Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи тим, що 10.10.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що протягом останнього року стосунки між подружжям зіпсувались, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, почастішали сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя припинила своє існування. На даний час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Відповідач протягом декількох останніх місяців не бере участі в утриманні сина. Крім цього, відповідач ухиляється від утримання\~ позивачки, чим порушує права матері дитини. Позивачка перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. Однак, вказаних коштів на утримання дитини недостатньо. Відповідач здоровий та працездатний чоловік, працює в ПрАТ Івано-Франківськцемент на посаді охоронника та має постійний дохід припблизно в розмірі 8 500,00 грн., має у власності автомобіль. Інших дітей, окрім сина [PERSON], у нього немає, жодних аліментних платежів не сплачує. На підставі вищенаведеного просила, шлюб розірвати, малолітнього сина залишити після розірвання шлюбу на проживання з позивачкою, стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 12.04.2018 року до досягнення ним повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх заробітків (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку 07.04.2019 року. 29.05.2018 року представник позивачки подав до суду заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, відповідно до якої просив стягувати з відповідача на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення дитиною трирічного віку 07.04.2019 року. Решту позовних вимог залишається без змін (а.с.29, 30). Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням уточнення, підтримав в повному обсязі, просила задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] після розірвання шлюбу з матірю; не заперечив щодо стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на користь позивачки\~ на її утримання до досягнення сином трирічного віку заперечив, оскільки, позивачка є фінансово забезпеченою зі сторони її батьків, має автомобіль та дві няні для сина, а отже, потреби в отриманні аліментів на її користь у неї немає. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №138958, сторони 10.10.2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1853 (а.с. 6). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10.10.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1853, слід розірвати. Малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити на проживання з матірю [PERSON], [INFO] Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до Довідки №00000000197 від 14.05.2018 року виданої [PERSON], він працює в ПрАТ Івано-Франківськцемент з 17.05.2017 року. На даний момент займає посаду охоронник. Його дохід за період з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року склав 64 677,69 грн. (а.с.24). Беручи до уваги, що відповідач працевлаштований, стан його здоровя, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітнього сина слід визначити в частці від заробітку (доходу) батька в розмірі 1/4 від усіх його заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, оскільки, це буде становити приблизно 2 500,00 грн., що в повній мірі зможе забезпечити належний та достатній рівень життя дитини, а також буде відповідати нормам чинного законодавства та не порушуватиме прав та інтересів як відповідача так і позивачки. А тому, позовна вимога про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття є частково обгрунтованою. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, а саме з 12.04.2018 року по 07.04.2019 року, то суд виходить з наступного. Відповідно до довідки Обєднаної профспілкової організації ПАТ Івано-Франківськгаз №45-1 від 30.03.2018 року [PERSON], працює в Обєднаній профспілковій організації ПАТ Івано-Франківськгаз на посаді бухгалтера і в даний час перебуває у декретній відпустці з 21.06.2016 року (а.с.13). Як вбачається із довідки №2479 від 30.03.2018 року [PERSON] знаходиться на обліку в Департаменті соціальної політики та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини, розмір якої за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становить 10 320,00 грн.(а.с. 12). Вимога ч. 4 ст. 75 СК України передбачає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України). Судом встановлено, що відповідач є працездатним, на його утриманні не перебувають непрацездатні батьки, інші малолітні чи неповнолітні діти. Щодо посилань відповідача, що позивачка є фінансово забезпеченою, то відповідачем щодо такого твердження не надано суду жодних доказів. Щодо копії розписки про отримання позивачкою від відповідача 15 500,00 дол. США за компенсацію 1/2 частини квартири, то вона не може бути належним доказом її матеріального становища, оскільки, підтверджує факт поділу спільного майна подружжя, шляхом компенсації вартості 1/2 частки, а не розмір доходів позивачки. Крім цього, суд звертає увагу на те, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Беручи до уваги Довідку №00000000197 від 14.05.2018 року видану [PERSON] ПрАТ Івано-Франківськцемент, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на її утримання слід стягувати аліменти щомісячно в розмірі 1/8 частини від усіх заробітків (доходів) до досягнення [PERSON], [INFO] трирічного віку, а саме до 07.04.2019 року. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини\~вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved