Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 27 по вулиці Гоголя в місті Миргороді Полтавської області, з причини не проживання його в будинку з вересня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником житлового будинку № 27 по вулиці Гоголя в м.Миргороді Полтавської області, що підтверджується договором дарування від 19 грудня 1990 року. З вересня 2012 року у вказаному будинку з її дозволу зареєструвалася, як член сімї, її син [PERSON], але там не проживав з моменту реєстрації, особисті речі його відсутні, відносини з ним не підтримуються, в звязку з чим позивачка вимушена звертатись до суду. 05 грудня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду (а.с.12). В звязку з набранням чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу, ухвалою суду від 30 січня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відзив не подав, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 15). Відповідно до правил ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, встановлено, що будинок № 27 по вулиці Гоголя в місті Миргороді Полтавської області належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією договору дарування від 19 грудня 1990 року (а.с.3). В даному будинку з 19 червня 2015 року і на даний час зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 4), який в даному будинку не проживає більше двох років, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 24.11.2017 року (а.с.5) та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, тобто колишній член сімї набуває статусу наймача жилого приміщення. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Під дію п.п. 1 і 5 та ч.4 ст.71 даний випадок не підпадає, а в ч.1 ст.71 вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач [PERSON] будинку позивача не проживає більше двох років, то він втратив право на користування цим жилим приміщенням. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З гідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Реєстрація відповідача у будинку позивача створює останнім перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За місцем реєстрації в будинку № 27 по вулиці Гоголя в м.Миргороді Полтавської області відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов'язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved