Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття сина, посилаючись на те, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Оскільки відповідач має мінливий дохід, добровільно не сплачує аліменти на утримання дитини, тому позивачка змушена була звернутись з позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Відповідач позовні вимоги визнав частково та зазначив, що згоден виплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, тому що на даний час не працює, має тимчасовий заробіток, за фахом-кухар, офіційно працевлаштуватись не може, в разі необхідності періодично буде брати участь у витратах на дитину. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачка і відповідач мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає з матірю (а.с.5). Позивачка здійснює догляд за сином, а відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан дитини, ті ж обставини відносно платника аліментів та їх стягувача. Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що малолітній син проживає з позивачкою, яка не працює і знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень, рівень якого зі збільшенням віку дитини збільшується, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно до її повноліття, яка забезпечить дотримання прав та інтересів неповнолітньої дитини та не буде порушувати прав відповідача, який працездатний і зобовязаний забезпечувати достатній рівень для розвитку дитини. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial