Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2014р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого за реєстровим номером 339 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав за №4516723 від 31 січня 2014р., на праві власності їй належить квартира [ADDRESS]. Після купівлі вказаної квартири вона, як власник квартири [ADDRESS], побажала вселитись у вказане житло, але виявила, що в квартирі без будь-яких правових підстав проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які відмовляються виселятись з її квартири. Вона неодноразово усно та через свого адвоката вимагала від відповідачів добровільно звільнити вказану квартиру та виселитись, так як не давала своєї згоди на їх проживання у квартирі, але відповідачі безмотивно відмовляються це робити. Вона, як власник квартири [ADDRESS], не має можливості вселитись у цю квартиру, користуватись та розпоряджатись нею. Так як в результаті вказаних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] порушуються її, як власника квартири, права і вона не може на свій розсуд користуватись та розпоряджатись вказаною квартирою, просила ухвалити судове рішення, яким виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати і витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у повному обсязі підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] [PERSON] та їх представник - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали та суду пояснили, що вказана квартира з 2001р. належала колишньому чоловікові відповідача [PERSON] та батьку відповідача [PERSON] - [PERSON] Відповідачі вселились у цю квартиру за згодою її власника у 2004р.. Шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано в 2006р. З цього часу відповідачі проживають у вказаній квартирі, як колишні члени сім'ї власника квартири - [PERSON], зробили за власні кошти в ремонт в квартирі, підвели відповідні комунікації. Колишній чоловік відповідача [PERSON] при розірванні шлюбу усно пообіцяв їй, що подарує цю квартиру синові, коли останньому виповниться 18 років. У 2012році сину виповнилось 18 років і вона звернулась до свого колишнього чоловіка -[PERSON] з проханням виконати дану ним усну обіцянку про те, що він подарує квартиру синові, але [PERSON] відмовився це робити. Вважають, що за вказаних обставин вони не втратили права користування спірною квартирою, іншого житла у них немає. Просили ухвалити судове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог, як безпідставних та необґрунтованих. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до переконання у тому, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150,155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Крім випадків, встановлених законодавством. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 січня 2014р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 339 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав за №4516723 від 31 січня 2014р., позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с.7-9) Таким чином, згідно з вимогами ст.182, п.4 ст.334 ЦК України та в порядку, передбаченому «Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом МЮ України від 07 лютого 2002р. № 7/5, позивачка [PERSON] належним чином зареєструвала своє право власності на [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі без відповідної реєстрації проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які на теперішній час не бажають добровільно виселятися з квартири. (а.с.10) Після купівлі вказаної квартири позивачка [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], побажала вселитись у вказане житло, але виявила, що в квартирі без будь-яких правових підстав проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які добровільно відмовляються виселятись з її квартири. Позивачка [PERSON] неодноразово усно та через свого адвоката вимагала від відповідачів добровільно звільнити вказану квартиру та виселитись, так як не давала своєї згоди на їх проживання у квартирі, але відповідачі безмотивно відмовляються це робити. Позивачка [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], не має можливості вселитись у цю квартиру, користуватись та розпоряджатись нею. В результаті вказаних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] порушуються права позивачки [PERSON], як власника даної квартири і вона не може на свій розсуд користуватись та розпоряджатись вказаною квартирою. Таким чином, спільне проживання позивачки [PERSON] з відповідачами [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі є неможливим та грубо порушує права позивачки, як власника даної квартири. На законну вимогу позивачки [PERSON] про виселення з квартири відповідачі безпідставно відмовляються, чим перешкоджають позивачу здійсненню її права користування своєю власністю. Вказані дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд визнає неправомірними та такими, що порушують права власника квартири - позивачки [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що підтверджені документами судові витрати в сумі 240, 60 грн. (а.с.1), понесені позивачкою [PERSON] при оплаті нею судового збору при подачі позовної заяви, підлягають стягненню в частковому порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник-адвокат [PERSON] не надали суду будь-яких допустимих та достовірних доказів того, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу на конкретну суму, не було встановлено цього і в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимого в частині стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] та стягнення сплаченого позивачкою при подачі позову судового збору задовольнити і виселити відповідачі [PERSON] та [PERSON] з [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення.

Outcome: partial