Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05.06.2004 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 4, мотивуючи тим, що шлюбно-сімейні стосунки не склалися з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, втрати любові та поваги один до одного, в зв'язку з чим їх сім'я фактично розпалася, вони разом не проживають та сумісного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дітей та розподілу сумісного майна немає, та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 500 грн., до досягнення дитиною трьохрічного віку, посилаючись на те, що відповідач працює, але матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги уточнила, вимоги про розірвання шлюбу підтримала, та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від вимоги про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку відмовилась. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 4. Як вбачається з свідоцтв про народження від шлюбу вони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, з тих підстав, що між ними немає взаєморозуміння. Спору про місце проживання дітей та розподілу спільного майна не має. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно довідки № 5184 виданої Управлінням житлово - комунального господарства Ізмаїльського району Одеської області від 14.10.2013 року, діти входять до складу сім'ї позивачки. Являючись батьком дітей відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працює. Що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню суд виходить, з наступного. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, що між сторонами досягнуто домовленість про розмір аліментних виплат, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання, дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved