Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, третя особа: Служба у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 червня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини припинені з травня 2016 року, дитина залишилися проживати з нею і знаходиться на її утримані. На даний час вона має намір вивезти неповнолітню доньку до Італії, де мешкає її бабуся, на оздоровлення на курорт, так як має для цього матеріальну можливість і вважає, що це буде відповідати інтересам дочки. Позивачка позбавлена можливості отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон без його згоди і супроводу. Просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], за межі України без згоди і супроводу її батька [PERSON] до Італії з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надавши заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог, але заперечував проти стягнення з нього судового збору. Представник Служби у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, просив при вирішення справи максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO], в графі батьки зазначені: батько -[PERSON] та мати -[PERSON], актовий запис №912. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 червня 2012 року, актовий запис № 193. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Позивачка намагалась вирішити даний спір у досудовому порядку та зверталась до відповідача з вимогою на протязі 10-ти днів з часу отримання письмової вимоги оформити нотаріально засвідчену згоду на виїзд їх дочки [PERSON] за кордон без супроводу батька. Дана вимога була надіслана відповідачу поштою та він її отримав 10 лютого 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Між тим, відповідач не забажав у досудовому порядку вирішити даний спір. Згідно ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд її дочки в її супроводі без згоди батька на період з 1 травня 2018 року по 31 жовтня2018 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачкою за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. На переконання суду, у даному випадку саме на відповідача підлягає покладенню судові витрати, понесені позивачкою при розгляді даної справи, які складаються з судового збору у розмірі 704,80 грн., враховуючи що про стягнення інших судових витрат стороною позивача не заявлено, оскільки даний позов виник внаслідок неправильних дій саме відповідача та зловживання ним своїми правами що виразились у не наданні добровільної нотаріально посвідченої згоди, про дозвіл на виїзд їх спільної дитини за межі країни без супроводу батька. При цьому в матеріалах справи містяться відомості про звернення [PERSON] до [PERSON] в ході досудового врегулювання даного спору з пропозицією надати таку згоду, яка буде нотаріально завірена, та докази отримання відповідачем цієї пропозиції, яку останній проігнорував, що стало причиною звернення [PERSON] до суду з метою захисту прав їх малолітньої дитини.

Outcome: approved