Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності на майно та стягнення вартості частини майна у якості компенсації. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що заочним рішенням Старобільського районного суду від 03.12.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено у повному обсязі та визнано за позивачем право власності на 2/3 ідеальних часток автомобілю марки ВАЗ-21101, 2005 року випуск, д/н [NUMBER] , без його реального поділу відступив від рівності часток подружжя збільшивши частку майна дружини та залишив майно у спільній частковій власності. Рішення суду набрало законної сили 03.01.2019 року. Після набуття права власності на 2/3 частки автомобілю позивач неодноразово намагалася умовити відповідача продати автомобіль та після продажу автомобілю поділити його у грошовому співвідношенні, що визначено рішенням суду. Відповідач відмовляється та ухиляється будь яким чином вирішувати дане питання та продовжує фактично одноособово користуватися автомобілем не надаючи позивачу навіть тимчасовий доступ використовувати автомобіль за власними потребами, чим зловживає своїм правом і порушує право позивача володіти особистим майном, від продажу автомобіля ухиляється і на теперішній час не телефонні дзвінки не відповідає. Рішенням суду від 03.12.2018 року встановлені і не потребують доказуванню факти, а саме що загальна вартість автомобілю складає 81000 грн. і що автомобіль зареєстрований за відповідачем як 1/1 частка. Таким чином, вартість 2/3 частки, що належить позивачу складає 54000 грн. Тому просить суд припинити за нею право власності на 2/3 частки автомобілю марки ВАЗ - 21101, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова (шасі) [NUMBER] , колір сірий, що визначено заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 03.12.2018 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/1 цілу частку автомобілю марки ВАЗ - 21101, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова (шасі) [NUMBER] , колір сірий; Стягнути з [PERSON] на її користь грошову суму у розмірі 54000 грн. у якості компенсації 2/3 частки автомобілю марки ВАЗ - 21101, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова (шасі) [NUMBER] , колір сірий. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Заяв про відкладання розгляду справи, про причини неявки, про розгляд справи у його відсутності суду не надав. На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 03 вересня 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до заочного рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03.12.2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі, визнано за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальних часток автомобілю марки ВАЗ - 21101, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , № кузова (шасі) [NUMBER] , колір сірий, без його реального поділу відступив від рівності часток подружжя збільшивши частку майна дружини та залишено це майно у спільній частковій власності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що річ є неподільною. У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірний автомобіль є неподільною річчю, оскільки його не можна поділити без втрати цільового призначення. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на майно та стягнення вартості частини майна у якості компенсації є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають повному задоволенню. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved