Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину земельної ділянки частки (паю) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб» розташованого на території с. Велика Вільшанка, Васильківського району Київської області, розміром 3,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). В обґрунтуванні позову зазначено, що предметом спору є право на 1/3 частину земельної ділянки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб», розташованого на території: с. Велика Вільшанка, Васильківського району, Київської області, розміром 3,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну ділянку належало матері чоловіка позивача - [PERSON] , згідно Сертифікату, зареєстрованого 18 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1282, виданим на підставі рішення Васильківської районної державної адміністрації від 10 липня 1996 року №340. Державний акт на право власності на земельну ділянку по даному сертифікату не видавався. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті до складу спадкового майна, серед іншого, увійшла і спірна земельна ділянка. Спадкоємцем першої черги був син померлої, чоловік позивача - [PERSON] . Чоловік позивача та інші спадкоємці першої черги - чоловік та син померлої [PERSON] та [PERSON] - у встановлений законом строк звернулись до Васильківської державної нотаріальної контори Київської області з заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON] та їх доньки [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку відмовились від належних їм 2/3 часток в спадковому майні на користь [PERSON] . Позивач як спадкоємець першої черги, отримала у П`ятнадцятій київській державній нотаріальній конторі свідоцтво що право на спадщину за законом від 9 травня 2006 року на спадкове майно, яке складалось з грошових вкладів. Свідоцтво про право на спадщину на пай, яке отримав її чоловік загублено. Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 07 жовтня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку (пай), оскільки не надано відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно та не підтверджено їх реєстрацію, також їй роз`яснено право звернення до суду для вирішення питання отримання спадщини у судовому порядку. [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 102). [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити (а.с. 103,106). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.79, 88). Відповідно до ч. 3 ст.200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкових справ № 291/2006, №369, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , 26 липня 1980 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.43). [PERSON] , народився [INFO] , його батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.113). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (а.с.111). Після її смерті відкрилась спадщина, яка в тому числі складається із 1/3 частини земельної ділянки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб», розташованого на території: с. Велика Вільшанка Васильківського району Київської області, розміром 3,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну ділянку належало - [PERSON] , згідно Сертифікату, зареєстрованого 18 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1282, виданим на підставі рішення Васильківської районної державної адміністрації від 10 липня 1996 року №340 (а.с.28-29). З огляду спадкової справи №369, до майна померлої [PERSON] , вбачається, що [PERSON] отримав свідоцтво на спадщину за законом після смерті матері на 1/3 частини земельної ділянки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб», розташованого на території: с. Велика Вільшанка Васильківського району Київської області, розміром 3,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.117). Спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON] є: [PERSON] , дружина спадкодавця; [PERSON] та [PERSON] , доньки спадкодавця, що підтверджується спадкової справою за № №291/2006 щодо померлого [INFO] [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.40), у зв`язку з цим, державним нотаріусом було відкрито спадкову справу № 291/2006, що підтверджується копією спадкової справи № 291/2006 (а.с.39-76). З огляду спадкової справи №291, до майна померлого [PERSON] , вбачається, що доньки померлого [PERSON] від належних їм часток у спадщині відмовились на користь мати [PERSON] (а.с. 40-41). Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 7 жовтня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку (пай), оскільки не надано відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно та не підтверджено їх реєстрацію, також їй роз`яснено право звернення до суду для вирішення питання отримання спадщини у судовому порядку (а.с.76). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України (що діяв на момент виникнення права спадкодавця на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як роз`яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п.216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved