Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що між нею та відповідачем 01.03.2013 року зареєструвано шлюб у Центральному відділі ДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, запис № 98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 01.03.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між ними припиненні останнім часом, оскільки позивач з відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, неналежного ставлення сторін до сімї, тому не можуть в подальшому проживати разом. Примирення і збереження сімї між ними не можливе, тому шлюб необхідно розірвати, місце проживання неповнолітнього сина визначити з позивачем. Крім того, прохає стягнути з відповідача аліменти щомісячно на її користь на утримання неповнолітнього сина в у частці всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття так як дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні, також стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, але надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і прохала їх задовольнити, уточнила , що необхідно стягнути з відповідача аліменти в розмірі 25 відсотків з усіх видів доходів, судові витрати стягнути з відповідача. В судове засідання відповідач не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнений позов визнав в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач 01.03.2013 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, запис № 98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 01.03.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між ними припиненні останнім часом, оскільки позивач з відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, неналежного ставлення сторін до сім»ї, тому не можуть в подальшому проживати разом. Примирення і збереження сімї між ними не можливе. Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Таким чином, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Іванова». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також, судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ТОВ « Місто для людей Кременчук» № 2331/36 від 02.11.2017 року. При цьому, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача про стягнення в відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що неповнолітня дитини [PERSON], [INFO] на даний час проживає з матір'ю. На підставі вище викладено, та з урахуванням обставин справи, досліджених доказів та у звязку з безумовним визнанням позовних вимог відповідачем, суд вважає, за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений при подачі позову в сумі 704,80 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1409, 60 грн.

Outcome: approved