Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить зобовязати відповідача відновити межову будову металевий паркан довжиною 110 метрів та висотою 2 метри, що розділяє земельні ділянки №17 та №19 по вул. Шевченко в с. Березівка Харківського району Харківської області відповідно до даних технічної документації, стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 22686,65 грн., моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що в 2011 році придбала будову, яка розташована на земельній ділянці площею 0,30 га за адресою вул. Шевченко, буд. 17 в с. Березівка Харківського району Харківської області. В сусідньому житловому будинку №19 по вул. Шевченко в с. Березівка Харківського району Харківської області мешкає один без родини відповідач по справі [PERSON], який ніде не працює та зловживає спиртними напоями. Позивач зазначає, що житловий будинок відповідача розташований на земельній ділянці площею 0,18 га та граничить з її земельною ділянкою. Земельні ділянки розділяв металевий паркан, який був межовою будовою. Довжина паркана складала 110 метрів, висота 2 метри. 24 липня 2013 відповідач самовільно, без згоди позивача прибрав металевий паркан, з метою безперешкодно проникати на її ділянку, грабувати та пошкоджувати її майно. По даному факту позивач зверталася до міліції, Березівської сільської ради Харківського району Харківської області, прокуратури, органів місцевого самоврядування сільського господарства України в Харківській області, позивач зазначає, що відповідач по даному факту був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач посилається на те, що паркан встановлений на межі земельних ділянок та зазначає, що посилання сільської ради на те, що він був збудований за гроші відповідача є необгрунтованими та ні чим не підтверджуються. Крім того, металевий паркан встановлений в період з 1996 року по 1998 рік спільно. Позивач зазначає, що до теперішнього часу у неї не відпала потреба в подальшому існуванні спільного металевого паркана, який розділяв земельні ділянки №17 та №19 по вул. Шевченко та не міг бути ліквідований без її згоди. З того часу, як відповідач прибрав паркан, позивач не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, нормально жити та працювати зі своєю сімєю, так як відповідач приводить собак, які безперешкодно бігають по її ділянці, риють ями, кидаються на її родину та лякають її домашніх тварин. Також, відповідач мешкає один без родини, сільським господарством не займається, земельну ділянку не обробляє, корені шкідливих рослин (хміль, очерет, амброзії та інші) проникають на її ділянку та засмічують її. Крім того, відповідач періодично безперешкодно переміщається по її ділянці, переслідує її родину та домашніх тварин, виражається нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Після того, як відповідач ліквідував межову будову, він копає ями на її ділянці та переміщує родючий грунт на свою ділянку, відповідач навмисно нападає на її домашніх тварин, переслідує їх з метою покалічити, зриває вирощені нею овочі та фрукти, а те, що залишається знищує. Березівська сільська рада Харківського району Харківської області виділила відповідачу 0,07 га пасовища для ведення особистого сільського господарства, однак відповідач без дозволяючих документів та згоди з органами місцевого самоврядування на даній ділянці вирив ставок, що призвело до того, що грунт з її ділянки провалюється в утворене відповідачем болото, яке кишить комарами та обростає очеретами. В наслідок нецільового використання земельної ділянки погіршилась якість грунтового покриття. Знятий та перенесений родючий грунт з пасовища збільшив приблизно на 1 метр висоту ділянки відповідача, що негативно впливає на якість та корисні властивості її земельної ділянки, так як зміна рівня грунтового покриття порушує водний баланс земельної ділянки і відповідно її врожайність. Відповідач безперешкодно ходить по земельній ділянці позивача, а вночі стукає по вікнам, через протиправні дії відповідача позивач була вимушена відмовитися від вирощування кіз, що призволи до додаткових розтрат. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано матеріальні збитки в розмірі 22686,65 грн., в тому числі реальна шкода 1001,00 грн., яка складається з 14 дерев, з яких 5 вишень за ціною 65 грн. за одиницю = 325 грн., 5 черешень за ціною 65 грн. за одиницю = 325 грн., 2 яблуні за ціною 65 грн. за одиницю = 130 грн., 2 абрикоси за ціною 65 грн. за одиницю = 130 грн., вирваний лук 2 кг х 8,50 грн. = 17 грн., витоптаний лук 4 кг х 8,50 грн. = 34,00 грн., розсада помідорів 20 штук х 1 грн. = 20 грн., розсада перця 20 штук х 1 грн. = 20 грн. Упущена вигода 21480 грн., яка складається з вартості врожаю фруктів 15 грн. х 32 кг з дерева = 480 грн., 3 роки х 14 дерев х 480 грн. = 20160 грн., вартість врожаю помідорів 16 грн. х 2 кг = 32 грн., 20 кущів х 32 грн. = 640 грн., вартість врожаю перця 17 грн. х 2 кг. = 34 грн. 20 кустів х 34 грн. = 680 грн. Крім того, витрати повязані з явкою до суду, виходячи з мінімальної кількості засідань (три засідання) складуть 138 грн. Три поїздки = 138,00 грн. (18 грн. метро, 120 грн. автобус). Відповідач також повинен компенсувати витрати ксерокопіювання 67,65 грн. Відповідач систематично, цинічно, навмисно переслідує та тероризує позивача та її сімю, що підтверджується постійними зверненнями до правоохоронних органів. Позивач живе в постійному страху за своє життя, що відображається на її здоровї, душевному стані та продуктивності праці. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року відповідача визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення. Передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в звязку з нанесенням її чоловіку тілесних ушкодженнями, що призвело до погіршення здоровя позивача та скандалів з близькими, знайомими та родичами, погіршився її сон. Позивачу приходилося витрачати гроші на ліки, замість продуктів харчування та речі. Із-за постійного стресу позивач не в змозі тримати домашніх тварин, копати огород, саджати сажанці та розсаду, поливати та полоти їх, заготовлювати на зиму сіно. Відповідач спричинив та продовжує причиняти моральні страждання. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 8000 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, з наступних підстав. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області, належить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вулиця Шевченко, будинок 17 /а.с. 57/. Позивач в якості доказів на підтвердження своїх вимог надала копію акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, розташованої на території Березівської селищної ради в сел. Березівка, вул. Шевченко, 17 складений станом на 14 червня 2012 року /а.с. 15/. Також позивачем суду в якості доказів надані: технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 13 січня 2009 року, звернення позивача до органів внутрішніх справ, Харківського міжрайонного прокурора, Харківського обласного управління міліції України, Харківської обласної прокуратури та відповідні відповіді на її звернення, роздруківки з інтернет-магазину продуктів харчування, прайс на посадочний матеріал весна 2015 року, квитанції за продукти харчування, квитанції за ксерокопіювання, квитанції з аптек, копія рішення Березівської селищної ради Харківського району Харківської області від 29 грудня 2011 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку гр. [PERSON]В.», вирок Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про зобовязання відповідача відновити межову споруду металевий паркан довжиною 110 метрів та висотою 2 метри, що розділяє земельні ділянки №17 та №19 по вул. Шевченко в с. Березівка Харківського району Харківської області відповідно до даних технічної документації, стягнення з відповідача на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 22686,65 грн., моральної шкоду в розмірі 8000,00 грн. за їх недоведеністю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадян або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів щодо існування металевого паркану довжиною 110 метрів та висотою 2 метри, існування дерев, а саме: вишні, черешні, яблуні, абрикоси та знаходження на земельній ділянці луку, розсади помідорів, а також знищення перелічених дерев і рослин саме відповідачем, позивачем в ході судового розгляду суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довела свій позов і відмовляє у задоволені позову. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Так, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої їй моральної шкоди, погіршення її здоровя, у звязку з протиправними діями відповідача, про порушення нормальних життєвих звязків та не обґрунтовано розмір, в який позивач оцінює завдану їй моральну шкоду. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed