Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті в якій зазначила, що 06 лютого 2017 року помер її дід - [PERSON], який мешкав по день смерті за адресою: Донецька обл.. м. Шахтарськ. Місто Шахтарськ Донецької області, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. 1275-р, є територією де безпосередньо проводиться антитерористична операція та тривають бойові дії. Всі державні органи фактично не здійснюють своїх повноважень, отримати свідоцтво про смерть, встановленого законодавством зразка, заявник не має можливості. Оскільки, 14.02.2017 року вона зверталася до Бахмутського міського відділ Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області з заявою про видачу свідоцтва про смерть батька, однак їй було відмовлено з підстав того, що органи державної влади не здійснюють свої повноваження на території проведення АТО. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], визнавши датою смерті 06 лютого 2017 року, місце смерті м.Шахтарськ Донецької області. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Пунктом «ґ» ч. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Заявниця доводиться онукою [PERSON], що підтверджується копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.04.2017 року справа №310/1298/17 (а.с. 10). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №58 від 06.02.2017 року (а.с.13), довідки про причину смерті № 58 від 06.02.2017 року до форми № 106/у (а.с.14), [PERSON], [INFO], помер 06 лютого 2017 року. Зазначені довідки видані лікарем МУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Шахтарськ» ДНР. Факт смерті [PERSON] також підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07.02.2017 року, серія ДНР № 061852, виданого Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР (а.с. 16) та свідоцтвом про захоронення №73 від 06.02.2017 року (а.с.15). При оцінці наданих заявником доказів, які підтверджують факт смерті, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey». «Cypms v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic о f Moldova and Russia». «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, утому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій територій треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч. 1 п. 27 Додатку до [PERSON] населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням КМУ № 1085-р від 7 листопада 2014 р., відноситься місто Макіївка Донецької області. [PERSON] визначено, що органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень у населених пунктах, зазначених в Додатку до [PERSON]. Наказом Міністерства юстиції України від 29.10.2014 року № 1801/5 «Про припинення доступу до деяких реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України» відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Макіївка тимчасово припинено доступ до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Суд вважає, що позасудовим шляхом заявник не має можливості отримати документ, що підтверджує факт смерті її діда, оскільки начальником Бахмутського міського відділ Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області від 14.02.2017 року відмовлено [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 06 лютого 2017 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась і за встановлених обставин є неможливою, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved