Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бунякіна Ольга Валентинівна про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу житлового будинку та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначає, що 26.09.2012 року між нею та [PERSON] укладено Попередній договір купівлі продажу нерухомого майна, згідно з яким [PERSON] брала на себе зобов`язання не пізніше ніж 01.07.2013 року передати їй у власність житловий будинок [ADDRESS] (укласти Договір купівлі продажу). [PERSON] була одноособовим власником домоволодіння, на підставі договору Купівлі продажу від 09.08.1999 року, посвідченого Юрченко Л.Л. , приватним нотаріусом Дніпропетровського РНО, реєстровий номер №3207. Вартість домоволодіння, була визначена як 471 410 грн. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору, вона передала [PERSON] кошти (аванс) в кількості 71 910 грн. В подальшому [PERSON] звернулась до неї з проханням збільшити суму авансу. 30.10.2013 року між нею та [PERSON] укладено договір, який сторони за спільною домовленістю оформили як договір займу. Вона передала [PERSON] додатково кошти в розмірі 15 000 доларів США. На підтвердження укладання та виконання договору [PERSON] написала ручну розписку. [PERSON] брала на себе зобов`язання повернути кошти шляхом регулярного (щомісячного) внесення частки коштів на її рахунок. При цьому, у разі неповернення коштів в зазначений термін, ці кошти зараховувались як плата вартості домоволодіння [ADDRESS] . Протягом більш ніж чотирьох років (з листопада 2014 року) вона регулярно отримувала кошти на картковий рахунок в розмірі еквівалент 100 доларів США, загалом вона отримала суму еквівалентну 5 750 доларів США. Грошові кошти перераховувалися з рахунку [PERSON] , який проживав разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Станом на квітень 2019 року загальна заборгованість [PERSON] , з урахуванням кількості провернутих коштів, складає 18 250 доларів США (курс 1дол.США=27), еквівалент 492 750 грн. України, з яких 9 000 доларів - сума передана за попереднім договором. 15 000 доларів США - додаткова сума авансу за попереднім договором, передана по окремому договору повернута сума 5 750 доларів США. У січні 2019 року їй стало відомо, що 26.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] . Вартість домоволодіння була визначена в розмірі 149 666 грн. Договір купівлі-продажу посвідчено Бунякіною О.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, реєстровий номер №2673. На думку її думку укладений договір купівлі продажу житлового будинку є визнати недійсним та підлягає скасуванню, оскільки носить усі ознаки фіктивного правочину, тобто правочину, який вчинено без намір створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю та визнання боргу спільним майновим зобов`язанням. В обґрунтування позову зазначає, що з 200 року по вересень 2018 року вона перебувала у фактично шлюбних відносинах у [PERSON] . У них є спільна донька. Під час спільного проживання вони здійснювали удосконалення житлового будинку [ADDRESS] який у подальшому було номінально продано [PERSON] У 2012 році вона мала намір продати будинок та взяла у [PERSON] завдаток. Потім з [PERSON] укладено договір займу. Кошти отримані від [PERSON] витрачені в інтересах сім`ї - на облаштування будинку, купівлю автомобілів, тощо. На протязі декількох років вони з [PERSON] здійснювали часткове погашення боргу перед [PERSON] , однак зараз виник конфлікт з даного приводу та у добровільному порядку встановити міру відповідальності за погашенням боргу перед [PERSON] сторони не можуть. [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позові підтримав та просив суд визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладений 26.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бунякіною О.В. за реєстровим номером №2673; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 492 750 гривень; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору по 1232 гривень з кожного. Зустрічну позовну заяву просили суд задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву, просив суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , з [INFO] ; визнати домоволодіння [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати борг [PERSON] перед [PERSON] в обсязі 492 750 гривень спільним майновим зобов`язанням [PERSON] та [PERSON] ; втягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7193 гривні. Визнав боргові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити, оскільки остання не є стороною договору купівлі-продажу та не має права на його оскарження. Жодних законних прав у разі визнання Договору купівлі-продажу недійсним у [PERSON] не виникне. Позивачем не доведена фіктивність оспорюваного договору, не надано доказів відсутності в учасників правочину наміру на настання правових наслідків обумовлених договором. Також, просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , оскільки суду не надано жодного доказу ведення спільного господарства та бюджету. Той факт, що [PERSON] проживає у будинку [PERSON] з їх спільною дитиною не дає підстав для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оскільки відсутній факт спільного проживання, то і відсутні підстави для визнання боргу перед [PERSON] спільним майновим зобов`язанням [PERSON] та [PERSON] Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бунякіна Ольга Валентинівна у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Попередній договір купівлі продажу нерухомого майна. Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий номер 5558. Згідно п.1 Попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна, [PERSON] брала на себе зобов`язання не пізніше ніж 01.07.2013 року, на умовах Договору, передати [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] (укласти Договір купівлі продажу) [PERSON] була одноособовим власником домоволодіння, на підставі договору Купівлі продажу від 09.08.1999 року, посвідченого Юрченко Л .Л. , приватним нотаріусом Дніпропетровського РНО, реєстровий номер №3207. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, вартість домоволодіння, була визначена сторонами в розмірі 471 410 грн. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору, вона, як покупець, передала [PERSON] , як продавцю, кошти (аванс) в кількості 71 910 грн. (п.4 Попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна). Передача коштів була проведена до підписання Попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна У п.5 Попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна зазначено, що при оформлені Основного договору, сума попередньо сплаченої частки вартості нерухомого майна буде врахована. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в подальшому [PERSON] звернулась до неї з проханням збільшити суму авансу. 30.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який сторони за спільною домовленістю оформили як договір займу. Вона передала [PERSON] , а [PERSON] взяла від неї додатково кошти в розмірі 15 000 доларів США. На підтвердження укладання та виконання договору [PERSON] написала ручну розписку. [PERSON] брала на себе зобов`язання повернути кошти шляхом регулярного (щомісячного) внесення частки коштів на її рахунок. При цьому, у разі неповернення коштів в зазначений термін, ці кошти зараховувались як плата вартості домоволодіння [ADDRESS] . Протягом більш ніж чотирьох років (з листопада 2014 року) [PERSON] регулярно отримувала кошти на картковий рахунок в розмірі еквівалент 100 доларів США, загалом [PERSON] отримала суму еквівалентну 5 750 доларів США. Грошові кошти перераховувалися з рахунку [PERSON] , який, як пояснила [PERSON] , проживав разом з [PERSON] однієї сім`єю без реєстрації шлюбу. Станом на квітень 2019 року загальна заборгованість [PERSON] , з урахуванням кількості провернутих коштів, складає 18 250 доларів США (курс 1дол.США=27), еквівалент 492 750 грн. України, з яких 9 000 доларів - сума передана за попереднім договором. 15 000 доларів США - додаткова сума авансу за попереднім договором, передана по окремому договору повернута сума 5 750 доларів США. [PERSON] пояснила, що в січні 2019 року вона звернулась до державного реєстратора з метою з`ясування власника домоволодіння [ADDRESS] та їй стало відомо про те, що 26.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] . Вартість домоволодіння була визначена в розмірі 149 666 грн. Договір купівлі-продажу посвідчено Бунякіною О.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, реєстровий номер №2673. На думку [PERSON] укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку можливо визнати недійсним та скасувати, оскільки він носить усі ознаки фіктивного правочину, тобто правочину, який вчинено без намір створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Так, [PERSON] стверджує, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час перебувають у цивільному шлюбі, ведуть спільне господарство, мають єдиний сімейний бюджет, у них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] .. Будь яких змін у порядку користування [ADDRESS] після укладення договір купівлі продажу житлового будинку не відбулось, [PERSON] залишається зареєстрованою та проживає у вказаному домоволодінні, в домоволодінні залишаються речі, які належать саме [PERSON] , також усі договори по забезпеченню життєдіяльності домоволодіння, як то на постачанню газу, електричної енергії, води і т.і. укладені саме на ім`я [PERSON] . Представники [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] зареєстрована та проживає у вказаному домоволодінні, в домоволодінні її залишаються речі. Вказаний факт не заперечував у своїх запереченнях і [PERSON] . Вартість домоволодіння за п. 2.1 договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2014 року складає 149 666 грн., що значно менше його ринкової вартості та сумі коштів, які [PERSON] отримала від [PERSON] в якості авансу за вказане вище домоволодіння. Враховуючи викладені вище факти, суд погоджується з твердженням [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку, діяли умисно маючи намір змінити власника спірного домоволодіння та побавити [PERSON] можливості повернути передані за домоволодіння кошти. Проте судом було встановлено усі ознаки фіктивного правочину купівлі-продажу будинку від 26.12.2014 між [PERSON] та [PERSON] , оскільки гроші за договором сторонами не передавались, а договір було укладено тільки з метою зміни юридичного власника домоволодіння направлені на уникнення від цивільно-правової відповідальності за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2690цс16). Враховуючи досліджені докази, що договір купівлі продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Бунякіною О.В . , приватним нотаріусом ДМНО, необхідно визнати недійсним та скасувати в судовому порядку. У відповідності до п.7 Попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна від 26.09.2012 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] має право на повернення їй усіх сплачених коштів, у разі необґрунтованого, без поважних причин ухилення від укладання договору купівлі продажу нерухомого майна з боку [PERSON] (як Сторони 1 за Попереднім договором купівлі продажу нерухомого майна від 26.09.2012 року). Згідно з ч.2 п.7 Попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна від 26.09.2012 року, у разі прострочення терміну повернення попередньо сплаченої частки вартості Нерухомого майна, [PERSON] буде мати право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст.599 ЦК України, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За положеннями ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, звернення до суду з вимогою про повернення всієї суми грошових коштів за Попереднім договором купівлі продажу нерухомого майна від 26.09.2012 року та Договором займу від 30.10.2013 року у зв`язку порушенням умов вказаних договорів є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником [PERSON] своїх договірних зобов`язань. Враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволення у повному обсязі, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору по 1232 гривень з кожного. Стосовно зустрічного позову [PERSON] суд приходить до наступного. Як пояснив представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні, [PERSON] була знайома з [PERSON] з 1995 року, з серпня 1999 року, деякий час вони просто стрічались, спілкувались, разом проводили вільний час, а з січня 2000 року почали мешкати разом, однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Родина мешкала у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1999 року, посвідченому Юрченко Л.Л. , приватним нотаріусом Дніпропетровського РНО, реєстровий номер №3207. Реєструвати шлюб сторони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. З 2000 року сторони вели спільне господарство, у них були спільні витрати на купівлю майна для спільного користування, вони разом приймали участь у витратах на утримання житла та його ремонт - провели газ і воду, встановили газовий котел, паркан, ворота, вікна, вольєр і т.д., разом займались купівлею продажем автомобілів. З 16.09.2009 року [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець. З цього моменту саме [PERSON] вела контроль за поданням звітів до податкової, сплачувала ЄСВ та своєю рукою заповнювала замість [PERSON] податкові декларації. 23.12.2009 року [PERSON] та [PERSON] народилась спільна донька - [PERSON] . [PERSON] записаний батьком дитини. Крім того, сторони займались спільним бізнесом - купівлею та продажем автомобілів. 30.01.2008 року сторонами було придбано автомобіль Mitsubishi Lanser, 2004 року випуску, [NUMBER] та зареєстровано на ім`я [PERSON] . Дані [PERSON] занесені до технічного паспорту вказаного автомобіля. За період спільного проживання сторони купили, а потім продали щонайменше 3 автомобілі. Також за час спільного проживання сторони почали проводити капітальні роботи у будинку по вулиці Озерній - здійснено будівництво перебудови та ремонту будинку, а саме: здійснили будівництво прибудови, переобладнали санузол, збільшили кухню, встановили вхідні та міжкімнатні двері, здійснили повну заміну даху на металочерепицю, балок, виконали стяжку, встановили вікна на другому поверсі, також встановлено паркан від сусідів. У 2010 році замінили газову колонку. В грудні 2011 року поклали ламінат та ліноліум, переклеїли шпалери. З метою отримання додаткових коштів, оскільки офіційних доходів ні у [PERSON] ні у [PERSON] не було, для купівлі продажу автомобілів [PERSON] запланувала продати належний їй житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Саме з цією метою 26.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі продажу нерухомого майна, який було посвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом ДМНО, реєстровий номер 5558. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в кількості 71 910 грн. З цих коштів [PERSON] та [PERSON] почали готувати документи для продажу будинку. В подальшому 30.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір, згідно якого [PERSON] додатково взяла у [PERSON] в борг кошти в розмірі 15 000 тисяч доларів США. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні акцентував увагу суду на те, що отримані у [PERSON] грошові кошти [PERSON] та [PERSON] витрачали для здійснення спільних витрат, а саме для продовження проведення ремонтних робіт у будинку та придбання іншого майна в інтересах сім`ї, в тому числі і на придбання автомобілів, які у подальшому продавалися. У 2016-2017 року зробили зовнішнє утеплення будинку (два рази, оскільки перший раз будівельники неналежним чином виконали роботу та зіпсували будівельні матеріали, витратили. В 2015-2016 роки придбали дитячі меблі - диван, шкаф-купе, стіл, трюмо. Також придбали для дочки дитячий автомобіль на дистанційному керуванні та планшет. Взимку 2015 року відремонтували паркан, який впав від обвалу снігу з даху. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник [PERSON] - [PERSON] зауважив, що 26.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] з формальних підстав, з метою зміни титульного власника, укладено договір купівлі продажу спірного житлового будинку [ADDRESS] , в якому продовжували мешкати весь період нашого сумісного проживання. Грошові кошти за цією угодою по факту не передавалися. Будь-яких змін у порядку користування спірним домоволодінням після укладеної угоди відбулось, [PERSON] залишалась зареєстрованою за адресою даного домоволодіння як і до угоди, договори по забезпеченню життєдіяльності домоволодіння, як то на постачання газу, електроенергії, води і т.і. укладені на її ім`я. Вказані обставини у своїх запереченнях на позови не заперечував і сам [PERSON] та його представник в судових засіданнях. [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах до вересня 2018 року, що встановлено рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року у справі №175/4043/19 та відповідно до ст. 82 ЦПК України є обставиною, що не підлягає доказуванню. На даний час, стосовно повернення [PERSON] суми боргу, [PERSON] та [PERSON] неодноразово намагались вести переговори та встановити між собою міру відповідальності кожного за даними борговими зобов`язаннями нам не вдалося. За ч.2 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому інше, шлюбі, поширюються положення глави СК України. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фа проживання однією сім чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить, виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначає що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склали усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 С України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами, сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільно бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах утримання житла, його ремонт і т.п. За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові від 27 квітня 2016 року в справі № 6-486цс16 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за їх рахунок автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору виникає також зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2000 року по вересень 2018 року, та майно набуте під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а боргові зобов`язання перед [PERSON] спільним майновим зобов`язанням. Суд не бере до уваги доводи представника [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні та у запереченнях на позов, оскільки ці доводи спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Також суд розцінює ці пояснення як спосіб ухилення від виконання боргових зобов`язань перед [PERSON] , оскільки на протязі декількох років саме з карткового рахунку [PERSON] здійснювались грошові перекази на картковий рахунок [PERSON] . З цих підстав суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Також суд не може прийняти до уваги заяву представника [PERSON] про застосування строку позовної давності у три роки до всіх спірних правовідносин, оскільки судом встановлено, що фактично [PERSON] протягом 2014-2018 року здійснював часткове повернення боргу перед [PERSON] за зобов`язаннями [PERSON] (що підтверджується виписками по рахунках, наявними в матеріалах справи), із якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, як чоловік та жінка. Враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволення у повному обсязі, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7193 гривні.

Outcome: approved