Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що шлюб з відповідачем зареєстрований 21.08.1999 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1128. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. Позивачка зазначила, що на протязі останнього року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Причиною фактичного розпаду сімї стали несумісність характерів сторін, внаслідок чого між ними виникали постійні непорозуміння. Сторони неодноразово намагались примиритись та змінити своє ставлення один до одного, однак позитивних наслідків це не надало. На даний час сторони сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть. [PERSON] зазначила, що подальшого бажання підтримувати сімейні стосунки з відповідачем в неї немає, вона не бачить в цьому сенсу, оскільки у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено відчуття любові та поваги. За таких умов позивачка переконана, що шлюб необхідно розірвати. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання дитини немає. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що зазначив у поданій до суду заяві, у якій також просив розглядати справу без його участі. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сімя існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Зі свідоцтва про одруження Серіїї І-ВЛ № 089308, виданого 21.08.1999 р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану по м. Харкову, вбачається, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище «Діденко» на прізвище чоловіка «Чеховська». При цьому, відповідно до\~статті 113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем заявлено вимогу про відновлення її дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - «Діденко».

Outcome: approved