Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 серпня 1997 року Торезьким відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №346. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає про те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем, проте згодом сімейне життя між ними не склалося та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин і квітня 2018 року вони проживають окремо один від одного. Позивачка надала суду письмову заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач надав суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти їх задовольняння не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи визнання відповідачем позову та підтримання позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку. Судом встановлено, що сторони з 16 серпня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №346, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Торезьким відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області. У шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №45. Разом з тим встановлено, що їх подружнє життя не склалося та починаючи з квітня 2018 року позивачка та відповідач спільно не проживають і не ведуть спільного господарства. У них зовсім різні характери, вони припинили розуміти один одного, втратили почуття любові та взаємоповаги та кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю, відносини між чоловіком та жінкою, ведення спільного господарства, спільне проживання. За таких обставин позивачка зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Так судом встановлено, що на даний час спільне господарство між сторонами не ведеться, позивач з відповідачем, як зазначалось вище, з квітня місяця 2018 року проживають окремо. Спір про поділ майна, що є спільною власністю відсутній, взаємних обов`язків один перед одним не мають, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про те, що подальше підтримання сімейних відносин між сторонами є недоцільним. Спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина буде вирішувати в окремому порядку. Згідно ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що даний шлюб має формальний характер, подальше його збереження чи примирення сторін неможливе. Відповідно частини 1 ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Частинами 1 та 2 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частиною 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно з ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зокрема, судом встановлено, що обставин які б перешкоджали розірванню шлюбу, саме в такий спосіб - немає. Крім того, позивач зауважує, що на дату звернення із цим позовом до суду відсутні обставини, перелік яких міститься у ч. 2 ст. 110 СК України, та які унеможливлюють пред`явлення цього позову до суду. Частиною 2 ст.112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до п. 10 постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, беручи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування, а також враховуючи той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, з огляду на те, що позивачка у своїй письмовій заяві не зазначила про бажання змінити собі прізвище після розірвання шлюбу, суд, після розірвання шлюбу, вважає за необхідне прізвище позивачки залишити без змін. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України та заяви позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved