11.2019 року по день винесення рішення суду, що станом на 03.04.2020 року становить 7372,26 грн., 3% річних за період з 27.11.2019 року по день винесення рішення суду, що станом на 03.04.2020 року становить 1009,90 грн., витрати на поштові відправлення в розмірі 91,50 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок залиття її квартири з квартири відповідача, їй було завдано матеріальну та моральну шкоду. Згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 14/8ЕД-19 від 03.03.2020 року матеріальна шкода складає 79450 грн., а також відповідно до товарознавчого висновку Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса матеріальна шкода становить 15798,80 грн. Також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України просила стягнути з відповідача індекс інфляції за період з 27.11.2019 року по 03.04.2020 року, тобто за 129 днів в розмірі 7372,26 грн. (129/30*1,8%*95248,80 грн.), 3% річних за період з 27.11.2019 року по 03.04.2020 року, тобто за 129 днів в розмірі 1009,90 грн. (3%*129/365*95248,80 грн.). Окрім того, позивач вказала, що відповідач [PERSON] мешкає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , власником вказаної квартири була його мати [PERSON] , згідно до договору купівлі-продажу № Н1-226 від 23.08.1995 року, та яка померла [INFO] . Однак, відповідач є єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майн, а також зобов`язаний належно доглядати та утримувати його, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 22.07.2019 року по справі № 761/14579/16. Враховуючи вищевикладене,\~позивач [PERSON] була\~вимушена звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 21.01.2020 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, зазначила, що зважаючи на неодноразові неявки відповідача не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Справа розглянута судом у порядку заочного розгляду. До судового засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В наданому до суду відзиві на позов відповідач проти позову заперечував в повному обсязі та пояснив, що він не є власником квартири в якій стався порив труби, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 23.09.1995 року, реєстровий номер Н1-226, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Однак, [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] , та на час подання відзиву шести місячний строк на прийняття спадщини не сплив. Також, відповідач вказав, що в порушення положень ст. 95 ЦПК України додані позивачем до позовної заяви документи не завірені належним чином, у зв`язку з чим він позбавлений можливості дослідити всі докази по справі. З акту від 27.11.2019 року складеного комісією вбачається, що залиття відбулося через несправність згону контргайки перед рушникосушником, тобто він не здійснював жодних дій з свідомого нанесення позивачу матеріально та моральної шкоди, та на його думку, це є форс-мажорною обставиною. Аварія відбулася в момент підключення опалення та гарячої води, тобто відповідні служби не перевірили стан тепломереж перед підключенням опалення зазначеного будинку до центральної магістралі теплозабезпечення. Крім того, акт про залиття квартири [ADDRESS] від 27.11.2019 року є неналежним доказом, оскільки за формою та змістом він не відповідає п. 2.3.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, а саме: складений не державною мовою, без участі причетних до залиття осіб або очевидців, не містить конкретного обсягу ушкоджень, винних осіб у заподіянні шкоди, висновків та рекомендацій тощо. Як і не відповідає вищевказаним правилам інший акт від 27.11.2019 року. Відповідач вказав, що на його думку, залиття квартири позивача сталося за відсутності його вини, оскільки воно виникло з незалежних від нього причин. З приводу вимог позивача про стягнення на її користь моральної школи зазначив, що позивачем не додано доказів на підтвердження будь-яких страждань, медичних документів тощо. В наданому до суду відзиві на уточнену позовну заяву зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження дати придбання майна, та його стану на момент залиття, висновки експертизи ґрунтуються виключно на поясненнях позивача [PERSON] . Також позивачем не надано достовірних даних щодо стану самої квартири до дати аварії, проведення капітального ремонту квартири, а тому відсутні підстави вважати, що відставання від стін керамічної плитки, відшарування шпалер, злущення фарби та лаку сталося внаслідок залиття, а не внаслідок їх тривалої експлуатації. Відповідач зазначив, що позивач у своєму позові посилається на різні документи, однак деякі з них не додані до суду, зокрема квитанція про сплату за електричну енергію, банківські документи про отримання кредиту на придбання ковдри, квитанція її оплати, та не обґрунтовано яким чином придбання ковдри, отримання кредиту узгоджується з подією, яка сталася 27.11.2019 року. Також, вказав, що згідно висновку експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України від 03.03.2020 року № 14/8ЕД-19 вбачається, що не встановлено причинно-наслідковий зв`язок ушкоджень заподіяних внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , що узгоджується з раніше наданими ним поясненнями, з приводу відсутності його вини у вищевказаному залитті. Представник третьої особи Комунального підприємства «Харківській теплові мережі» до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. В судове засідання представник третьої особи Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2000 року реєстраційний № [NUMBER] , записано у реєстрову книгу за № П-3-24281 17.02.2000 року (а.с. 21-23 т. 1). З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 16.01.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу № Н1-226 від 23.08.1995 року, який зареєстрований в ХМБТІ 28.08.1995 року за № П-3-8350, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 137-138 т.1). З свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 25.10.2019 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 139 т.1). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209444632 від 19.05.2020 року підтверджується, що даних про власника квартири [ADDRESS] не зазначено (а.с. 252 т.1). Відповідно до листа П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори № 27.07.2020/П № 1745/01-16 від 03.08.2020 року вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] заведена спадкова справа № 77П/2020, з заявою про прийняття спадщини від 29.01.2020 року звертався [PERSON] , який є сином спадкодавця, та який мешкав на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] . Інших заяв про прийняття/відмови від спадщини у матеріалах спадкової справи немає (а.с. 57 т. 2). Як вбачається з акту від 27.11.2019 року комісія у складі інженера дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] , майстра дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] , заступника головного інженера Слобідської філії КП «ХТМ» Полуніна М.В., слюсаря дільниці № 3 КП «ХТМ» [PERSON] , за зверненням мешканців квартири [ADDRESS] , при обстеженні було встановлено: в квартирі [ADDRESS] на момент обстеження в кімнаті на стелі і стінах вбачаються мокрі сліди залиття, наявні сліди течії з люстри, на підлозі (лінолеум) сліди залиття водою, вбачається відшарування шпалер площею 2 кв.м. В коридорі на стелі та стінах наявні мокрі сліди залиття, з плафону протікання води. У ванній кімнаті стеля підвісна, на стелі та стінах наявні сліди течії води. В туалеті на стелі водоемульсійне покриття, наявні мокрі сліди залиття, та вбачається крапельне протікання. На стелі кухні пінопластові плити мокрі, по стінам та з люстри протікання води. В коморі на стелі та стінах вапняне покриття, вбачаються вологі сліди залиття. В результаті аварійної ситуації залиті особисті речі та меблі. Висновки комісії: залиття виникло із вище розташованої квартири [ADDRESS] у зв`язку із несправністю згону контргайки діаметром 16 мм перед рушникосушником, мешканцю квартири [ADDRESS] рекомендовано вирішувати питання з залиттям з вище розташованої квартири [ADDRESS] шляхом переговорів або в судовому порядку (а.с. 27 т.1). Крім того, відповідно до висновку експертного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса за результатами товарознавчого дослідження № 28562 від 17.03.2020 року розмір матеріальної шкоди завданої власнику пошкодженого майна, пошкодженого в результаті впливу вологи, зазначеного в заяві та наданого на дослідження на 05.02.2020 року становить 15798,80 грн., та вартість проведеного дослідження складає 4710 грн. (а.с. 168-182 т. 1). Згідно до висновку експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 14/8ЕД-19 від 03.03.2020 року розмір матеріальної шкоди (в тому разі ринкова вартість матеріалів та послуг будівельників по ремонтам квартири, спеціалістів для усунення наслідків залиття 27.11.2019 року), спричиненої власнику квартири [ADDRESS] , яка розташована на другому поверсі, внаслідок залиття з квартири [ADDRESS] , сусідом [PERSON] , 27.11.2019 року станом на лютий 2020 року складає 79\~450 грн. Встановити причинно-наслідковий зв`язок виявлених ушкоджень сподіяних внаслідок залиття квартири [ADDRESS] від 27.11.2019 року не надається можливим з причин, викладених в дослідницькій частині. Вартість проведеного дослідження складає 3516 грн. (а.с. 183-188, 207 т. 1). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що 27.11.2019 року в другій половині дня їй зателефонувала сусідка, та повідомила, що відбувається залиття гарячою водою належної їм квартири. Коли вона приїхала додому, то побачила, що з вищерозташованої квартири відбувається залиття її квартир та інших приміщень в будинку. В результаті залиття квартири було пошкоджено належне їй та її сім`ї майно, а також декілька кварти сусідів, та сусідній під`їзд. Вона зверталася до [PERSON] , як до власника квартири з якої почалося залиття щодо відшкодування матеріальної шкоди, однак він відмовився здійснювати ремонт або іншим чином відшкодовувати завдану шкоду. Суд оцінюючи показання свідка приймає до уваги той факт, що свідок є матір`ю позивача, та вони разом мешкають у квартирі, яку було пошкоджено внаслідок залиття, а тому вона може бути зацікавлена в наслідках розгляду цієї справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно положень ст.\~151\~ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст. ст. 319, 321\~ЦК\~України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить. Частиною 3 статі 386\~ЦК\~України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1192\~ЦК\~України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови\~\~від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Суд зауважує, що цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу. Крім того, правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Відповідно до акту про залиття квартири від 27.11.2019 року, складеного комісією у складі інженера дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» Карамзіна Л.А., майстра дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» Крюковой Т.В., заступника головного інженера Слобідської філії КП «ХТМ» Полуніна М.В., слюсаря дільниці № 3 КП «ХТМ» [PERSON] , та затвердженого начальником дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] , 27.11.2019 року сталось залиття квартири [ADDRESS] з вище розташованої квартири [ADDRESS] , у зв`язку із несправністю згону контргайки діаметром 16 мм перед рушникосушником, та чим було завдано матеріальну шкоду власникам квартири [ADDRESS] . Також суд зазначає, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події. У даному випадку факт залиття квартири позивача підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи. Останнім не доведено, що майнова шкода, завдана залиттям приміщення позивача, заподіяна не з його вини. Жодних доказів в обґрунтування цього матеріали справи не містять. Згідно з п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8.10.1992 року № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Суд не погоджується з посиланнями відповідача на те, що складений комісією акт від 27.11.2019 року не є достовірним і достатнім доказом, оскільки вказаний акт був складений уповноваженими особами КП «Жилкомсервіс» у складі відповідної комісії. В акті зафіксовано дату залиття, відображені виявлені і зафіксовані обставини (факт та обсяг залиття приміщення позивача, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фотографій), які мають значення для предмету доказування у цій справі. Щодо причини залиття приміщення, зазначено, що подія сталася у зв`язку із несправністю згону контргайки діаметром 16 мм перед рушникосушником. Крім того, у відповідності до положень ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, натомість відповідачем жодним доказом у розумінні положень ст.\~76\~ЦПК\~України не доведено того, що залиття сталося не з вини відповідача. За правилами ст.\~1192\~ЦК\~України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Суд, також зауважує, що клопотань про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причин залиття 27.11.2019 року відповідач не заявляв, як і не надав з цього питання висновку експерта, складеного, відповідно до статті 106 ЦПК України, на його замовлення. З приводу посилань відповідача, що він не є власником квартири [ADDRESS] суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до матеріалів справи відповідач [PERSON] як син померлої [PERSON] , яка була власником квартири [ADDRESS] є спадкоємцем першої черги, що також не заперечується самим відповідачем у відзиві на уточнену позовну заяву. Згідно з частиною п`ятою статті 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 та у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі\~№ 303/6974/16-ц, від 04 червня 2020 року у справі № 760/16793/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 355/340/17-ц. За таких обставин, встановивши, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок експертного дослідження, обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. В свою чергу відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача, як законного володільця та користувача спадковим нерухомим майном, а саме квартири [ADDRESS] , з якої сталося протікання води, у завданні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття належного позивачу житлового приміщення з квартири відповідача, а тому з відповідача підлягають стягненню витрати на ремонт житлового приміщення квартири [ADDRESS] в розмірі 63 560 грн., без врахування податку на додану вартість в сумі 15 890 грн., оскільки позивачем не надано доказів понесення таких витрат, а також витрати на відшкодування шкоди завданої залиттям майну позивача в розмірі 15\~798,80 грн., оплата послуг експерта за проведення будівельно-технічного та товарознавчого досліджень в розмірі 8226 грн., а всього у розмірі 92\~584,80 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування вартості сплаченої електричної енергії в розмір 930,05 грн., касовий збір за сплату експертних досліджень в розмірі 37,02 грн., інфляційні втрати за період з 27.11.2019 року по день винесення рішення суду, що станом на 03.04.2020 року становить 7372,26 грн., 3% річних за період з 27.11.2019 року по день винесення рішення суду, що станом на 03.04.2020 року становить 1009,90 грн., витрати на поштові відправлення в розмірі 91,50 грн суд зазначає наступне. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди\~є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди;\~ у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення\~з [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди, яке не виконувалося [PERSON] , не ухвалювалося. За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. Вищевикладене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 757/3725/15-ц. Крім того, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження вимоги позивача в частині стягнення відшкодування вартості сплаченої електричної енергії в розмір 930,05 грн., касового збору за сплату експертних досліджень в розмірі 37,02 грн., витрат на поштові відправлення в розмірі 91,50 грн., у зв`язку з чим, суд вважає, що зазначені вимоги позивачем належним чином не обґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування вартості сплаченої електричної енергії в розмір 930,05 грн., касового збору за сплату експертних досліджень в розмірі 37,02 грн., інфляційних втрат за період з 27.11.2019 року по день винесення рішення суду, що станом на 03.04.2020 року становить 7372,26 грн., 3% річних за період з 27.11.2019 року по день винесення рішення суду, що станом на 03.04.2020 року становить 1009,90 грн., витрат на поштові відправлення в розмірі 91,50 грн. не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, не обґрунтовані позивачем, а тому задоволенню не підлягають. Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Згідно з положеннями ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі\~викладеного,\~суд\~приходить\~до висновку,\~що\~позовні\~вимоги позивача\~підлягають\~частковому\~задоволенню та\~з\~відповідача\~ [PERSON] \~підлягають\~стягненню відшкодування\~завданої\~матеріальної\~та моральної\~шкоди у розмірі 92\~584,80\~грн.\~та відшкодування моральної шкоди у\~розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial