Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Нікопольської міської ради, третя особа: друга Нікопольська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є троюрідною сестрою померлої [PERSON] , та постійно, з 1995 року, після смерті її батька, [PERSON] , померлого [INFO] , проживала з померлою за адресою: [ADDRESS] в будинку належному її сестрі на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1076 від 12 вересня 1997 року та розташованому на земельній ділянці, також перебуваючій у власності її померлої сестри [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю №2826 від 01 грудня 1997 року. Весь цей період з 1995 року і по теперішній час вони з сестрою проживали спільно однією сім`єю та вели спільне господарство. Після її смерті вона, [PERSON] , організувала її поховання, розпорядилася її речами, фактично вступила в володіння та управління всім її спадковим майном і прийняла спадщину. До цього часу її не оформила через відсутність грошових коштів, однак продовжую проживати в спірному будинку. 29 серпня 2014 року вона дізналася від представників Виконкому Нікопольської міської ради, які навідалися до її будинку про існування рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та визнання цього спірного будинку [ADDRESS] - відумерлою спадщиною. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року зазначене рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було скасовано. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року. До того ж, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року були встановлені обставини які мають значення для справи, а саме те, що вона, [PERSON] , є троюрідною сестрою померлого спадкодавця [PERSON] , постійно з 1995 року до дня смерті з померлою та по теперішній час проживає у спадковому будинку [ADDRESS] , вела зі спадкодавцем спільне господарство та фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Відповідно до ст. 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті». Відповідно до ст. 1225 ЦК України: «Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом». Житловий будинок [ADDRESS] в власті належав спадкодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1076 від 12 вересня 1997року. Земельна ділянка площею 0,1284 гектарів розташована за адресою [ADDRESS] належала спадкодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 2826 від 01 грудня 1997року. Відповідно до ст. 1264 ЦК України: «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». Відповідно до ст. 1265 ЦК України: «У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа». Позивач зазначає, що вона є троюрідною сестрою померлої [PERSON] та проживала разом з нею до дня її смертіпонад п`яти років. Відповідно до ст. 1268 ЦК України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». На час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем та фактично прийняла спадщину. Всі ці обставини встановлені Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року. Просить суд встановити факт спільного постійного проживання [PERSON] та померлого спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини, однією сім`єю, більше п`яти років, з 1995 року, як сестер за адресою: [ADDRESS] . Визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1076 від 12 вересня 1997 року. Визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку площею 0,1284 гектарів розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № 2826 від 01 грудня 1997 року. Представником відповідача по справі [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона зазначила, що позовна заява, є необґрунтованою, безпідставною та такою що не підлягає задоволенню, оскільки Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на обґрунтування факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (підтвердження взаємних прав та обов`язків між Позивачем та спадкодавцем, підтвердження ведення спільного побуту) у розумінні положень частини другої статті 3 Сімейного кодексу України. Основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливим є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Окрім того, Позивачем не надано і інших належних та допустимих доказів, які підтверджують спільне проживання та ведення побуту, а саме: доказів сплати побутових послуг, інших витрат на утримання будинку, купівлі продуктів харчування, ліків, не надано і доказів хвороби спадкодавця та відомостей про необхідність стороннього догляду у зв`язку зі станом її здоров`я. Позивачем в підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем - [PERSON] в позовній заяві присвячено лише одне речення, а доказів, які підтверджують нібито зазначені відносини взагалі відсутні. Крім того, в процесі розгляду зазначеної справи представниками Відповідача заявою від 23.08.2018 р. було залучено до справи докази, які безспірно спростовують вимоги Позивача, зміст даних документів (доказів) свідчить про те, що здоров`я [PERSON] в останні місяці її життя знаходилось в край важкому стані. Однією із причин смерті стала гангрена обох нижніх кінцівок - ніг в результаті переохолодження, оскільки [PERSON] сама проживала в будинку відключеному в зимовий період від мереж опалення і не могла за собою доглядати та забезпечити собі власну безпеку. Крім того, організація та проведення поховання [PERSON] здійснювалось [PERSON] (у якої знаходяться оригінали документів) та за її рахунок, яка і отримала свідоцтво про смерть померлої. Звертає увагу суду і на той факт що, контролером водоканалу [PERSON] 09.07.2012 року складено акт про неможливість зняття показників обліку води в будинку по [ADDRESS] ., після смерті [PERSON] в даному будинку ніхто не проживає, територія на якій розташований будинок занедбана. 18.05.2018 р. працівниками 1-го відділення 28 державно пожежно-рятувальної частини складено акт про пожежу будинку розташованого в [ADDRESS] . Вважає, що надані відповідачем докази спростовують твердження позивача щодо спільного проживання однією сім`єю, веденні спільного господарства з [PERSON] , організації та поховання померлої, а також постійного проживання у спірному будинку з 1995 року по теперішній час. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зазначивши, що в позовній заяві помилково вказано те, що спірний будинок знаходиться за адресою [ADDRESS] , просив вважати даний факт опискою тоді, як справжня адреса домоволодіння - [ADDRESS] . За результатами розгляду справи зазначив, що і строк, до якого проживала позивач [PERSON] за адресою [ADDRESS] , також зазначено помилково, а саме вказав, що вона проживала за вказаною адресою до 2014 року а не як зазначено у позові «До цього часу». Крім того просив суд не брати до уваги показання свідка [PERSON] , та визнати її допит як недопустимий доказ, так як вона допитана з порушенням норм ЦПК, а саме в режимі відеоконференції, що не передбачено діючим ЦПК. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що за [PERSON] . весь час проживала одна, родичів у неї не було, померла вона від гангрени ніг, що було наслідком проживання її у будинку, який був відключений від опалення. Ніяких родичів у неї не було. Останні свої дні [PERSON] проживала у своєї знайомої [PERSON] , яка і доглядала її до смерті. Похованням та поминальними обідами також займалась [PERSON] , про що свідчить пакет документів, наданих суду. 16 квітня 2014 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] визнано відумерлою спадщиною, за заявою прокурора, який звернувся до суду в інтересах Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. В подальшому вказане рішення було скасовано за скаргою [PERSON] , яка взагалі ніякого відношення до спадкового майна та до померлої немає. Просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначила, що після смерті [PERSON] в її будинку ніхто не проживав, в будинку відбулась пожежа, оригінали документів на майно ймовірно були кимось викрадені. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] це мати його друга, вона дійсно проживала за адресою [ADDRESS] зі своєю сестрою. Він неодноразово заїжджав до неї в гості. Проживала за вказаною адресою з 1995 року по 2014 рік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий сина [PERSON] , яка проживала за адресою [ADDRESS] зі своєю троюрідною сестрою. Проживала за вказаною адресою з 1994 року по 2014 рік, потім переїхала на іншу адресу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, пояснила, що [PERSON] була одинокою жінкою, весь час проживала одна, ніякі родичі з нею разом не проживали, спільне господарство не вели, за нею не доглядали, будинок був відключений від опалення, через що [PERSON] отримала обмороження нижніх кінцівок, що в подальшому сприяло гангрені, яка і стала причиною смерті. Після захворювання вона забрала [PERSON] з лікарні до себе додому та сама доглянула її до смерті, ніяких родичів у померлої не було, ніхто ніякої допомоги не надавав. Вона особисто займалася похованням [PERSON] та отримала свідоцтво про смерть, оскільки рідних у неї не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 1995 року. Вона з [PERSON] підтримувала тісні стосунки, оскільки проживала по сусідству. [PERSON] користувалась її холодильником, вона була одинокою жінкою, весь час проживала одна, ніякі родичі з нею разом не проживали, по господарству їй допомагали сусіди. Коли [PERSON] вже не могла виходити з будинку то вона за нею доглядала. Будинок [PERSON] був відключений від опалення та вона потрапила до лікарні. З лікарні її забрала до себе [PERSON] та доглянула її до смерті. Похованням [PERSON] займалась [PERSON] .. Після смерті [PERSON] в її будинку ніхто не проживає. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно із\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У\~постанові № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.21\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із ч. 1ст. 328\~ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1218,\~1220 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~\~Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. На підставі вимог\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у Передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі досліджених доказів суд робить наступні висновки: Посилання позивача на те, що вона з сестрою [PERSON] 1995 року проживали спільно однією сім`єю та вели спільне господарство. Після її смерті вона, [PERSON] , організувала її поховання, розпорядилася її речами, та продовжує проживати в спірному будинку спростовуються як показаннями її представника, відповідно до яких він зазначив, що вона дійсно проживала у вказаному будинку, але до 2014 року, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких вони зазначили, що спадкодавець була одинокою жінкою, весь час проживала одна, ніякі родичі з нею разом не проживали, спільне господарство не вели, догляд за нею не здійснювали, будинок був відключений від опалення, через що [PERSON] отримала обмороження нижніх кінцівок, що в подальшому сприяло гангрені, яка і стала причиною смерті. Після захворювання з лікарні її до себе забрала [PERSON] та доглянула до смерті, ніякі родичі не цікавились долею спадкодавця, ніякої допомоги не надавали. [PERSON] сама підтверджувала їм, що в неї ніяких родичів немає, та вона була одинокою. Твердження позивача в позовній заяві про те, що саме вона [PERSON] займалась організацією поховання [PERSON] спростовуються договором замовлення на організацію та проведення поховання від 05 червня 2012 року, відповідно до якого, договір на організацію поховання померлої [PERSON] укладений між [PERSON] (замовник) та КП «Ритуальна служба» НМР(виконавець) (а.с.91) та додатками до вказаного договору і чеком, відповідно до яких саме [PERSON] сплатила 1471,16 грн. та 226,23 грн. за організацію поховання (а.с.92-93,93зв.), свідоцтвом про поховання № 865, відповідно до якого воно видано саме [PERSON] (а.с.94), рахунками № [NUMBER] 28, 573, на ім`я [PERSON] , відповідно до яких нею сплачено кошти у сумі 1232 грн., 700 грн., 875 грн. за поминальні обіди (а.с.95,95зв.,96). Факт того, що після смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ніхто не проживав підтверджується і актом КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Нікополь» від 09 липня 2012 року № 00002787, відповідно до якого зазначено, що немає можливості зняти показники вимірювального приладу за адресою: [ADDRESS] , так як ніхто не проживає, абонент помер, город заріс бур`яном. Отже ствердження представника позивача, у судовому засіданні про те, що позивач проживала за вказаною адресою до 2014 року та ствердження самої позивачки у позові про те, що вона і до цього часу проживає за вказаною адресою є неправдивими. Актом про пожежу від 18 травня 2018 року підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] , 17 травня 2018 року о 16-00 год. відбулась пожежа, причина пожежі необережне поводження з вогнем невстановленої особи, зазначено що до домоволодіння мався вільний доступ (а.с.98,98зв.). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачем та її представником не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а обставини на які вони посилались повністю спростовані доказами наданими представником відеповідача та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] .. Наявність у позивача оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.6-7) та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8-9) не є доказом того, що [PERSON] та померла спадкодавець [PERSON] на час відкриття спадщини, проживали однією сім`єю, більше п`яти років, з 1995 року, як сестри за адресою: [ADDRESS] , та не є доказами, на підставі яких суд міг би визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, а є доказом лише належності спадкового майна померлій [PERSON] .. До показань свідків [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично, оскільки вони є друзями сина [PERSON] , тому суд не може розцінювати дані свідчення, як об`єктивні та незацікавлені. Щодо посилання представника позивача на встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини, однією сім`єю, більше п`яти років, який встановлений судами вищих інстанцій та у відповідність ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, - суд вважає за необхідне зазначити, що при вивченні тексту наданих судових рішень, встановлено, що за результатами розгляду справ факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] не встановлювався, а зазначався як підстава на яку посилалась [PERSON] при оскарженні судових рішень. Клопотання представника позивача [PERSON] про визнання допиту свідка [PERSON] недопустимим доказом, так як вона допитана в режимі відеоконференції, що є грубим порушенням і не передбачено діючим ЦПК України, суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки згідно ч.2 ст. 69 ЦПК України суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. [PERSON] є особою похилого віку, пенсіонером, проживає в іншому [ADDRESS] саме в м [ADDRESS] , прибувала до Марганецького міського суду особисто, але розгляд справи не відбувся через неявку представника позивача [PERSON] у судове засідання, на думку суду систематичне прибуття вказаного свідка до Марганецького міського суду, становило б їй незручності та додаткові витрати, пов`язані з придбанням квитка на дорогу в обидва кінці, тому суд враховуючи поважність наведених причин провів допит свідка в режимі відеоконференції у порядку передбаченому ч. 2 ст. 69 ЦПК України, отже на підставі вищевикладеного, суд вважає клопотання представника позивача про визнання допиту свідка [PERSON] недопустимим доказом таким, що не підлягає задоволенню. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачем та її представником не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, натомість представником відповідача належними доказами повністю спростовані обставини та факти на які посилається позивач у свої позовній заяві, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed