Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення до належної їй на праві власності квартири 44 по вул. Москалівської ( колишня вул.[PERSON]) , 112 в м.Харкова. В обґрунтування позову [PERSON] стверджувала, що зазначена квартира належала її матері, яка за життя залишила заповіт на імя доньки. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2014 р., після смерті матері [PERSON], яка померла 12.05.2013 р., [PERSON] є власником ? частки у праві власності на трикімнатну квартиру. Інші ? частина належить чоловіку матері- Клімову Д.В., оскільки квартира придбана матірю під час зареєстрованого шлюбу. З огляду на наявність декількох обєктів нерухомості, які були зареєстрованы за [PERSON], сторони, за пропозицією відповідача, прийшли згоди щодо поділу спадкового майна та визнання за кожним права в цілому на квартири, проте відповідач одурив її, став перешкоджати користуватися власністю, в спірну квартиру вселив квартирантів, сам з дружиною мешкає в іншій квартирі, половина якої такою належить позивачу, належне майно матері, що досталося їй у спадок, у тому числі багато коштовностей, антикваріату, меблів, книг , фотографій, архіву забрав та привласнив і наполягає на тому, що все належить тільки йому, хоча до цього майна ніякого відношення не має і при одруженні на матері нічого не мав. [PERSON] посилається на те, що своїми незаконними діями [PERSON] перешкодає їй у здійсненні права у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, про причини неявки не сповістив, заперечень не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази , приходить до наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. №-457/97-ВР, а також ст.1 Протоколу №-1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу( а.с.16 ЦК). Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить ? частина трьохкімнатної квартири [ADDRESS] ( колишня [PERSON]) в м.Харкові на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 12.05.2013 р., виданого 03.04.2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Лю.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 533. Інша ? частина належить відповідачу [PERSON] Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК на об'єкти нерухомості право власності виникає з моменту державної реєстрації. [PERSON] набула права власності на нерухоме майно 03.04.2014 р. і з цього часу у неї виникло право безперешкодного користуватиння своєю власністю. За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як зазначає позивач, [PERSON] постійно чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, не дає можливості навіть зайти в квартиру після смерті її матері, всі спроби домовитись в позасудовому порядку про сумісний порядок користування квартирою були марними та безуспішними, відповідач вселив в квартиру квартирантів, а мешкає разом з новою дружиною у іншій квартирі матері Савицької.В. За вимогами ч.1 ст. 317 ЦК до правомочностей власника належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс, тощо).Правомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.Правомочності розпорядження означають юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення( відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Таким чином , позивач, як власник ? частини квартири [ADDRESS] ( колишня [PERSON]) в м.Харкові в силу ст. 391 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майномп вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. За наведених вище обставин, суд вважає, що право власності [PERSON] підлягає захисту шляхом вселення її у спірну квартиру. При цьому [PERSON] зобовязаний не чинити перешкоди у здійсненні позивачем свого права. На підставі викладеного,

Outcome: approved