Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності на частку в житловому будинку та автомобілі, які належать на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що житловий будинок [ADDRESS] , та автомобіль ВАЗ 2107, 1989 року випуску, держномер [NUMBER] , належить на праві спільної часткової власності відповідно двом співвласникам: позивачці та відповідачці, яка є її рідної сестрою. Вказане майно належало їх батьку [PERSON] . [PERSON] належать на праві спільної часткової власності 7/8 часток житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області та зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 20 грудня 2017 року. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2017 року, реєстровий номер № 1856, позивачка є власником 7/8 часток автомобіля марки ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . В той же час, відповідачу, [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності 1/8 частка вказаного житлового будинку [ADDRESS] та 1/ 8 частка автомобіля марки ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . [PERSON] володіє часткою в спільному з відповідачкою житловому будинку та автомобілю, яка складає більш ніж 85 відсотків від вартості всього майна, тобто частка якого становить 7/8 від всієї вартості житлового будинку та автомобілю. При таких обставинах, частка відповідачки у праві спільної власності на житловий будинок та автомобіль є незначною, оскільки складає 12,5 % від вартості житлового будинку та автомобілю, а позивач натомість має ідеальну частку, яка становить 87,5 % від вартості вказаного майна. Також, розмір частки кожного із відповідачів як співвласника житлового будинку, у відповідності до технічного паспорту на житловий будинок, не дає можливості навіть виділити в натурі приміщення для володіння та користування, оскільки становлять менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень житлового будинку. З наведених вище обставин випливає, що житловий будинок не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні встановити порядок користування житловим будинком між співвласниками, оскільки частка відповідачки є незначною. Позивачка та відповідачка є рідними сестрами, але в даний час між ними існують неприязні стосунки. Вони не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не мають спільного господарства. Між ними залишилися лише віддалені родинні зв`язки, які зараз не підтримуються. Відповідачка самовільно забрала і перегнала в невідоме мені місце автомобіль ВАЗ, значна частка в праві власності на який належить [PERSON] .. Останнім часом син позивача за її кошти відремонтував автомобіль, замінив необхідні вузли та агрегати. Крім того, позивачка вимушена повністю нести витрати по сплаті всіх комунальних послуг та поточні витрати на утримання житлового будинку, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. [PERSON] разом зі своїм представником у справі хотіла врегулювати даний спір мирно, було направлено лист з пропозицією зустрітися з ним і спробувати шляхом мирних переговорів знайти компроміс в досудовому порядку, але відповідачка проігнорувала цю пропозицію. Тому позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом до суду, в якому просила припинити право спільної власності [PERSON] на 1/8 частку житлового будинку [ADDRESS] , та на 1/8 частку автомобілю ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , присудити на користь відповідачки грошову компенсацію за належну їй 1/8 частку житлового будинку у розмірі 12 125 грн. та за належну їй 1/8 частку автомобілю ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , у розмірі 2500 грн., визнати за позивачкою право власності на 1/8 частку житлового будинку та 1/8 частку автомобілю, стягнути з [PERSON] на користь позивачки судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 1884,00 грн. Ухвалою Старобільського районного суду від 14.06.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.34). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні. Надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння та автомобіля. 18.06.2007 року батько склав заповіт, яким усе своє майно заповів сестрі [PERSON] .. Після смерті батька вона є спадкоємцем на обов`язкову частину спадщини як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. Позбавлення права на обов`язкову частку в спадщині закон не передбачає. Тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є рідною племінницею позивачки та відповідачки у справі, відповідачка мешкає в будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] та її чоловіку. А в спірному будинку за адресою: [ADDRESS] , ніхто не мешкає з того моменту, як помер дід, а будинок закрили. [PERSON] сплачує комунальні послуги за цей будинок та прибирає там. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є рідним братом позивачки та відповідачки. Спірний будинок належав раніше батькам, після того як померла мати батько склав заповіт на все майно на ім`я [PERSON] .. На даний час, [PERSON] разом зі своїм чоловіком мешкають в своєму будинку за адресою: [ADDRESS] , який будували батько та вона з чоловіком. Вони там мешкають давно, років 40. На даний час у позивачки та відповідачки погані стосунки, хоча раніше вони дружили. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом померлих батьків сторін у справі. В спірному будинку жили раніше батьки сторін, та на теперішній час там ніхто не мешкає. Позивачка [PERSON] туди їзде постійно, доглядає за будинком. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є подругою позивачки [PERSON] , разом працюють. За спірним будинком наглядає [PERSON] .. З її слів знає, що заповіт був складений на її ім`я. Як батько помер, по свідок допомагала [PERSON] з похоронами. У свідка [PERSON] з відповідачкою [PERSON] стосунки нормальні. [PERSON] мешкає разом із чоловіком в с. Чмирівка Старобільського району, але не за адресою спірного будинку. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених вказаними свідками. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , та автомобіль ВАЗ 2107, 1989 року випуску, держномер [NUMBER] , належить на праві спільної часткової власності відповідно двом співвласникам: позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 7/8 часток житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області та зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 20 грудня 2017 року. Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2017 року, реєстровий номер № 1856, позивачка є власником 7/8 часток автомобіля марки ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . В той же час, відповідачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/8 частка вказаного житлового будинку [ADDRESS] та 1/ 8 частка автомобіля марки ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.(ст.365 ЦК України) Залежно від обставин, на обґрунтування позову можливе на вибір вказати тільки одну з підстав або всі три одночасно. Як роз`яснив Верховний суд України у Постанові від 23.11.2016 року №6-1943цс16 «право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.» Однією із необхідних умов припинення за рішенням суду права особи на частку у автомобілю, яка складає більш ніж 85 відсотків від вартості всього майна, тобто частка якого становить 7/8 від всієї вартості житлового будинку та автомобілю. При таких обставинах, частка відповідачки у праві спільної власності на житловий будинок та автомобіль є незначною, оскільки складає 12,5 % від вартості житлового будинку та автомобілю, а позивач натомість має ідеальну частку, яка становить 87,5 % від вартості вказаного майна. Наступною умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що річ є неподільною. У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тому, житловий будинок як річ за звичай є подільною річчю, однак враховуючи те, що в даному випадку частка відповідачки є незначною, тобто становлять менший розмір ніж площа будь-якого із приміщення житлового будинку, розподіл домоволодіння в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/8, 7/8 з технічної точки зору - не можливий, а тому житловий будинок як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною. Також неподільною річчю є автомобіль ВАЗ 2107. Його не можна поділити без втрати цільового призначення. Відповідно до висновку № 1847/1848 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 12.06.2019 року Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, розподіл приміщень об`єкта спірного нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] відповідно до часток співвласників - 7/8 ( [PERSON] ) та 1/8 ( [PERSON] ) - технічно не можливий. Також порядок користування в об`єкті спірного нерухомого майна відповідно до часток співвласників, а саме 7/8 часток, які належить [PERSON] та 1/8 частки яка належить [PERSON] - технічно не можливий. Наступною умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що спільне володіння та користування майном є неможливе. В судовому засіданні з показань сторін та свідків було достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в неприязних відносинах, не спілкуються. Крім того, як передбачено ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачкою [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Луганській області ринкову вартість 1/8 частки, що належать відповідачці у вказаних домоволодінні та автомобілі, яка складає загальну грошову суму коштів у розмірі 14 625 грн. (вартість 1/8 частки будинку, що складає 12 125 грн. та вартість 1/8 частки автомобілю, що складає 2500 грн.), про що свідчать квитанції в матеріалах справи. Враховуючи те, що частка відповідачки у житловому будинку [ADDRESS] та автомобілі ВАЗ 2107, рік випуску 1989, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , є незначною, не можливий ні поділ майна в натурі між співвласниками, ні виділення частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку його користування між співвласниками, а також відповідачка не утримує його, не вносить жодних коштів у рахунок його ремонту та плати комунальних послуг, більш того вартість її частки є незначною, а відповідачка має інше житло, суд вважає, що припинення за рішенням суду прав відповідачки на частку у спільному майні, яким є вказаний вище житловий будинок та автомобіль не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї. У зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку в житловому будинку та автомобілі, які належать на праві спільної часткової власності є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають повному задоволенню. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 1884,00 грн. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved