Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи позов тим, що після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку. За життя спадкодавиця склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], на підставі рішення від 13.03.2001 року № 12-5. Наразі даний заповіт не змінений і не скасований. Звернувшись в установлений законом строк до Черкаської райдержнотконтори з заявою про прийняття спадщини, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки під час складання заповіту була допущена помилка і фактично у спадкоємця виникає право на документ у виді державного акту про право приватної власності на землю, а не безпосередньо право власності на землю. Крім того, з заявою про фактичне прийняття спадщини, після смерті [PERSON], звернулася - [PERSON], яка є сестрою позивача. Проте свідоцтва про право власності на спадщину остання не отримала, натомість склала письмову заяву про надання згоди на прийняття спадщини [PERSON] Через некоректне складання заповіту, позивач наразі позбавлена права отримати спадкове майно, у зв'язку з чим була змушена звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, проте через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі і підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте подала через канцелярію суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про народження від 27.05.1965 року, серії [NUMBER], позивач є дочкою [PERSON], яка померла [INFO] року. У зв'язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.06.1983 року, позивачем було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». 15.01.2004 року [PERSON] було складено заповіт на ім'я [PERSON], згідно якого спадкодавиця заповідала [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю, Серії [NUMBER] на підставі рішення від 13.03.2001 року № 12-5, розміром 1,14 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Наразі даний заповіт не змінений і не скасований, а тому згідно ст. 1223 ЦК України [PERSON] має право на спадкування за заповітом. Згідно вищевказаного державного акту, [PERSON] належала на праві власності та на підставі рішення Худяківської сільської ради від 13.03.2001 року № 12-5, земельна ділянка, площею 1,14 га, що розташована в с. Худяки Черкаського району Черкаської з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки під час складання заповіту померлою [PERSON], було некоректно визначено формулювання спадкового майна, зокрема замість права власності на землю - право власності на документ, який підтверджує дане право (державний акт на право власності на земельну ділянку), [PERSON] не може оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] 27.10.2017 року на замовлення позивача ТОВ «Оціночна компанія «МЕРИЛО» була проведена грошова оцінка земельної ділянки, що розташована в с. Худяки Черкаського району, площею 11400 кв.м., та надано витяг із звіту, згідно якого вартість земельної ділянки складає 27600 грн. Відповідно до даних Черкаської районної державної нотаріальної контори встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, заведено спадкову справу № 116/2014 на підставі заяв про прийняття спадщини, поданих [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з матеріалів спадкової справи, свідоцтва про право власності на спадщину - не видавались. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом та згідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, під час складання заповіту було допущено некоректне формулювання щодо назви спадкового майна. Фактично до майна, яке [PERSON] заповіла позивачу відноситься: земельна ділянка площею 1,14 га, що розташована на території с. Худяки Черкаського району Черкаської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавиці на підставі державного акту на право приватної власності на землю, Серії [NUMBER], на підставі рішення від 13.03.2001 року № 12-5, який було втрачено та видано дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.01.2010 року, серії [NUMBER]. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, який посвідчує таке право (ст. 126 Земельного Кодексу України). Згідно правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду України від 04.06.2016 року по справі № 6 - 46 цс 14 - відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. Отже державний акт на право власності на земельну ділянку підтверджує наявність у особи права власності на землю. Крім того, відповідач [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в порядку ст. 1241 ЦК України не підтвердила своє право на обов'язкову частку у спадщині, визнала позовні вимоги, не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, і у своїй письмовій заяві, поданої до Черкаської районної державної нотаріальної контори надала згоду на прийняття спадщини [PERSON]. А тому на підставі вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними, підтверджені належними доказами, ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved