Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 03 травня 2017 року. Відповідач проживає окремо, ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину та не надає матеріальної допомоги, необхідної для її утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, оплату мінімального набору послуг. Крім того, вказує, що відповідач є фізично здоровою особою, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, може сплачувати аліменти на дитину, оскільки інших осіб на утриманні не має. Посилаючись на зазначені обставини, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що не ухилявся від утримання сина, добровільно надавав кошти. Вважає, що позовні вимоги є завищеними та необґрунтованими, а стан здоров`я та матеріальне становище дитини задовільними. Крім того, зазначив, що отримав травму зап`ясткового суглобу правої руки, що потребує операційного втручання, а тому кілька місяців після операції буде позбавлений можливості працювати, оскільки фізична праця після операції протипоказана. Просить позов задовольнити частково в розмірі 1500 гривень. Заслухавши пояснення сторін, представника, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 03 травня 2017 року (аркуш справи 7-9). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що стверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про народження (аркуш справи 5). Згідно з статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а син перебуває на утриманні матері. Також встановлено, що відповідач в добровільному порядку надавав допомогу позивачу на утримання дитини. Дана обставина позивачем не заперечувалась. Позивач, в свою чергу, наполягає на примусовому стягненні аліментів, оскільки з відповідачем у неї різні погляди на обов`язки щодо виховання дитини, крім цього доходів, які отримує позивач не вистачає на утримання дитини. Таким чином, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітньої дитини, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років установлено з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, не має регулярного доходу, крім спільної з позивачем дитини, інших утриманців немає, має у власності нерухоме майно. Посилання відповідача на ту обставину, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, суд не бере до уваги, оскільки жодних належних, допустимих доказів, що підтверджують дану обставину суду не надано. В матеріалах справи наявне пенсійні посвідчення матері відповідача, з якого вбачається, що [PERSON] матері відповідача пенсія призначена за віком (аркуш справи 28). Крім того суд критично відноситься до доводів відповідача щодо незадовільного стану здоров`я, оскільки з медичної документації вбачається, що [PERSON] на диспансерних обліках не перебуває, висновок УЗД підтверджує факт проходження обстеження, однак не підтверджує доводів відповідача щодо його непрацездатності. Разом з тим судом не приймаються до уваги доводи позивача в частині витрат на відвідування дитиною гуртків з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом\~тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз правових норма дає підстави зробити висновок, що право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів - коштів на утримання дитини. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах. В судовому засіданні позивач жодних доказів на підтвердження понесених витрат на відвідування дитиною гуртків, суду не надала. Крім того додаткові витрати не входять у предмет спору. З врахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини в сумі 2200 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також те, що у відповідача на утриманні інших осіб немає. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривню. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 768,40 гривень. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Оскільки позов задоволено на 62,8 % (2200 грн. х 100 % : 3500 грн.), то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 483,02 грн. (62,86 % х 768,40 грн. : 100 %). Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частинами 1,2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами . На підтвердження витрат позивача на правову допомогу в матеріалах справи наявні угода про надання правничої допомоги від 15 березня 2019 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 10 травня 2019 року на суму 1 000, 00 гривень, розрахунок витрат. У зв`язку з наведеним, з відповідача в користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 628,60 гривень (62,86 % х 1000 грн. : 100 %), оскільки такі витрати документально підтверджені.

Outcome: partial