Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.12.2012 року вона з відповідачем [PERSON] придбали в рівних частках земельну ділянку, площею 718,0 кв.м. по вул. Зінченка, 42 в м. Черкаси (кадастровий номер 7110136400:03:013:0183), на якій розпочали будівництво двоповерхового житлового будинку на дві сімї відповідно до будівельного паспорту від 22.05.2013 року, виданого Департаментом містобудування Черкаської міської ради та повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2013 року. Враховуючи, що на момент будівництва вказаного житлового будинку [PERSON] постійної роботи та стабільного доходу не мав, а його дружина [PERSON] перебувала в декретній відпустці по догляду за їх малолітньою дочкою, нею, з метою забезпечення участі сімєю [PERSON] в будівництві будинку (придбання будівельних матеріалів тощо), було надано останньому безпроцентну позику, в розмірі 8000,00 доларів США, строком повернення до 01.01.2016 року, про що було укладено відповідну розписку від 06 липня 2013 року. Дані кошти використовувались ним для потреб своєї сімї, а саме: для придбання будівельних матеріалів на будівництво своєї частини будинку по вул. Зінченка, 42. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.11.2017 року (справа № 711/1487/17), зміненого постановою апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 року за участю тих самих сторін, було визнано спільною сумісною власністю відповідачів: [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси, - кадастровий номер 7110136400:03:013:0183 та на Ѕ частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку на дві сім'ї та господарських споруд до нього, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси згідно висновку № 21/17/буд. судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2017 року, проведеної ТОВ «Контакт-сервіс», та здійснено поділ даного майна шляхом визнання за відповідачами: [PERSON] та [PERSON] право власності в розмірі по ј частці за кожним на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси, - кадастровий номер 7110136400:03:013:0183 по ј частці за кожним на частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку на дві сім'ї та господарських споруд до нього, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси згідно висновку № 21/17/буд. судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2017 року, проведеної ТОВ «Контакт-сервіс». На момент предявлення позову (тобто станом на 22.03.2018 року) курс НБУ долара по відношенню до гривні складає 26,25 грн. за 1 долар США. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. При цьому виконання такого обовязку подружжя здійснює як солідарні боржники. Поряд із цим, надаючи правову оцінку доказам та встановлюючи обставини в справі № 711/1487/17 про поділ майна відповідачів, за участю тих самих учасників, суд зазначив, що вказані кошти, які відповідач - [PERSON] позичив у своєї сестри - [PERSON] за даною розпискою брались в інтересах сім'ї, і є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак і майно, придбане за ці кошти для забезпечення сім'ї, також є спільною сумісною власністю подружжя. На момент предявлення даного позову вказана сума позики їй не повернута, що є порушенням договірних зобовязань. Таким чином, із відповідачів на її користь слід стягнути солідарно несплачену суму позики, в розмірі 8000 доларів США, що у гривневому еквіваленті (за офіційним курсом гривні до долара США) на момент предявлення позову становить 8000 х 26,25 = 210000,00 грн. Просить стягнути із відповідачів: [PERSON] ІПН [NUMBER] та [PERSON] ІПН [NUMBER] солідарно на користь [PERSON] ІПН [NUMBER] грошові кошти, в розмірі 210000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідачів в рівних частинах. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали, та не заперечували проти їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в позові відмовити. Зазначила, що [PERSON] звернулась до суду з даним позовом з метою тиску на [PERSON], шляхом використання підробленої розписки та намагається незаконно стягнути з неї грошові кошти. Заслухавши пояснення\~сторін,\~допитавши свідка,\~дослідившиматеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено\~та підтверджується\~матеріалами справи,\~що[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2012 року, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2016 року розірвано. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2017 року, зміненого постановою Апеляційного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси, - кадастровий номер 7110136400:03:013:0183; Ѕ частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку на дві сім'ї та господарських споруд до нього, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси згідно висновку № 21/17/буд. судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2017 року, проведеної ТОВ «Контакт-Сервіс». Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в розмірі по ј частці за кожним на частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку на дві сім'ї та господарських споруд до нього, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42,\~м. Черкаси згідно висновку № 21/17/буд. судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2017 року, проведеної ТОВ «Контакт-Сервіс». Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в розмірі по ј частці за кожним на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зінченка, 42, м. Черкаси, - кадастровий номер 7110136400:03:013:0183. Як на\~підставу позовних\~вимог про\~стягненняборгу з відповідачів, позивач зазначає, що 06 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] було надано безпроцентну позику в розмірі 8000 доларів США, строк повернення до 01.01.2016 року. Договір позики був укладений [PERSON] в інтересах сімї, а саме для придбання будівельних матеріалів на будівництво своєї частини будинку по вул. Зінченка, 42. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту укладення\~06 липня 2013 року договору позики між [PERSON] та [PERSON] позивачкою надана розписка, підписана [PERSON],\~про отримання ним в позику\~від позивачки 8000 доларів США на будівництво належної його сімї частини житлового будинку по вул. Зінченка, 42 в м. Черкаси. Відповідачка [PERSON]\~заперечувала факт\~позики 8000\~доларів США\~на потреби\~їх сім'ї,\~а також\~факт підписання\~[PERSON]\~розписки на\~суму 8000\~доларів США.\~Про розписку\~[PERSON]\~дізналася під\~час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя та визнання права власності у Придніпровському районному суді м. Черкаси. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.\~638,\~639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того,\~статтею 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Під час\~судового розгляду\~справи[PERSON] заперечувала факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики, зазначала, що будівництво за адресою: м. Черкаси, вул. Зінченка, 42 здійснювалося виключно за рахунок власних коштів [PERSON] та [PERSON] Жодних коштів у позивача ні вона, ні її колишній чоловік [PERSON] не брали. Під час розгляду даної справи ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2018 року призначена експертиза. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в цивільній справі № 712/3090/18 (провадження № 2/712/1183/18) від 27.11.2018 року № 2695 давність написання розписки від 06 липня 2013 року громадянином [PERSON] не відповідає вказаній в розписці даті. Рукописний текст розписки від 06 липня 2013 року громадянина [PERSON], фактично, виконано значно пізніше вказаної дати, а саме, в період травень 2017 листопад 2016 року. Розписка містить ознаки штучного примусового зістарення. Таким чином, позивачка належними та допустимими доказами, як того вимагають\~статті 76-81 ЦПК України, не довела факту укладання нею з [PERSON] договору позики, оскільки у висновку експерта від 27.11.2018 року зазначено, що розписка виконана значно пізніше вказаної дати, та розписка містить ознаки штучного примусового зістарення. Крім того, розписка написана після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], яке відбулося 02 листопада 2016 року. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача в судовому засіданні не доведено факту передачі [PERSON] коштів, відповідно до укладеної розписки, а також не доведено факту наявності, на час укладення розписки, у позивача [PERSON] коштів у розмірі 8000 доларів США. Інших допустимих, а саме письмових доказів укладення договору позики, передачі коштів відповідачу [PERSON] представник позивача в судовому засіданні не надав. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до змісту\~ст. 65 СК України, при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Покази свідка [PERSON], яка в судовому засіданні підтвердила факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та передачі коштів, суд не бере до уваги, оскільки [PERSON] являється рідною матірю відповідача [PERSON], а тому її покази не можуть вважатись допустимим доказом укладення договору позики.\~\~В судовому засіданні свідок повідомила, що ознайомлена з висновком експертизи, оскільки спілкувалася з представником позивача та була освічена про обставини справи. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до\~ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. Відповідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В судовому засіданні відповідач [PERSON] в повному обсязі визнав позовні вимоги, та підтверджував факт укладення договору позики з позивачем та отримання коштів, що свідчить про той факт, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не існує спору щодо виконання умов договору позики. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову.\~Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд. Суд не прийняв визнання відповідачем [PERSON] позову та продовжив судовий розгляд, оскільки визнання позову [PERSON] суперечить вимогам закону та порушує інтереси відповідача [PERSON] В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] являється рідною сестрою [PERSON]. Крім того, висновками експертизи встановлено, що давність написання розписки від 06 липня 2013 року громадянином [PERSON] не відповідає вказаній в розписці даті. Рукописний текст розписки від 06 липня 2013 року громадянина [PERSON], фактично, виконано значно пізніше вказаної дати, а саме, в період травень 2017 листопад 2016 року. Розписка містить ознаки штучного примусового зістарення. З пояснень [PERSON] кошти отримувалися ним в день підписання розписки 06.07.2013 року, що суперечить іншим доказам та спростовується висновком експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в цивільній справі № 712/3090/18 (провадження № 2/712/1183/18) від 27.11.2018 року № 2695. Висновок експерта є належним доказом, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, іншими належними\~доказами висновок\~експерта не\~спростований.Також відповідач [PERSON] повідомив, що на день розгляду справи ним не поверталися кошти відповідно до розписки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку грошових коштів в розмірі 210000 грн. не підлягають до задоволення, оскільки розписка не може слугувати доказом на підтвердження існування договору позики між сторонами та суперечить вимогам ст. 1046 ЦК України, оскільки вона не підтверджує передачу коштів в той період часу, який зазначений у ній. Суд вбачає, що розписку навмисно обробляли для придання їй виду давності, тому вона не підтверджує факт передачі коштів. Посилання відповідача [PERSON] та його представника на ксерокопії квитанцій як на підтвердження того що кошти були витрачені на будівництво, суд не може взяти до уваги оскільки на квитанціях не зазначено отримувача, або отримувачем зазначена стороння особа. Крім того, при розгляді Придніпровським районним судом м. Черкаси цивільної справи про поділ майна подружжя [PERSON] зазначав, що 8000 доларів він взяв у своєї сестри та ці кошти є його особистою власністю, в даному засіданні стверджує, що кошти ним бралися для потреб своєї сімї. Суд критично ставиться до пояснень [PERSON] та вважає, що він зловживає своїми правами та повідомляє про обставини які не відповідають дійсності. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~повязані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~повязані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Відтак, питання про зменшення неспівмірних витрат на послуги адвоката може бути ініційоване лише іншою стороною процесу. Позивач у справі відповідне клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу не заявляла. Крім того, актом виконаних робіт [PERSON] та адвокат [PERSON] визначили, що розмір наданої правової допомоги адвокатом у даній справі складає 3000 грн., які згідно квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 26 січня 2019 року [PERSON] сплатила. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. (ч.1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що враховуючи складення адвокатом заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву, запитів, клопотання у даній справі, приймання участі в судових засіданнях, та зважаючи категорію справи і загальний обсяг наданих адвокатом послуг, компенсації підлягатимуть саме зазначені кошти на правничу допомогу в загальній сумі 3000 грн., які підлягають до стягнення з позивача на користь [PERSON] Відповідно, зважаючи на понесений позивачем судовий збір у сумі 2100 грн., він не підлягає стягненню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з позивача [PERSON]М.) на користь підлягають витрати за проведення фізико-хімічної експертизи у розмірі 12000 грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved