Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна об'єктом права особистої приватної власності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27 липня 1985 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19.05.1995 р. розірвано. Для оформлення розірвання шлюбу та отримання свідоцтва про розірвання шлюбу до органу РАГС не зверталася, вважаючи, що для припинення шлюбу достатньо рішення суду, яке набрало законної сили. Після розірвання шлюбу в суді, вона за належні їй кошти придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Своє право власності на дане житло зареєструвала в БТІ м. Южноукраїнськ. Спільне проживання з відповідачем припинила ще до розірвання шлюбу в суді і з того часу з ним не спілкувалася. Останній раз бачила його в 1999 році, коли він надав їй розписку від 21.08.1999 р. про те, що він не має до неї як до колишньої дружини матеріальних претензій з приводу майна, так як розподілу майна між ними не було, аліментних зобов'язань також. В наступні роки вона поїхала до Німеччини, де 29.07.2010 р. зареєструвала шлюб з громадянином ФРН, змінивши своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», продовжує залишатися громадянкою України та бути зареєстрованою в м. Южноукраїнськ. В даний час вона бажає розпорядитися належною їй квартирою, однак нотаріус пояснила їй, що для цього необхідна згода відповідача, так як шлюб між ними вважається припиненим з 1999 року, коли відповідач отримав в органі РАЦС свідоцтво про розірвання шлюбу, а тому і вищевказана квартира була придбана нею за час шлюбу з [PERSON], або рішення суду про те, що квартира є її особистою приватною власністю. З урахуванням того, що дане житло було придбане за належні їй кошти, на момент його придбання вона з відповідачем спільно не проживали близько двох років, спільне господарство не вели, останній вже мав іншу сім'ю, шлюб з відповідачем вже був розірваний за рішенням суду і договір купівлі-продажу укладався лише з нею, для придбання квартири не по вимагали згоди відповідача, вважає що спірна квартира є її особистою приватною власністю. За всі ці роки відповідач до неї претензій щодо спірної квартири не пред'являв. Просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], як придбану за особисті кошти відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 26.10.1995 р. в період окремого проживання з відповідачем і припинення шлюбних відносин. В судове засідання представники позивача не з'явилися, однак надали суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують повністю та просять розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. № 48, 49). Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. № 46, 47). За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України та думку представника позивача, який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши та оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи та заперечення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що позивач та відповідач з 27.07.1985 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Южноукраїнського міського народного суду Миколаївської області від 19.05.1995 р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією даного рішення суду (а. с. № 15). Рішення набрало законної сили 30.05.1995 р.. 26 жовтня 1995 року позивач придбала квартиру [ADDRESS], уклавши з АТ «Юженергобуд» Договір купівлі-продажу квартири від 26.10.1995 р.(а. с. № 10-11). Відповідно до п. 3.1 Договору купівлі-продажу квартири від 26.10.1995 р. вартість даної квартири становила 43 767 554 карбованців, які повністю були сплачені позивачем продавцю до підписання даного договору. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вищевказана квартира є приватною власністю позивача (а. с. № 14). 29 липня 2010 року позивач уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а. с. № 7-8). Відповідно до ст. 39 Кодексу про шлюб та сім'ю України, 1969 року, чинного в 1995-1999 роках, розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану. Згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, 1969 року, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред'явленні подружжям або одним з них копії судового рішення, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми (ст. 180 Кодексу про шлюб та сім'ю України, 1969 року). Отже, вищевказана квартира була придбана [PERSON] після розірвання шлюбу за рішенням суду, однак до реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС, тобто до припинення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, 1969 року, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 61-998 св 18 від 07.02.2018 р., оскільки питання визнання права особистої приватної власності на спірну квартиру виникло під час дії Сімейного кодексу України, при його вирішенні застосуванню підлягають норми Сімейного кодексу України. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Як стверджує в позовній заяві позивач вищевказану квартиру вона придбала за власні кошти, на момент її придбання вона з відповідачем спільно не проживали близько двох років, спільне господарство не вели, останній вже мав іншу сім'ю, шлюб з відповідачем вже був розірваний за рішенням суду. На підтвердження своїх доводів позивач також надала копію розписки [PERSON] від 21.08.1999 р., в якій останній вказав, що не має ніяких претензій з приводу майна до колишньої дружини - [PERSON] (а. с. № 9). Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву у запропонований судом строк не надав, будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана позивачем під час окремого проживання з відповідачем у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 705 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а. с. № 1).

Outcome: approved