Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що сторони зареєстрували шлюб 23 липня 2006 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з даним позовом вказує те, що спільне сімейне життя у сторін не склалося різноманітні суперечки призвели до втрати почуття взаємної любові, поваги та піклування один про одного. Близько чотирьох років вони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливим і таким, що суперечить її інтересам, наміру зберегти сім`ю не має. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, наміру зберегти сім`ю не має. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, наміру зберегти сім`ю не має. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач у підготовчому засіданні позов визнав та визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, роз`яснивши наслідки таких дій, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову та за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у справі. Заслухавши пояснення сторін, суд вважає заявлені вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Частина 1 статті 24 Сімейного кодексу України вказує на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 липня 2006 року, мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у сторін не склалося, різного роду непорозуміння між ними призвели до погіршення стосунків та розпаду сім`ї. Сторони близько чотирьох років разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім`ї є неможливим і таким, що суперечить інтересам позивача та наведені вище обставини є підставою для розірвання шлюбу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved