Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON],\~[PERSON]\~про стягнення\~з них\~солідарно боргу\~за договором\~позики у\~сумі 60000\~грн.\~00\~коп. та моральної шкоди в сумі 10000 грн. 00 коп. Позивач зазначила, що між нею та відповідачами по справі - [PERSON], [PERSON] був укладений договір позики у вигляді декількох розписок, відповідно до умов яких позивач [PERSON] надала відповідачам грошові кошти всього на суму 60000,00 грн., а відповідачі приймали ці кошти частинами та зобовязувалися повернути їх. Факт укладення договору та отримання коштів підтверджується розписками, написаними власноруч, а саме: 1. Розпискою від 23 серпня 2016 року, згідно якій позивач зайняла відповідачам кошти в розмірі 20000,00 грн. строком на 2 роки, термін повернення 23 серпня 2018 року; 2. Розпискою від 23 жовтня 2016 року, згідно якій позивач зайняла відповідачам кошти в розмірі 20000,00 грн. строком на 1 рік, термін повернення 23 жовтня 2017 року; 3. Розпискою від 09 січня 2017 року, згідно якій позивач зайняла відповідачам зайняла кошти в розмірі 10000,00 грн. строком на 1 рік, термін повернення 09 січня 2018 року; 4. Розпискою від 23 лютого 2017 року згідно якій позивач зайняла відповідачам зайняла кошти в розмірі 10000,00 грн. строком на 1 рік, термін повернення 23 лютого 2018 року. В листопаді 2018 року позивачем була надіслана відповідачам письмова претензія, але до цього часу відповідачі своє зобовязання за договорами позики не виконали і одержані грошові кошти не повернули. Позивач у поданій до суду заяві позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за її відсутності та у разі неприбуття в судове засідання відповідачів ухвалити заочне рішення, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності . Відповідачі до суду не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності від них не надходило. Відповідачі у наданий в ухвалі суду час не подали до суду відзиву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між нею та відповідачами по справі - [PERSON], [PERSON] був укладений договір позики у вигляді декількох розписок, відповідно до умов яких позивач [PERSON] надала відповідачам грошові кошти всього на суму 60000,00 грн., а відповідачі приймали ці кошти частинами та зобовязувалися повернути їх. Факт укладення договору та отримання коштів підтверджується розписками, написаними власноруч, а саме: 1. Розпискою від 23 серпня 2016 року, згідно якій позивач зайняла відповідачам кошти в розмірі 20000,00 грн. строком на 2 роки, термін повернення 23 серпня 2018 року; 2. Розпискою від 23 жовтня 2016 року, згідно якій позивач зайняла відповідачам кошти в розмірі 20000,00 грн. строком на 1 рік, термін повернення 23 жовтня 2017 року; 3. Розпискою від 09 січня 2017 року, згідно якій позивач зайняла відповідачам зайняла кошти в розмірі 10000,00 грн. строком на 1 рік, термін повернення 09 січня 2018 року; 4. Розпискою від 23 лютого 2017 року згідно якій позивач зайняла відповідачам зайняла кошти в розмірі 10000,00 грн. строком на 1 рік, термін повернення 23 лютого 2018 року. В листопаді 2018 року позивачем була надіслана відповідачам письмова претензія, але до цього часу відповідачі своє зобовязання за договорами позики не виконали і одержані грошові кошти не повернули. За клопотанням позивача ухвалою суду від 12 лютого 2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. До вирішення справи по суті накладено арешт в межах ціни позову 70 000 грн. 00 коп. на грошові кошти, цінності та інше майно, де б воно не знаходилось, яке належить [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В порушення зазначених норм закону відповідачі свої зобовязання за договором позики не виконали повністю. Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. \~ \~ \~ \~Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 12 квітня 2017 року у справі за № 6-487цс17. Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, від 18 січня 2017 року у справі за № 6-2789цс16. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині розміру боргу. Відповідачі не надали суду жодних доказів на спростування позовних вимог. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами в цій справі, є договірними. Стаття 611 ЦК України регламентує правові наслідки порушення зобовязання Так, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналізуючи зміст ст. 611 ЦК України, можна стверджувати, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування зазначені в укладеному договорі. Порушення договору як підстава для виникнення права на відшкодування моральної (немайнової) шкоди може виявлятись як у невиконанні, так і в неналежному виконанні договірних зобовязань. Проте, якщо право на відшкодування моральної шкоди не встановлено законом чи договором, кредитор не має права заявляти такі вимоги до боржника. Оскільки стаття 1050 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено договорами позики (розписками відповідачів), оскільки їх розписки не передбачають стягнення моральної шкоди у випадку неналежного виконання зобовязань, тому підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів моральної шкоди в розмірі 10000 грн. відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір у сумі 658 грн. 63 коп.

Outcome: partial