Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання будинку [ADDRESS] об'єктом спільної власності подружжя та визнання права власності за нею на 3/4 частини зазначеного будинку. В подальшому неодноразово змінювала позовні вимоги (а.с.19, 32, 68). В остаточній редакції позовних вимог просила суд визнати її особистою приватної власністю жилий будинок [ADDRESS], припинити право власності відповідача на даний будинок та визнати за нею право власності на будинок. В подальшому [PERSON] позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на будинок [ADDRESS] залишила без розгляду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO]. Протягом півтора року вони з відповідачем спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Під час шлюбу було придбано по договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1855, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2013 року, будинок [ADDRESS]. Вартість даного будинку за договором купівлі-продажу складала 66 000 гривень. До шлюбу вона мала прізвище «[PERSON]». Між нею, [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу від 13.11.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 3247, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, згідно якого вона придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Дана квартира була її особистою власністю. На підставі договору міни від 12.09.2012 року вона зробила обмін належної їй на праві особистої власності квартири [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS], який належав на праві особистої власності [PERSON] Ринкова вартість квартири [ADDRESS] складала 45500,00 гривень. Ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] складала 40000,00 гривень. Даний будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,0640 га, кадастровий номер [NUMBER], яка була мною приватизована 11.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2013 року. Обмін квартири та будинку по договору міни від 12.09.2012 року здійснювався без доплати. Будинок [ADDRESS] був нею проданий за 50000,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року. Також нею за договором купівлі-продажу від 26.10.2013 року була продана за 25000,00 гривень приватизована земельна ділянка, яка розташована під житловим будинком [ADDRESS] . В цей же день 26.10.2013 року нею були внесені по договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року на купівлю житлового будинку [ADDRESS] особисті кошти в розмірі 66000,00 грн. Отже, жилий будинок [ADDRESS] був придбаний за її особисті кошти в розмірі 75000,00 гривень, виручені від продажу іншого майна, що належало їй особисто. З цієї суми мною були сплачені податки та послуги нотаріуса. Вважає, що відповідно до ч.1 п.3 ст. 57 СК України жилий будинок [ADDRESS] є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за її особисті кошти. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з'явилися, надали заяву з проханням розглянути справу без їх участі, надали письмові пояснення за позовом аналогічні змісту позовних вимог. Просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 29.08.2009 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 301. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка не надала суду жодного доказу, які б підтверджували її твердження, що будинок куплений за гроші в сумі 66 000 гривень, які вона отримала від продажу будинку [ADDRESS]. Житловий будинок [ADDRESS] було придбано у право спільної сумісної власності подружжя за ціною 66 000 гривень, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, де стороною покупця є [PERSON] Крім того, позивачкою не надано жодного доказу, який би посвідчував факт передачі йому коштів у сумі 75 000 гривень для придбання будинку та не надано доказів купівлі будинку за кошти, які отримані від продажу її майна. Звертає увагу суду, що будинок [ADDRESS] придбався за спільні зароблені та заощаджені кошти, а тому в розумінні вимог Сімейного кодексу України він є спільною сумісною власністю подружжя. Саме такої позиції дотримувалася позивачка при поданні первісного позову. Просив суд відмовити у задоволені позову. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 2009 року, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON]. (а.с.5). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO], [PERSON],[INFO] (а.с. 8, 9). В період шлюбу сторонами було придбано по договору купівлі продажу від 26.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1855, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В, будинок [ADDRESS]. Вартість даного будинку за договором купівлі-продажу складала 66 000 гривень. Договір купівлі-продажу укладався між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON].( а.с.6). Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2013 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 7241096 від 26.10.2013 10:47:24, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:190812514123(а.с.7). Судом також встановлено, що [PERSON] до реєстрації шлюбу мала квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 3247, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, укладеного між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] Дана квартира була її особистою власністю( а.с.63). 12.09.2012 року [PERSON] на підставі договору міни зробила обмін належної їй на праві особистої власності квартири [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS], який належав на праві особистої власності [PERSON] Ринкова вартість квартири [ADDRESS] складала 45500,00 гривень. Ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS], складала 40000,00 гривень. Даний будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,0640 га, кадастровий номер [NUMBER], яка була мною приватизована 11.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2013 року. Обмін квартири та будинку по договору міни від 12.09.2012 року здійснювався без доплати ( а.с.58). Будинок [ADDRESS] був проданий позивачкою за 50000,00 гривень покупцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Никоненко Т.В.(а.с. 26). Також позивачкою за договором купівлі-продажу від 26.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Никоненко Т.В., була продана покупцю [PERSON] за 25 000 гривень приватизована земельна ділянка , яка розташована під житловим будинком [ADDRESS] ( а.с.59) . В цей же день 26.10.2013 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] вартість якого складає 66 000,00 гривень. Статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.1,3,5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р. (далі - Постанова №11 від 21.12.2007р.), не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. В пункті 23 вищевказанного Пленуму зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З урахуванням вищенаведених норм права та керівних роз'яснень Пленуму ВСУ суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] придбаний за кошти, які належали особисто позивачці [PERSON], оскільки вони утворилися з обміну квартири [ADDRESS], яка була придбана позивачкою до шлюбу та є її особистою власністю, на жилий будинок [ADDRESS], який в подальшому разом з земельною ділянкою, на якій він розташований, був проданий за 75 000 гривень, будинок за 50 000 гривень, а земельна ділянка за 25 000 гривень, та за ці кошти був придбаний будинок [ADDRESS]. Визнавши особистою власністю [PERSON] жилий будинок [ADDRESS], суд задовольняє її позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на даний будинок. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що даний будинок був придбаний за сумісні та заощаджені кошти, оскільки з боку відповідача суду не надано жодного доказу в сенсі ст.60 ЦПК України, які б підтверджували даний факт. При цьому суд вважає, що з боку позивачки надано докази, а саме договори купівлі-продажу майна, від яких вона отримувала гроші, про утворення у неї грошей, за які був придбаний спірний жилий будинок, тому не приймає до уваги посилання відповідача, що з боку позивачки не надано доказів про те, що спірний будинок куплений за її особисті кошти. Відповідно до 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551,21 гривень та на користь держави 108,79 гривень.

Outcome: approved