Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем 15 травня 2012 року. Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 675. Спільних дітей сторони не мають. Сімейне життя у сторін не склалось через те, що відповідач змінив своє ставлення до позивача, живе своїм окремим життям, не бере участі у вирішенні сімейних проблем, у формуванні сімейного бюджету. Така поведінка відповідача привела до того, що сторони фактично припинили подружні відносини в лютому 2015 року, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, шлюб фактично розпався і його формальне збереження втратило сенс. Таким чином позивач вважає, що подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. Однак, розірвати шлюб в органах РАЦС за спільною заявою виявилось неможливим з причини небажання відповідача, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Однак, під час судових дебатів зазначив що покладається на розсуд суду при прийнятті рішення у справі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 15 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №675 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 162575, виданного повторно 14 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). Сімейне життя у сторін не склалось через те, що відповідач поміняв своє ставлення до позивача, живе своїм окремим життям, не бере участі у вирішенні сімейних проблем, у формуванні сімейного бюджету. Така поведінка відповідача привела до того, що сторони фактично припинили подружні відносини в лютому 2015 року, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, шлюб фактично розпався і його формальне збереження втратило сенс. Таким чином позивач вважає, що подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. Як встановлено судом, [PERSON] на даний час вагітна, однак як вона пояснила в судовому засіданні, та не заперечувалось відповідачем, батьком дитини являється не відповідач, а інша особа. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. (ч. 3 ст. 110 СК України) Згідно\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оскільки позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище «Литвиненко», при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача слід зазначити «Литвиненко». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вимог\~ст. 88 ЦПК України\~всі судові витрати понесені позивачем у справі, а саме витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 243,60 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 350 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved