Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 628276 від 11.12.2003 року, власником земельних ділянок площею 4,25 га, для ведення особистого селянського господарства, вказана - [PERSON] . Маючи намір належним чином розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), заявниця звернулася до землевпорядної організації, де отримала усне роз`яснення про те, що у вказаному Державному акті на право приватної власності на землю допущена помилка при написанні її по-батькові. Формуючи списки громадян, яким надаватимуться землі особистого селянського господарства у приватну власність, по батькові заявницю помилково було зазначено як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Враховуючи, що видача державних актів на право приватної власності на землю проводилась за поданими списками, тому і у Державному акті на право приватної власності на землю, також зазначили помилково по батькові як « [PERSON] ». На час складання й формування списків громадян, і як завершальної стадії оформлення права власності видачі правовстановлюючого документу, не було звернуто увагу на правильність написання власника, внаслідок чого була допущена помилка. На даний час внаслідок виявлених неточностей заявниця не має змоги встановити відповідність заявлених прав документу, що його посвідчує. Наявність такої помилки перешкоджає використовувати особисту власність на власний розсуд та створює складнощі при використані та реалізації відповідних прав, а саме встановити (відновити) межі земельних ділянок в натурі на місцевості у порядку встановленому законодавством України. Встановлення факту належності вказаних державних актів на право приватної власності па землю заявниці необхідно для володіння, розпоряджень та користування належним нерухомим майном, проте через допущену помилку у правовстановлюючих документах вона позбавлена такої можливості. На підставі цього заявниця звернулася до суду, для того щоб встановити факт належності правовстановлюючого документу. У судове засідання представник заявниці [PERSON] , не з`явилася, однак надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та задовольнити заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи, Головного управління держгеокадастру у Рівненській області будучи належним чином повідомлений про та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомляли про розгляд справи у їх відсутності не клопотали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Як вбачається зі от. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 628276 від 11.12.2003 року, [PERSON] належать земельні ділянки, розташовані на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, загальною площею 4,25 га для ведення особистого селянського господарства. Також в судовому засіданні встановлено, що формуючи списки громадян, яким надаватимуться землі особистого селянського господарства у приватну власність, по батькові заявницю помилково було зазначено як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Враховуючи, що видача державних актів на право приватної власності на землю проводилась за поданими списками, тому і у Державному акті на право приватної власності на землю, також зазначили помилково по батькові як « [PERSON] ». Згідно паспорта [NUMBER] , виданого Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 13.12.1996 р., картки платника податків, по батькові заявницю вказано « [PERSON] ». Згідно довідки № 420 від 05.05.2021 року, яка видана Володимирецькою селищною радою Рівненської області вбачається, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] є одною і тією ж особою. Також в судовому засіданні встановлено, що внести виправлення в державний акт або ж замінити їх новими бланками органом, який його видав, не має можливості у зв`язку із змінами в законодавстві. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. А тому, суд, рахує, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що державний акт на право приватної власності на землю Р2 № 628276 від 11.12.2003 року, належать [PERSON] , та вона є власницею земельних ділянок, розташованих на території Красносільської сільської ради Володимирецького району Рівненської області загальною площею 4,25 га, для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: approved