Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] - племінник позивача, який у квартирі не проживає. Просила суд позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи згоду представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.10.2006 року, виданого Бюро приватизації житла на підставі розпорядження №5113. У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON]. Судом також встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2013 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побуттових умов сім'ї від 14.12.2016 року. Враховуючи, що відповідач не проживає в належній [PERSON] квартирі, спільне господарство з відповідачем не велося, то він на сьогоднішній день, будучи зареєстрованим, може мати лише єдиний статус в спільній квартирі - тимчасовий жилець. Відповідно до ч.3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації [PERSON] позбавляє права позивача, як власника будинку, у повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved