Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Хлистунівської об`єднаної територіальної громади Городищенського району Черкаської області, за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння по [ADDRESS] . Дане будинковолодіння розташоване на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2059 га., кадастровий номер 7120382800:01:001:0021, на вказаній земельної ділянці розміщений житловий будинок і надвірні споруди, а частина використовується для ведення особистого селянського господарства. З боку [ADDRESS] , по її земельній ділянці проведено газопровід. Таке розташування газопроводу унеможливлює заїзд сільськогосподарської техніки через її двір до огороду та спричиняє труднощі щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, а саме для ведення особистого селянського господарства. Раніше вона користувалась проїздом по межі між будинковолодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] та частково проїзд до її земельної ділянки захвачував і самі земельні ділянки № [NUMBER] та № [NUMBER] , а потім поза вказаними земельними ділянками у неї був проїзд поза межею земельної ділянки [ADDRESS] та № [NUMBER] по землі яка перебувала в комунальній власності Дирдинської сільської ради до її огороду. З весни 2017 року власниця земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] , заборонила їй проїзд через земельну ділянку [ADDRESS] . Вона неодноразово зверталась до Дирдинської сільської рада із проханням щодо влаштування їй проїзду на власну земельну ділянку [ADDRESS] , однак отримала відповідь від 24.01.2018 року за підписом голови сільської ради, що наслідком її звернення було прийняте рішення про створення робочої комісії для вивчення заявленого питання та одноголосно прийняте рішення про влаштування проїзду до її земельної ділянки, повз земельні ділянки по [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] на землях державної власності Дирдинської сільської ради. 19.02.2018 року, вона звернулась до сільської ради щодо надання детального плану-схеми та викопіювання з карти місцевості до відповіді від 24.01.2018 року та акта огляду комісією висоти газової труби та відстані між будівлями в садибі по [ADDRESS] і можливості проїзду до присадибної земельної ділянки для її використання в повному обсязі, на що отримала відповідь 12.03.2018 року № 136, що проміри висоти газової труби не проводилися, щодо придатності рекомендованої земельної ділянки для влаштування заїзду на її земельну ділянку, то їй порадили звернутись до відділу архітектури та містобудування Городищенської РДА, щодо належної їй земельної ділянки, то у сільської ради виникло питання на якій підставі на ній розташовані будівлі і споруди, оскільки її цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Будинковолодіння нею було придбане 12.11.2003 року згідно договору купівлі-продажу, вказана земельна ділянка була приватизована в травні 2005 року та Дирдинської сільської радою було затверджено проект землеустрою щодо надання їй у власність вказаної земельної ділянки. Також у тій же відповіді було повідомлено, що встановити межові знаки, які відокремлюють проїзд, не є можливим через несприятливі погодні умови та через відсутність її згоди на виділення саме такого проїзду. 19.04.2018 року на її заяву від 19.03.2018 року Дирдинською сільською радою були надані план-схема земельної ділянки, яка намічена для влаштування проїзду до земельної ділянки по [ADDRESS] , витяг з рішення сесії сільської ради. 25.04.2018 року комісією Дирдинської сільської ради було обстежено земельну ділянку, яка намічена для влаштування проїзду. Комісією встановлено, на вказаній ділянці весняні розливи води річки «Вільшанка» не сходять, тому встановити межові знаки не є можливим, а проїзд дорогою по даній місцевості в таку пору року неможливий взагалі. 13.05.2018 року до сесії сільської ради звернулася власник земельної ділянки [ADDRESS] із заявою, що вона дає згоду на встановлення сервітуту для заїзду на земельну ділянку по [ADDRESS] , вона також звернулась з такою ж самою заявою. На їх звернення було повідомлено, що встановити сервітут для проїзду до її земельної ділянки по [ADDRESS] , через земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] , неможливо, оскільки власник земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] не надає дозволу на виділення проїзду через його земельну ділянку. Разом з тим, рішенням сесії Дирдинської сільської ради від 08.08.2018 року № 27-16/V11 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у приватну власність [PERSON] , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність, площею 0,3174 га. для ведення ОСГ розташованій по [ADDRESS] . Вказаним рішення до належної [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 7120382800:01:001:0300, площею 0,25 га, додано земельну ділянку, яка межує із вказаною земельною ділянкою та розташована позад нею в сторону річки Вільшанка площею 0,3174 га. Рішенням сесії Дирдинської сільської ради від 08.08.2018 року № 27-16/V11, порушені її права, оскільки на час його прийняття, сесії сільської ради було достеменно відомо (на підставі її неодноразових звернень та акту, складеного комісією по земельних спорах від 25.04.2018 року), що проїзд до її земельної ділянки, поза межами земельної ділянки наданої у власність [PERSON] , площею 0,3174 га, є неможливим. При наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та при його затвердженні, сесія сільської ради повинна була врахувати вказані обставини та відступити від межі земельної ділянки кадастровий номер 7120382800:01:001:0300, на відстань необхідну для влаштування проїзду до земельної ділянки [ADDRESS] . Але цього не було зроблено і тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить: визнати незаконним та скасувати рішення сесії Дирдинської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 08.08.2018 року № 27-16/V11 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у приватну власність [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, у відзиві на позовну заяву, посилався на те, що позивачем придбано будинок на приватизованій земельній ділянці 0,15 га в [ADDRESS] у 2003 році без газифікації будинку і мався заїзд до її земельної ділянки без перешкод. В 2008 році позивачем було здійснено газифікацію власного будинку, відповідно нею було замовлено проектну документацію та проведено монтажні роботи по газифікації так як на її власний розсуд було потрібно і її задовольняло саме таке розташування та монтаж газопроводу, який він має на даний час, а тому позивач безпідставно посилається на перешкоду газопроводу при використанні своєї земельної ділянки за цільовим призначенням. Тому, якщо газопровід заважає використовувати земельну ділянку за призначенням, то позивач має можливість замовити новий проект монтажу газопроводу, який не буде перешкодою до використання земельної ділянки за призначенням. Щодо скасування рішення сесії Дирдинської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 08.08.2018 року № 27-16/V11 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у приватну власність [PERSON] , навіть скасувавши його, питання проїзду до її земельної ділянки не буде вирішено, оскільки спірна земельна ділянка не межує із [ADDRESS] , а межує з іншими земельними ділянками, які перебувають у власності інших громадян. З протилежного боку земельної ділянки позивача передбачений заїзд до її земельної ділянки, що підтверджується показами свідків та не заперечується і самим позивачем. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом. У відповідності до п. «г» ч. З ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинковолодіння по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.11.2003 року, посвідченого Городищенською державною нотаріальною конторою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2438683 від 26.12.2003 року. Будинковолодіння по [ADDRESS] розташоване на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2059 га., кадастровий номер 7120382800:01:001:0021, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно - індексний номер 38106233 від 26.05.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер 38107225 від 26.05.2015 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , та акту виходу робочої комісії для вирішення питання по влаштуванню проїзду до земельної ділянки по [ADDRESS] , 68 від 23.08.2017 року, до даного будинковолодіння, з [ADDRESS] облаштований заїзд у вигляді воріт, достатньої ширини. Сторонами по справі, також не заперечується та підтверджується свідками факт наявного проїзду до земельної ділянки позивача повз земельні ділянки по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] на землях державної власності Дирдинської сільської ради. Проте, даний проїзд позивача не влаштовує, оскільки, весною, внаслідок розливу річки «Вільшанка», тривалий час є непроїзним. Відповідно з Технічними умовами на проектування постачання газом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 22.04.2008 року, даний будинок приєднаний до постачання газом для побутових потреб. Зазначене, також підтверджується і Актом розмежування відповідальності сторін №412 від 17.10.2014 року, підписаним представником газорозподільного підприємства та [PERSON] (зятем позивача) - від імені споживача по [ADDRESS] . В судовому засіданні, також встановлено, що підтверджується свідками, позивач, тривалий час, для проїзду сільськогосподарською технікою на свою присадибну земельну ділянку використовувала проїзд по межі та земельних ділянках домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] , який був періодичним та влаштований зі згоди власників цих домоволодінь. В подальшому, після зміни власника земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , яким став [PERSON] (син третьої особи - [PERSON] ), що підтверджується листом Виконавчого комітету Дирдинської сільської ради від 30.05.2018 року, №255, адресованим представнику позивача, новий власник, тобто, [PERSON] відмовився надавати дозвіл позивачу на проїзд по його земельній ділянці з [ADDRESS] . Непогоджуючись з таким рішенням нового власника домоволодіння по [ADDRESS] - [PERSON] , позивач, самостійно та через свого представника, що підтверджується приєднаними до позовної заяви доказами, неодноразово зверталася до Дирдинської сільської ради із заявами про влаштування заїзду до її земельної ділянки саме через земельні ділянки будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] . З приводу даних звернень, Дирдинська сільська рада, з метою врегулювання спірного питання, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами, створила декілька комісій та винесла ряд рішень, в результаті яких позивачу, фактично було відмовлено у облаштуванні проїзду до власної земельної ділянки через земельні ділянки будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням Дирдинської сільської ради від 08.08.2018 року № 27-16/V11 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у приватну власність [PERSON] , останній було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність площею 0,3174 га для ведення особистого селянського господарства розташованої по [ADDRESS] та передано у приватну власність [PERSON] зазначену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Згідно викопірування з кадастрової карти території Дирдинської сільської ради, Акту виходу робочої комісії для вирішення питання по погодженню меж земельної ділянки по [ADDRESS] , 72 від 03.05.2018 року, кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 7120382800:01:001:0299, вказана земельна ділянка не межує з [ADDRESS] , а межує із земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Дирдинської сільської ради № 21 від 09.01.2019 року, при розробленні проектної документації, [PERSON] добровільно відмовилась від частини земельної ділянки площею 0,1826 га для проїзду [PERSON] до земельної ділянки кадастровий номер 7120382800:01:001:0021, яка знаходиться у її власності за адресою [ADDRESS] . Відповідно доступ до земельної ділянки [PERSON] має. А також до її земельної ділянки є доступ із [ADDRESS] . Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що обладнати заїзд до земельної ділянки позивача з [ADDRESS] через земельні ділянки будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] , без добровільної згоди власників зазначених помешкань, є неможливим. В цьому разі, на думку суду, позивач мав обрати інший спосіб захисту своїх прав, а саме: звернутись до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту. Щодо посилань позивача, що саме земельна ділянка, площею 0,3174 га, передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Дирдинської сільської ради від 08.08.2018 року № 27-16/V11, перешкоджає її доступу до власної земельної ділянки, то суд вважає, що позивач не довела в судовому засіданні свої позовні вимоги та не підтвердила їх належними доказами. Інших підстав визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, а саме: рішення Дирдинської сільської ради від 08.08.2018 року № 27-16/V11, позивач, в позовній заяві, а її представник, в судовому засіданні, не наводили. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги вищенаведене та приписи вказаних норм закону, суд вважає, що позивач не довела та не підтвердила належними доказами свої вимоги, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити. При цьому, суд, вирішуючи даний спір, бере до уваги, також те, що позивач, в 2008 році погоджуючи проект газифікації свого будинковолодіння, свідомо, з власної волі, створила собі перешкоди у виді газопроводу, розміщеного на недостатній висоті від землі, через який, в подальшому, стало неможливо заїжджати сільськогосподарською технікою до власного огороду через власний двір, що, на думку суду, є окремою підставою для відмови в позові. Прийшовши до переконання про відмову в позові, суд вважає, що судові витрати позивача, в силу вимог ст.141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed