Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 18.10.2014 р. виконавчим комітетом Крупецької сільської ради, Радивилівського району, Рівненської області (актовий запис №13), мотивуючи свої вимоги тим, що під час спільного подружнього життя 29.03.2015 року у них народилась дочка [PERSON], однак, спільне життя із відповідачем не склалося, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, і шлюбні відносини припинені. Вона не бажає примирення. На підставі вищевказаного, просить розірвати шлюб. У підготовче засідання позивач не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає та просить задовольнити. Ухвалою суду від 06.09.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із призначенням підготовчого засідання. З урахуванням того, що до розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом постановлено ухвалу про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у справі з підстав визнання відповідачем позову, і прийняття такого визнання судом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18.10.2014 р. виконавчим комітетом Крупецької сільської ради, Радивилівського району, Рівненської області (актовий запис №13), про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії І-ГЮ №101531, видане 18.10.2014 р. виконавчим комітетом Крупецької сільської ради, Радивилівського району, Рівненської області (а.с. 5). Як вбачається із Свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №226181 виданого 08.04.2015 р. виконавчим комітетом Крупецької сільської ради, Радивилівського району, Рівненської області, 29.03.2015 року народилась [PERSON], її батьками вказані: [PERSON], а мати [PERSON] (а.с.6) Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування у шлюбі, вважаючи за необхідне розірвати шлюб, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімя фактично розпалася, подружжя спільного господарства не веде, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у звязку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання про право іменуватися післяшлюбним прізвищем, суд зазначає, що у відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу, зокрема, надалі іменуватися цим прізвищем, а відтак, позивачка не позбавлена права і надалі іменуватися післяшлюбним прізвищем, та зміна останнього можлива лише за її згоди, з огляду на що суд не вбачає порушення такого права. Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції №0.0.1074244980.1, дата здійснення операції 02.07.2018 р. 12:09:6, отримувач: УК у Радивилівському р-ні, р/р отримувача: 31215206700361, МФО банку: 899998, ЗКПО: 37929592, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн. А відтак, з огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 352,40 грн., та стягнення з відповідача на користь позивачки іншої частини сплаченого судового збору, що становить 352,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial