Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири за вищевказаною адресою. Відповідач по справі хоча і зареєстрована за вищевказаною адресою, проте там не проживає та не веде з позивачем спільного господарства, оскільки в січні 2015 року зібрала свої особисті речі та добровільно покинула квартиру. В утриманні, ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймала, а тому виникають проблеми з виплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на відповідача. [PERSON] вважає, що реєстрація відповідача в квартирі порушує її права як власника житлового приміщення, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 19.06.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 10.09.2019 ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] 24.07.2019 та повторно 20.12.2019 в судові засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, заяв від неї не надходило. Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.\~317\~ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 19.02.1999, реєстраційний номер 9-99-168400. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.11.2018, про те, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1993 р.н. Як вбачається з акту від 02.12.2018, відповідча [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживає з січня 2015 року. Згідно ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача понад 3 років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved