Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого вказав, що 26 березня 2004 року, він уклав шлюб з відповідачкою, [PERSON]. У шлюбі, [INFO] у них народився син, [PERSON]. У встановленому законом порядку, позивач записаний його батьком. Через різницю поглядів на сутність спільного життя і виконання подружніх обов'язків, з серпня 2010 року він з відповідачкою припинив сімейні відносини. Однак, при цьому, між ними не було досягнуто згоди про місце проживання дитини. Позивач, бажає, щоб син постійно проживав з ним. В даний час, позивач має стабільний, досить високий дохід. Має благоустроєне місце для постійного проживання. Спиртними напоями не зловживає. Хронічними захворюваннями не страждає, має добрий стан здоров'я. Ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності раніше ніколи не притягувався. За місцем проживання характеризується позитивно. Добре ставиться до свого сина та має бажання, щоб дитина проживала разом із ним, оскільки вважає, що відповідачка, як матір не може забезпечити належних умов для виховання та розвитку дитини. Позивач упевнений, що зможе належним чином утримувати сина, забезпечити всі необхідні умови для його подальшого виховання і розвитку. За місцем проживання позивача, для дитини усі необхідні умови, у нього є своя кімната, іграшки, дитячі меблі. Просить суд задовольнити його позовні вимоги та визначити місце проживання сина [PERSON] разом з ним, за його місцем проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 листопада 2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 26 березня 2004 року Жовтневим районним відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 113. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 січня 2005 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики, виданої дільничним інспектором міліції Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, за час проживання за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зарекомендував себе з позитивного боку, у зловживанні спиртними напоями поміченим не був, конфліктів у побуті не допускає. Згідно акту, складеного комісією товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22», малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу № 3292 від 23 жовтня 2001 року, а також витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 34180423, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту від 19 березня 2012 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 45,2 кв.м., складається з двох жилих кімнат, обладнана холодним та гарячим водопостачанням, каналізацією, газопостачанням, електроосвітленням, опаленням. Згідно акту обстеження умов проживання, складного 17 січня 2014 року, спеціалістами служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], за результатом якого встановлено, що в квартирі створені добрі умови проживання, обладнана дитяча кімната, стосунки в сім'ї [PERSON] добрі, дружні, існує взаємопоразуміння між членами родини. Згідно характеристики, виданої дільничним інспектором міліції Іллічівського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, за час проживання за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зарекомендовала себе з негативного боку, у вихованні своєї малолітньої дитини участі не приймає. Згідно характеристики, виданої дільничним інспектором міліції Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, за час проживання за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зарекомендовала себе з негативного боку, була помічена у зловживанні спиртними напоями, допускала конфлікти у побуті. Згідно акту соціального інспектування № 7 від 23 січня 2014 року, складеного комісією Жовтневого районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, на час інспектування,[PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON], який є інвалідом третьої групи інвалідності, який є власником цього житла. За цією адресою відповідачка не зареєстрована. Малолітній [PERSON] психологічно прив'язаний до батька та матері, вважає їх близькими для нього людьми, та не готовий визначитися з ким із батьків хоче проживати. Розмір доходів [PERSON] в акті вказано з її слів. Також із акту слідує, що [PERSON] отримує заробітну плату не офіційно. Оскільки розмір доходів відповідачки [PERSON] вказано лише з її слів, і вона сама зазначає, отримує заробітну плату не офіційно, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази її офіційного працевлаштування, суд дійшов висновку про недоведеність стабільного матеріального положення відповідачки. З викладеного, суд також дійшов висновку про те, що [PERSON] не має постійного місця проживання, а отже не може забезпечити дитині належних житлових умов. А, зміни місця проживання, на думку суду, можуть негативно вплинути на розвиткові дитини. Як було встановлено в судовому засіданні малолітній [PERSON], [INFO] періодично проживає як разом з батьком так і разом з матір'ю. Однак, постійне місце проживання дитини зареєстроване за місцем проживання батька, за адресою: [ADDRESS]. Згідно висновку № 05-66-13 від 17 січня 2014 року, орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, вивчивши особистості батьків та житлові умови кожного з них, з урахуванням інтересів дитини, вважає можливим визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. В Преамбулі «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено основні напрямки для реалізації вказаної Конвенції, яким визначено крім іншого те, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростання в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів самої дитини. Згідно до ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених в ст. 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, а регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На підставі ст. 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У судовому засіданні розглядом справи було встановлено, що батько дитини, позивач [PERSON], має у приватній власності квартиру, де створені усі необхідні матеріальні та побутові умови для зростання його сина, [PERSON] Позивач позитивно характеризується за місцем проживання. Суд також встановив, що хоча відповідачка і зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за цією адресою не проживає. З часу припинення сімейних відносин з позивачем, відповідачка неодноразово змінювала місця проживання. Постійного місця проживання, відповідачка не має. На час ухвалення рішення, відповідачка оселилася та проживає за адресою: [ADDRESS]. При цьому суд враховує, що [PERSON] тривалий час ніде офіційно не працює, не маючи тим самим стабільного доходу, що свідчить про відсутність матеріальної стабільності у [PERSON] При цьому суд вважає, що відсутність постійного житла, нестабільне матеріальне становище, а також негативні особисті характеристики [PERSON] за місцем проживання, відповідно до яких відповідачка припускає аморальну поведінку, зловживаючи спиртними напоями та допускаючи конфлікти у побуті. На час ухвалення рішення, дитина змушена проживати у сім'ї зі стороннім для нього чоловіком. З викладеного суд вважає, що ці фактори у сукупності можуть негативно вплинути на розвиток та подальше зростання [PERSON] При вирішені справи суд враховує положення сімейного законодавства України, за яким встановлено рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини та виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови для виховання малолітньої дитини. Оскільки положення норм сімейного законодавства не містять застережень в частині розгляду питання визначення місця проживання малолітньої дитини у подальшому, бо умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин, як то матеріальний стан або стан здоров'я батьків і дитини, та інших факторів, тому суд розглядаючи вказаний спір, виходить з тих наявних у теперішній час обставин, які були встановлені безпосереднім розглядом даної справи. За принципом, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, місце проживання малолітньої дитини визначається за місцем проживання матері, окрім випадків, коли є обставини, що свідчать про необхідність її розлучення з матір'ю. Однак, суд схиляється до думки, що переважною засадою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків є не статус батьків, мати чи батько, а врахування в першу чергу судом якнайкращого забезпечення інтересів самої дитини, як повинна зростати у сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, що безпосередньо закріплено у «Конвенції про права дитини». Тому, враховуючи наведені вище обґрунтування, суд вважає, що для забезпечення якнайкращого зростання, розвитку та виховання малолітнього [PERSON] можливим визначити місце його проживання саме разом із батьком дитини, [PERSON], який створив та має більш сприятливі умови, як для належного психологічного розвитку сина, так і для матеріальної складової його зростання. Крім цього у судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] фактично є зареєстрованим разом із батьком, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], де вже створені умови для відвідування учбового закладу за місцем мешкання позивача. Таким чином, враховуючи турботливе ставлення позивача до дитини і беручі до уваги висновки компетентного органу щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] саме разом із його батьком, то суд з огляду на перелічене вважає, що є достатньо підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Тому суд прийшов до висновку, що, незважаючи на те, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], на підставі встановлених обставин справи, для найбільшого захисту інтересів малолітньої дитини, можливим є задоволення позову [PERSON] шляхом визначення місця проживання [PERSON] разом із ним, батьком дитини. На підставі ст. ст. 141, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved