Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2005 року, дітей від шлюбу не мають. Шлюбні відносини фактично припинені з 01.01.2013 року через відсутність взаєморозуміння та сварок з цього приводу. З цього часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Під час шлюбу спільно придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] вартістю 238000 грн., яка зареєстована на [PERSON], автомобіль марки Opel Kadett, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], рік випуску 1987, легковий сідан вартістю 33557 грн. Крім того, 10.01.2014 року вона отримала кредит у Національному банку України на споживчі цілі у розмірі 50000 грн. Позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, просить розірвати шлюб, поділити спільне майно подружжя: залишити у власності відповідача квартиру [ADDRESS], визнати за нею право власності на автомобіль Opel Kadett, стягнути з відповідача на її користь грошову компеннсацію в сумі 47280 грн., виплату кредиту залишити за нею. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, наполягає на його задоволенні, при цьому пояснила,, що кредит вона погасила у повному обсязі. Відповідач визнав позов, пояснивши, що сім'я розпалася остаточно, він має можливість передати позивачеві грошову компенсацію у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що з 17 вересня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, дітей від шлюбу не мають (а.с. 6). За час перебування у шлюбі придбали спільне майно: 30.06.2006 року квартиру [ADDRESS] вартістю 238000 грн., право власності на яку зареєстовано за відповідачем (а.с. 10-12), автомобіль марки Opel Kadett, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], рік випуску 1987, легковий сідан.вартістю 33557 грн., який зареєстрований на ім'я відповідача (а.с.25, 28). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ч. 1 ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Дійшовши висновку про задоволення позову, суд виходить з того, що квартира [ADDRESS], автомобіль Opel Kadett придбані під час перебування сторін у шлюбі, тому вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову і ухвалює рішення про задоволення позову.. Вимога щодо залишення виплати кредиту за позивачкою задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав діючим законодавстом не передбачено.

Outcome: partial