Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить вселити її в квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу на праві приватної власності належить 25/100 (75/300) частин комунальної квартири [ADDRESS], а саме кімната, площа якої складає 18,7 кв.м. Право власності на 75/100 (225/300) частин квартири, а саме на 3 кімнати площа яких складає 58,6 кв.м. належало [PERSON] (помер 31.08.2005 року), його дружині [PERSON] (померла 31.03.2008 року) та її брату [PERSON], який помер 28.06.2010 року. Після смерті [PERSON] право власності на 150/300 частин квартири отримала його дружина [PERSON], яка оформила заповіт на її імя. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року цей заповіт визнано недійсним. Згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.06.2012 року право власності на 50/300 частин спірної квартири визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті 31.03.2008 року її сестри [PERSON] З 30.09.2010 року до 01.07.2013 року у Дзержинському районному суді м. Харкова розглядалась справа за позовом [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті її сестри [PERSON], спадкоємцями [PERSON] є [PERSON], її сестра [PERSON] та її брат [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 року визначено [PERSON], [PERSON], як правонаступникам [PERSON], померлої 17.07.2012 року, додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 31.03.2008 року. [PERSON] належало 50/300 частин квартири після смерті його сестри [PERSON] З 05.09.2013 року до 02.06.2014 року у Дзержинському районному суді м. Харкова розглядалась справа за позовом [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на 75/100 (225/300) частин квартири [ADDRESS] від 24.10.2001 року під реєстраційним № 1-01-227850 в частині оформлення права власності за [PERSON] Рішенням суду від 02.06.2014 року про задоволення позовної заяви [PERSON] скасовано апеляційним судом Харківської області від 18.11.2014 року. Ухвалою ВССУ від 01.04.2015 року дане рішення апеляційного суду залишено без змін. Таким чином, на момент смерті її батькові [PERSON], який помер 28.06.2010 року, належало 125/300 частин комунальної квартири [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем за законом і подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На даний час в спірній квартирі зареєстрована та мешкає відповідач у справі, позивач позбавлена можливості володіння та користування успадкованою часткою квартири внаслідок того, що відповідач чинить перешкоди, а саме вона не має доступу до помешкання, зокрема на вході у квартиру встановлені броньовані двері, отримати ключі від неї вона не має можливості, у звязку з чим звернулася до суду з даним позовом. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] на праві приватної власності належить 25/100 (75/300) частин комунальної квартири [ADDRESS]. Право власності на 75/100 (225/300) частин квартири [ADDRESS] належало [PERSON], який помер 31.08.2005 року, його дружині [PERSON], що померла 31.03.2008 року та її брату [PERSON], померлому 28.06.2010 року. Після смерті [PERSON] право власності на 150/300 частин квартири отримала його дружина [PERSON], яка оформила заповіт на імя [PERSON]. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року визнано недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 10.10.2005 року за номером 5-2635 нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.05.2010 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] на 150/300 частини квартири [ADDRESS]. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.06.2012 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.10.2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28.12.2011 року у частині відмови в позові про визнання права власності скасовані. Позов в частині визнання права власності задоволений, визнано за [PERSON] право власності на 50/300 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті 31.03.2008 року її сестри [PERSON]. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.07.2013 року визначено [PERSON], [PERSON] як правонаступникам [PERSON], померлої 17.07.2012 року додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 31.03.2008 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2014 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на 75/100 частин квартири [ADDRESS] від 24.10.2001 року під реєстраційним номером 1-01-2278, видане управлінням комунального майна і приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради в частині оформлення права власності в порядку приватизації за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.11.2014 року вказане рішення суду першої інстанції від 02.06.2014 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Харківської міської ради, [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На підставі ст.1217 ЦК України, спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, на момент смерті батькові позивача [PERSON], який помер 28.06.2010 року, належало 125/300 частин комунальної квартири [ADDRESS]. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, наявність у позивача права власності на 125/300 частин квартири [ADDRESS], неможливість реалізувати позивачем наявне у неї право власності на зазначене майно через перешкоди, що чиняться з боку відповідача [PERSON], суд прийшов до висновку про задоволення позову. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved