Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, зацікавлена особа: Вознесенівський районний відділ у місті Запоріжжі Управління ДМС в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року ). В обґрунтування заявлених позовних вимог заявник зазначила, що вона народилася [INFO] у м. Керчі в Автономній Республіці Крим. Її прізвище при народженні - [PERSON] . 15.12.1963 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. З 1963 року до 1996 року вона мешкала разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . На момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) заявник постійно проживала на території України за адресою: [ADDRESS] . За час свого проживання на території України, заявник не отримала паспорт громадянина України, але у її паспорті громадянина СРСР була проставлена печатка - УКРАЇНА та печатка, що це паспорт громадянина УКРАЇНИ. Нажаль, в неї не зберігся її паспорт громадянина СРСР. 05.10.2018 року заявник звернулася до Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі Управління ДМС в Запорізькій області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, в чому їй 21.12.2018 року відмовлено. Враховуючи вищезазначене, іншої можливості для вирішення питання належності до громадянства України, окрім як звернутися до суду із відповідною заявою, неможливо, просить встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року ). Заінтересованою особою, Вознесенівським районний відділ у місті Запоріжжі Управління ДМС в Запорізькій області, подано письмові пояснення, в яких вони проти задоволення заяви заперечують з підстав відсутності документального підтвердження перебування на території України заявника станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Просить у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі. В судовому засчданні заявник та представник заявника, адвокат Тульчевська Н.В., заяву підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення заяви заперечувала, просилв відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини та надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, щ, [PERSON] , народилася [INFO] у м. Керчі в Автономній Республіці Крим, про що 11.01.1945 року складено відповідний актовий запис №34. Прізвище заявника при народженні - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №242, та заявникові після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вищезазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00022996226 дата формування: 30.05.2019 року 11:44:32, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022859511 від 16.05.2019 року 09:37:18, наданими Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області. З 1963 року та до 1996 року заявник мешкала разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . На момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) заявник постійно проживала на території України за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Адвокатом Тульчевським О.В., за договором про надання правової допомоги, було направлено до секретаря Синельниківської міської ради та Відділ обліку та моніторингу інформації з питань реєстрації місця проживання та паспортизації громадян ГУ ДМС України у Дніпропетровській області адвокатські запити, відповіддю на які (№01-12/2153 від 04.06.2019 року та №1482/4 від 11.06.2019 року відповідно), запитувана інформація не підтвердилася за давністю часу. За час свого проживання на території України, заявник не отримала паспорт громадянина України. 05.10.2018 року заявник звернулася до Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі Управління ДМС в Запорізькій області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України (у формі картки, що містить безконтактний електронний носій), на яку 21.12.2018 року вона отримала відповідь №2314-2366831, якою їй відмовлено у видачі паспорта громадянина України. Мотивами відмови зазначено, що рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. В результаті здійснення визначених законодавством заходів за поданою Вами заявою, перевірок за базами даних Реєстру, наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави, підприємств, установ та організацій, Вашу особу було ідентифіковано, але дані, отримані з баз даних Реєстру та картотек не підтверджують Вашу належність до громадянства України. Враховуючи вищезазначене, іншої можливості для вирішення питання моєї належності до громадянства України, окрім як звернутися до суду із відповідною заявою заявник не маю. Встановлення факту, що заявник постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року має для неї юридичне значення, оскільки підтвердить, що вона з 24 серпня 1991 року є громадянкою України та надасть їй можливість отримати паспорт громадянина України. П.1 частини першої та частиною другої ст. 3 Закону України «Про громадянство України», встановлено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Факт того, що заявник на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживала на території України, підтверджується довідкою голови квартального комітету №11 міста Синельникове №11/247 від 17.11.2005 року, згідно якої [PERSON] , 1944 року народження, проживала в [ADDRESS] , разом з нею приживали син - [PERSON] , та онук [PERSON] . Також цей факт буде підтверджено показаннями свідка, а саме онуком заявника, [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні. Згідно роз`яснення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. На підставі наведеного, суд вважає за можливим встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року ) постійно проживала на території України. Такий спосіб захисту прав літньою людини, [PERSON] , [INFO] , надасть можливість їй в повній мірі скористатися своїм правом мати приналежність до громадянства України й отримати гарантії держави, пов`язані з цим статусом (пенсійне забезпечення, медичне лікування та ін.). Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Outcome: approved