Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 грудня 2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Відповідач нехтує сімейними цінностями та не бажає піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, любові та взаємодопомоги. На підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, свідком яких часто ставали їх діти. Відповідач не приділяє належної уваги дітям, не вживає заходів для матеріального забезпечення сім'ї, зароблені кошти витрачає на свої потреби, у зв'язку з чим позивач у 2015 року зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Неодноразові спроби позивачки помиритись, поговорити та порозумітись з відповідачем жодних результатів не дали, останній постійно її ображав, нецензурно висловлювався, відносини переросли в це більш ворожі, з'явилась неприязнь, втрачено почуття любові та поваги. Шлюбні відносини між ними з грудня 2017 року фактично припинені. Вказує, що з того часу спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, ствердивши обставини, викладені у позовній заяві, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов не надавав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3,4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 грудня 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №1065. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 119053, виданим 28 грудня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-НО № 183808 виданим 06 березня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області; сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-НО № 394749 виданим 16 травня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сім'я не проживають з грудня 2017 року. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім'єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Небажання зберегти сім'ю, відсутність взаєморозуміння, в тому числі і в присутності неповнолітніх дітей, можуть негативно відобразитись на їх вихованні. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved