Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що з 17 липня 2009 року по 06 квітня 2017 р. вона перебувала з відповідачем - [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, після чого почали жити окремо. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO] . До теперішнього часу вона та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання доньки. Зараз дитина мешкає разом із нею, вона виховує її самостійно. На цей час їх донька не досягла десяти років та не може приймати участь щодо визначення місця свого проживання, але вона надає особисту прихильність проживання разом із нею. Відповідач неодноразово наполягав, щоб їх донька проживала разом із ним. Чинив їй перепони при виїзді із донькою за кордон на лікування, відпочинок, терміном до 1 місяця, шляхом ненадання згоди, що негативно впливає на фізичний та психологічний стан дитини. Матеріально дитину він не підтримує. Вважає, що в інтересах доньки проживати саме із нею, а не з відповідачем. Вона має час відводити дитину до школи, займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Має дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, вона проживає у власній трьохкімнатній квартирі. Дитина має власну кімнату, яка обладнана у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, її навчання та ігор. Вона має власний автомобіль, що дозволяє надавати доньці можливість розширення кругозору, подорожей, освіти. Разом з тим, у разі визнання місця проживання дитини із нею, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із донькою. На підставі викладеного, вона просить суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином . До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними. Згідно надано відзиву проти задоволення позову заперечував, оскільки між ним та позивачем відсутній спір, щодо місця проживання дитини. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради - надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON] [INFO] з 17.07.2009 року по 06.04.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду (а.с.7, 15). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] (а.с.6). У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається з копії довідки ТОВ «ПБК Акві-Буд» від 19.03.2019 року, [PERSON] мешкає разом із донькою [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов родини матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у житловому помешканні створені умови для проживання та виховання малолітньої дитини. Зазначена квартира належить матері [PERSON] на праві приватної власності (договір купівлі-продажу від 30.05.2009 реєстраційний № 2348) (а.с.8-14,16-17). Після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю за вказаною адресою. Також судом згідно матеріалів справи було встановлено, що 16.02.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Алейніковим В.Г., яким сторони як батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав між Батьком (відповідачем) та Матір`ю (позивачем). Відповідно до п. 1.3. вкачаного договору Батьки домовились, що місцем проживання Дитини визначено місце проживання Матері (а.с.46-47). Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Так, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Відповідно до ч.5 ст. 19 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Згідно наданого до матеріалів справи висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради №218/10 від 31.10.2019р., відповідно до інформації адміністрації Мелітопольської загальноосвітньої школи І ступеня № З ММР ЗО від 20.09.2019 [PERSON] , 2010 р.н., навчається в експериментальному класі за Всеукраїнським освітнім проектом «На крилах успіху». Дівчинка старанна, енергійна, систематично виконує домашні завдання, уроки без поважної причини не пропускає. [PERSON] має охайний вигляд. Мати дитини відповідально ставиться до виховання доньки, приходить на батьківські збори та індивідуальні консультації. По п`ятницях батько забирає [PERSON] зі школи. Батько цікавиться життям доньки, відвідує свята в школі, батьківські збори; 16.05.2019 року на особистому прийомі в службі у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області батько дитини [PERSON] повідомив, що він не заперечує проти визначення постійного місця проживання доньки [PERSON] , 2010 р.н., з матір`ю. Під час бесіди також з`ясовано, що між батьками існує домовленість, що батько систематично забирає дитину за адресою свого проживання у вихідні дні щотижня. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09.10.2019, згідно зі ст. ст. 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради вважає, що немає підстав для того, щоб не підтримати позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю та просить суд прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи викладене,

Outcome: approved