Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 13.09.2013 року та мають неповнолітню дитину, проте сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не мають наміру, шлюб існує формально, примирення не можливо, відповідач не надає належної допомоги на утримання сина, який перебуває на утриманні позивача. На підставі викладеного позивач звернулась до суду та просить розірвати шлюб і стягнути аліменти. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте резолютивна частина позовної заяви містить вимоги про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду справи без участі позивача, просила залишити прізвище без змін. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав суду клопотання про визнання позову та просив розглянути справу без його участі. Відповідно ст.200 ч.3-4 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно ст.ст.181, 191 СК України позивач, як мати дитини, має право на отримання від відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №652 (а.с.6). [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , повторно виданим Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №218, де в якості батьків дитини зазначені сторони (а.с.7). Довідка №1118 від 31.07.2019 року, видана виконкомом Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, свідчить, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] (а.с.9). Сторони проживають окремо, сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, примирення не можливо. Відповідач є батьком дитини, проте належної участі щодо утримання не приймає, а тому дитина перебуває на утриманні позивача. Таким чином, зваживши докази по справі, враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення позову до суду прийнято з усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач самостійно забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини не може, а тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який є батьком дитини та повинен її надати, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача та держави підлягають стягненню судові витрати, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. Відповідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved