Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки на її користь кошти в сумі 44500 грн., 30000 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 11.09.2017 року з відповідачкою уклала у простій письмовій формі договір, за яким зобовязалася до 11.09.2018 року розрахуватися за будинок, який розташований в с. Бараші по вул. Кожедуба, 24, Ємільчинського району, повна вартість якого за спільною домовленістю становить 90000 грн. Після укладення даного договору позивачка поселилася до вказаного будинку та частково сплатила відповідачці 44500 грн. Позивачка зазначила, що їй стало відомо про те, що будинок відповідачці не належить і вона лише мала намір його придбати і перепродати, а тому вона відмовилася сплачувати решту коштів. 17.08.2018 року внаслідок короткого замикання будинок загорівся та потребує капітального ремонту. На прохання позивачки відповідачка відмовилася пролонгувати дію договору на три місяці та наполягала до 11.09.2018 року сплатити решту коштів за будинок. Позивачка вважає, що вчинений правочин не відповідає вимогам закону, не посвідчений нотаріально і оскільки відповідачка не оформила правовстановлюючі документи на будинок та не мала права на розпорядження ним, він є нікчемним і до нього слід застосувати наслідки нікчемного правочину. Позивачка зазначила, що їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 30000 грн., оскільки було порушено звичайний спосіб її життя, зазнала негативного впливу на стан здоровя, а також повязує моральні страждання з тим, що відповідачка не мала ніяких прав на вищезазначений будинок і вирішила його нібито продати із введенням її в оману. Представник відповідачки надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з неї на користь [PERSON] витрати на професійну допомогу. Зазначає, що вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки 11.09.2017 року між сторонами було досягнуто домовленості про намір продати будинок, що розташований в с. Бараші по вул. Кожедуба, 24, Ємільчинського району за 90000 грн. і зобовязання відповідача оформити нотаріально договір купівлі-продажу вказаного будинку після повного розрахунку за будинок, але не пізніше 11.09.2018 року. Позивачка передала відповідачці грошові кошти на загальну суму 44500 грн., про що свідчать розписки, які підтверджують факт отримання відповідачкою завдатку. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобовязання. Представник відповідача вважає, що оскільки сторони визначили, що грошова сума 44500 грн. сплачена в рахунок подальшого оформлення відповідачкою будинку, є завдатком, то на цю грошову суму не може бути поширено встановлену ч.2 ст.570 ЦК України презумпцію передачі авансу і повинні бути застосовані правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого завдатком. Представник відповідачки також зазначив, що порушення прав позивачки не було, позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 44500 грн. переданих за розпискою, моральна шкода не підтверджена жодним належним та допустимим доказом, а тому ця вимога також не підлягає задоволенню. Позивачка надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що договір купівлі-продажу житлового будинку між нею та відповідачкою, в передбаченому законом порядку, укладений не був. Позивачка вважає, що коли сторони лише домовилися укласти договір, але в майбутньому його не уклали, сплачені платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобовязання випливає із договору, укладеного сторонами. Оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку сторони не могли, оскільки у відповідачки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. На день подачі відповіді на відзив відповідачка нічого не оформила. Дослідивши матеріали справи, докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 11.09.2017 року [PERSON] дала дану розписку [PERSON] про те, що 11.09.2017 року отримала від останньої завдаток в сумі 16000 грн. за намір продати будинок в с. Бараші, вул. Кожедуба, 24 Ємільчинського району Житомирської області вартістю за домовленістю 90000 грн. і зобовязується оформити нотаріально договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки з [PERSON] за адресою с. Бараші, вул. Кожедуба, 24 Ємільчинського району Житомирської області після повного розрахунку за будинок в сумі 74000 грн., але не пізніше 11.09.2018 року. З розписок від 16.12.2017 року, 02.04, 16.07, 26.07, 07.08.2018 року слідує, що [PERSON] отримувала від [PERSON] грошові кошти і в кінцевому результаті залишок за будинок становить 45500 грн. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином з матеріалів справи слідує, а також позивачкою, відповідачкою не доведено, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу будинку за адресою с. Бараші, вул. Кожедуба, 24 Ємільчинського району Житомирської області. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч.2 ст.570 ЦК України). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобовязання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобовязання. сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення, а сторона, яка отримала аванс не може бути зобовязана до його повернення у більшому розмірі. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу будинку й земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачкою відповідачці [PERSON] грошова сума в розмірі 44500 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.02.2013 року по справі №6-176цс12. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає,\~зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Позивачкою не зазначено в чому полягає завдана їй моральна шкода та не підтверджена жодним доказом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial