Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати легковий автомобіль марки ИЖ 2717 23024, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Mercedes-Benz 208 D, державний реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, (з урахуванням зменшених позовних вимог) стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію за ? частку вищевказаних автомобілів в розмірі 33501,67 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, посилаючись на те, що дане рухоме майно було придбано в період зареєстрованого між ними шлюбу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення по обставинах справи. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] у 2008 році подарував свою частку квартири позивачу [PERSON], а тому вважає, що вона не має права претендувати на автомобілі, придбані під час шлюбу. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2002 року по 26.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] та рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26.02.2013 року, згідно з яким шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.5,6). У період шлюбу ними було придбано автомобіль марки ИЖ 2717 230 24, 2005 р.в., синього кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Mercedes-Benz 208 D, 1996 р.в., білого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], які були зареєстровані на відповідача, що підтверджується довідкою УДАІ УМВС України в Кіровоградській області № 10/1610 від 19.06.2013 року (а.с.8). Відповідно до ч3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Згідно вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Статтею 370 ЦК України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, яка передбачає, що у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Судом було призначено по справі автотоварознавчу експертизу для визначення вартості спірних автомобілів. Оскільки відповідач не погодився з висновком даної експертизи, судом за його клопотанням, призначено повторну автотоварознавчу експертизу. З урахуванням думки позивача, яка наполягала взяти до уваги висновок повторної експертизи, позиції представника відповідача [PERSON], яка вирішення даного питання залишила на розсуд суду, приймаючи до уваги, що повторна експертиза проведена значно пізніше та більш відповідає дійсній вартості спірних автомобілів на час розгляду справи, суд вважає за необхідне взяти до уваги саме висновок повторної експертизи. Як вбачається з матеріалів повторної експертизи, вартість автомобіля Mercedes-Benz 208 D, 1996 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], на час розгляду справи складає 52634,15 грн.; вартість автомобіля ИЖ 2717 230 24, 2005 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], складає 14369,20 грн. (висновки судової автотоварознавчої експертизи № 1357 від 09.09.2014 року та № 1356 від 11.09.2014 року (а.с.136-157)). Таким чином, суд вважає, що поділ спірного майна має бути проведений, виходячи з дійсної вартості спірних автомобілів на час розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 71 СК України, суд приходить до висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, залишивши спірні автомобілі у власності [PERSON] з покладенням на нього обов»язку компенсувати позивачці 33501,67 грн. у вигляді грошової компенсації замість її частки (1/2) у спільному майні. Посилання представника відповідача на те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач подарував у 2008 році свою частку (1/2) квартири позивачу, судом не приймається до уваги, так як дане майно було відчужене відповідачем за його волевиявленням. Доказів того, що зазначений правочин слід розглядати в якості поділу майна подружжя, позивачем не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір, з урахуванням зменшення позивачем розміру позовних вимог, в сумі 335,02 грн. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 900 грн. На підставі ст.ст.183, 364, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 60-72 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved