Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачка в обґрунтування позовних вимог в позові вказала, що [INFO] померла її бабуся, мати батька - [PERSON], після її смерті залишилась спадщина у вигляді вище вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все своє майно, де б воно не було, і з чого воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті я заповідаю у власність [PERSON]». Мати позивачки і відповідач по справі [PERSON], спадщину прийняла, вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON] оскільки проживала разом з нею до часу її смерті і здійснила її поховання, однак у відповідності до чинного законодавства спадщину не оформила внаслідок відсутності правового документу на будинок. На теперішній час відповідач не бажає приймати спадщину, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність (а.с.18). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала заяву про розгляд справи у її відсутність з повним визнанням позову (а.с. 19). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Дослідивши копії правовстановлюючих документів та перевіривши докази, що містяться в матеріалах справи, суд рахує, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Введенською селищною радою Чугуївського району Харківської області - [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). Батько позивачки і син померлої [PERSON] - [PERSON], помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 10). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметі звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями є особи, які знаходяться в живих на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки судом встановлено, що на час відкриття спадщини вона прийняла майно померлої, оскільки мешкала разом з нею, не заявляла про відмову від спадщини, тобто фактично вступила до управління та володіння спадщиною, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.10.2014 року № 1036 (а.с. 15). Однак, спадщину на себе не оформила і на теперішній час оформляти не бажає, що підтверджується її заявою (а.с. 19). Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про визнання права власності на зазначене вище домоволодіння законні, обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Outcome: approved