Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є власником 1/5 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Також власниками вказаної квартири в розмірі 1/5 частки кожний є її: донька [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, у спадок вона отримала 1/5 частку квартири, належної її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . В зазначеній квартирі зареєстрована вона та її син [PERSON] , [INFO] . Однак, син не проживає в житловому приміщенні по місцю реєстрації понад один рік без поважних причин. В 2013 році він виїхав з адреси мешкання та реєстрації та на даний час мешкає разом із сім`єю за іншою адресою, але за якою саме, їй не відомо. У зв`язку з сімейними непорозуміннями ні вона, ні інші члени родини з відповідачем не спілкуються і будь-яких стосунків не підтримують. Оскільки вона сплачує всі витрати по квартирі та комунальні платежі, в яких відповідач участі не бере, факт реєстрації відповідача в її квартирі створює перешкоди в користуванні належною їй власністю, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та отримання рішення суду щодо зняття відповідача з реєстрації. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона та інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування своєю часткою майна, в тому числі вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію та сплачує надлишок коштів за комунальні послуги по кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. Також зазначає, що її донька [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані та мешкають в м. Кам`янське Дніпропетровської області та не чинять їй будь-яких перешкод в користуванні її власністю. Відповідно до вимог ст.ст.16, 317, 319, 346, 383, 386, 391,405 ЦК України, 4,19,175-177 ЦПК України, просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.11.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 42). Представник заінтересованої особи - Вільногірської міської ради Дніпропетровської області Сукач Л.О. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, вважає, що позов підлягає задоволенню (а.с.40). Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи (а.с.56,57). Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви, доданими до неї документами та судовою повісткою надіслані судом у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 54) та повернуті в зв`язку з відсутністю адресата, оголошення про місце і час розгляду справи розміщено на сайті суду, тому відповідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається такими, що належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська» 08.11.2007 р., позивачці, її чоловіку [PERSON] та її дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.12,13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.14) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. 30.03.2015 року, [PERSON] є спадкоємцем 1/5 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] , 1957 р.н., з урахуванням 3/4 часток, від яких відмовились його діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Факт реєстрації позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 4128, що видана 13.08.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 9) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 31.10.2019 року за вих. № 2474/0/2-19 (а.с. 29). Актом № 171 складеного депутатом Вільногірської міської ради VII скликання Скрипник О.П. 06.05.2019 року та актом № 332 складеного депутатом Вільногірської міської ради VII скликання Дроздіною Л.Г. 13.08.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2013 року (а.с.10,11). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] , та ще двоє дітей позивачки - треті особи [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , відповідач у квартирі не проживає, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування спірним житловим приміщенням немає. Факт належності відповідачу на праві власності частки зазначеної квартири позивачкою не заперечується, а відсутність відповідача у квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчить про його відмову від права власності на належне йому нерухоме майно, тобто частку квартири, і не може слугувати підставою для припинення цього права, а будь-які докази, які б свідчили про припинення права власності відповідача [PERSON] на частку вказаної квартири позивачкою не надані. Таким чином, [PERSON] , як співвласник житлового приміщення, не може бути позбавлений права користуватися належною йому власністю і, відповідно, визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, оскільки відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності складає наявність у власника права (правомочності) володіння, користування та розпорядження своїм майном і на зміст цього права не впливають ані місце проживання власника, а ні місцезнаходження його майна. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові N 61-4509св18 від 28.02.2018 р. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення ч. 2 ст. 405 ЦК України (член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом) не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами ст.ст. 319, 321 ЦК України. На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed