Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, укладеного 12.01.2013 року у Виноградівському РВ РАЦС Закарпатської області за актовим записом №3. Свої позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Їхній шлюб існує тільки формально, сторони проживають окремо. Відповідач усувається від матеріального забезпечення дитини. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі по 7000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У свою чергу відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві вказує, що на початку 2020 року позивачка повністю змінила своє ставлення до нього, без будь-яких причин створювала конфлікти, що призвело до того, що в кінці квітня вона зібрала речі та змінила місце проживання, стала проживати у своїх батьків. Спільна дитина сторін проживає також з відповідачем, у будинку його матері. Починаючи із березня 2020 року відповідач не працює у зв`язку із останніми подіями викликаними пандемією. Вважає, що їхній шлюб можливо зберегти і водночас визнає частково позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі не більше 1500,00 грн. Позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, де вказує, що на початку 2020 року відповідач вигнав її із будинку, але цьому передували постійні приниження та емоційні висловлювання в її бік, що і призвело до рішення позивачки стосовно розлучення з відповідачем та переїзду до будинку батьків. Наразі відповідач витрачає власні кошти на постійні застілля, через що у нього погіршилися відносини із сином. З початку 2020 року позивачка самостійно забезпечує сина одягом, харчуванням, оплатою додаткових уроків. Позивач належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином своєчасно. Його представником подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі та про часткове визнання позову в частині аліментів у розмірі 1500,00 гривень. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволенню. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.01.2013 року у відділі ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області за актовим записом №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.10.2020 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стали різні характери, погляди на життя сторін. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Ухвалою суду від 14.07.2020 року сторонам було надано строк на примирення терміном на 2 місяці, однак таке позитивного результату не принесло. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому вимоги позовної заяви про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного висновку. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст.180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як випливає з положення ст.181 Сімейного кодексу України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд, на підставі ст.182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 2020 р. встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01.07.2020 року становить 2318,00 грн. З матеріалів справи встановлено, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільної з позивачкою дитини не має, а тому суд вважає, що він як батько зобов`язаний брати участь в утриманні сина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров`я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, а саме: сина [PERSON] , 2013 р.н., слід визначити в розмірі по 2100,00 грн. щомісячно, з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 840,80 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави та позивача належить стягнути судовий збір у розмірі по 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial