Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та встановлення порядку користування житлом, вказавши, що вона є власником 1/6 житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS], на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14.04.2014 року. У вказаному будинку вона проживала з 1984 року. Після смерті її чоловіка - [PERSON] у травні 2013 року колишня її свекруха вигнала її з будинку і заборонила доступ до нього. При спробі 03.10.2014 року потрапити до будинку відповідач створив ї перешкоди у проходів в будинок та перекрила доступ на подвір'я і земельну ділянку та в грубі формі заборонила ї та особам, які її супроводжували до будинку, про що було складено акт №738. Таким чином відповідач [PERSON] фактично зайняла її житло , самоправно обмежує її у доступі до житла. А тому вона просить суд усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом вселення, зобов'язати відповідачку не чинити перешкоди у володіння та користуванні житлом, встановити порядок користування житлом, залишивши у її користуванні житлову кімнаті площею 25,3 кв.м, позначену на план-схемі 1-2, а в користуванні [PERSON] залишити наступні приміщення: 1-4 - житлову кімнату площею 7,4 кв.м., 1-5 житлову кімнату площею 8,9 кв.м.; кухню 1-3 площею 8,9 кв.м; Коридор 1-1 площею 4,9 кв.м., а також господарські будівлі та споруди залишити в спільному користуванні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечує, крім того зазначив, що до суду не надано доказу тому, що позивач користується житлом з 1984 року. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] є власником 1/76 частини будинку [ADDRESS], [PERSON] є власником 5/6 частини будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована та проживає [PERSON]. На даний час позивачка позбавлена можливості користуватись спірним будинком, що належить їй на праві часткової власності, оскільки її не допускає [PERSON] до будинковолодіння. Мирним шляхом вирішити спір не представилось за можливе. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього ж Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласник майна має право на користування, володіння та розпорядження цим майном. Згідно ст. 361 ЦК України - співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. П.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У користування може бути виділено ізольоване приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід усунути [PERSON] перешкоди у користуванні 1/6 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] шляхом вселення в даний будинок та з обов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні та володінні домоволодінням по [ADDRESS], в тому числі і щодо проживання у ньому. Також суд вважає, що позовні вимоги, в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню, оскільки позивачка просить встановити порядок користування будинком між нею та [PERSON], яка не є співвласником житла, що не відповідає нормам ст.ст. 158, 361 ЦК України. Крім того [PERSON] просить виділити у її користування кімнату площею 25, 3 кв.м., що є 60,1% частини будинку (натомість їй належить 1/6 частина , що відповідає 6,9 кв.м. площі будинку), у вказаному будинку є три житлові кімнати, площа 1 кімнати 25,3 кв.м., яка є ізольованою, площа 2 і 3 кімнат 7,4 і 8,9 кв.м., вказані кімнати не є ізольовані.

Outcome: approved