Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що її дочка [PERSON] є матір'ю її малолітніх онуків [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від виховання дітей, грошей на їх потреби не надають, не цікавляться їх розвитком та станом здоров'я. Оскільки батьки [PERSON] та [PERSON] не мають постійної роботи, зловживають спиртними напоями, ведуть бродячий спосіб життя та залишили своїх дітей без батьківського піклування, просить позбавити їх батьківських прав, призначити її опікуном онуків [PERSON] і [PERSON] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі по 800.00 грн. з кожного, на кожну дитину, з урахуванням індексації, до їх повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились тричі - 20.10.2017 року, 20.11.2017 року та 27.11.2017 року, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», заперечень по справі не надали. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно місцезнаходження батьків [PERSON] та [PERSON] не відоме. Дітьми тривалий час опікується бабуся, яка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. А тому вважала можливим задовольнити позов, позбавивши відповідачів батьківських прав та призначити опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] позивачку [PERSON]. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.12.1995 року Южноукраїнським міським відділом ЗАГС, [PERSON] є матірю [PERSON] [INFO] (а.с. 6). 05.09.2014 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та змінила прізвище на - [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 05.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арбузинського районного управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] [INFO] року народження та [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9-10). Відповідно до акту про не проживання складеного комісією КП ЖЕО 14.09.2017 року, [PERSON] [INFO] [ADDRESS], не проживає з 2012 року (а.с. 13). Згідно довідки Благодатненської сільської ради №481 від 13.09.2017 року, [PERSON] [INFO] зареєстрований в с. Садове Арбузинського району Миколаївської області, але не проживає. Місцезнаходження [PERSON] не відомо (а.с. 14). Южноукраїнський ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області 22.08.2017 року повідомив, що тривають заходи по встановленню місця знаходження гр-ки [PERSON] та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП (а.с. 15). Згідно висновків про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 26.09.2017 року та 28.09.2017 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - здорові, їх фізичний розвиток відповідає віку (а.с. 26-27). Відповідно до акту обстеження умов проживання складеного 28.09.2017 року Службою у справах дітей Южноукраїнської міської ради, [PERSON] створила належні умови для проживання дітей [PERSON] та [PERSON]. В квартирі чисто та затишно, житло обладнане меблями та предметами тривалого вжитку, побутовою технікою. Для дітей є спальні ліжка, одяг, місця для ігор та розваг (а.с. 16). Окрім дітей в квартирі [ADDRESS] проживають дідусь [PERSON], бабуся [PERSON] та тітка [PERSON], що вбачається з акту обстеження умов проживання та довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї) від 28.09.2017 року (а.с. 16, 12). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] долучила до матеріалів справи довідку №148 надану 20.11.2017 року дошкільним навчальним закладом №6 «Світлячок», згідно якої [PERSON] [INFO], дійсно з 02.10.2017 року відвідує їх навчальний заклад (а.с. 59). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно діти відповідачки [PERSON] тривалий час проживають з її матір'ю - бабусею дітей, яка ними опікується. Ні батько ні мати, дітьми не цікавляться. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка [PERSON] вела аморальний спосіб життя, залишивши своїх малолітніх дітей під наглядом бабусі [PERSON], яка ним опікується і зараз. Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області надав висновок від 22.11.2017 року, затверджений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 22.11.2017 року №343, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] [INFO] року народження та [PERSON] [INFO] у зв'язку із тим, що батьки дітей самоусунулися від виконання батьківських обов'язків, не займаються їх вихованням та матеріально не підтримують їх (а.с. 54-56). Вислухавши думку учасників процесу, свідків, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2) ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16) Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З досліджених судом доказів, з урахування зазначених роз'яснень, встановлено, що батьки малолітніх [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов'язків, оскільки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку їх до самостійного життя, не забезпечують харчування, медичний догляд, лікування дітей, не спілкуються з ними, незважаючи на те, що спілкування з батьками необхідне для їх нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до внутрішнього світу своїх дітей, не надають матеріальної допомоги на їх утримання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідачів від виховання малолітніх дітей, що є винною поведінкою батьків в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав, щодо своїх малолітніх дітей - доньок [PERSON] та [PERSON]. Вирішуючи питання про встановлення опіки над малолітніми [PERSON] і [PERSON] та призначення позивача опікуном, суд виходить з наступного. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У статті 58 Цивільного кодексу України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 ст. 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся з поданням від 22.11.2017 року, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 22.11.2017 року №344, відповідно до якого в інтересах дітей, вважає за доцільне позивачку [PERSON] призначити опікуном над малолітніми [PERSON] [INFO] року та [PERSON] [INFO] року (а.с. 57-58). [PERSON], [INFO], перебуває в шлюбі з [PERSON], має задовільний стан здоров'я, забезпечена житлом та має постійне місце роботи, до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с. 17-25). Виходячи з того, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON], вимоги про встановлення опіки та призначення дітям опікуна [PERSON] ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ч. 2, ч. 3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 800.00 грн. на кожну дитину з [PERSON] та у розмірі 800.00 грн. на кожну дитину з [PERSON], але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, зі стягненням їх на користь [PERSON], як опікуна дітей. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів, у межах платежу за один місяць. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при звернені до суду сплатила судовий збір в сумі 640.00 грн., який підлягає стягненню з відповідачів на її користь по 320.00 грн. з кожного (а.с. 1). Оскільки позивачка, при зверненні до суду, була звільнена від сплати судового збору в частині стягнення аліментів, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідачів, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved