Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні та виділення частки майна, що є у спільній власності, вказуючи, що 29.12.2006 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 42/100 часток будівлі торгівельного комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] та належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] . Згідно договору позивачеві відходить у власність приміщення № 2-1, 2-2, 2-3, І, площею 149,3 кв.м., що складає 42/100 часток будівлі магазину літ. А. Позивач, маючи намір реалізувати належну їй частку торгівельного комплексу - будівлі магазину, звернулася до Білокриницької селищної ради за отриманням відповідних документів. Однак виявилось, що вона не може оформити право власності, оскільки відповідач оформила свою частку раніше та помилково в технічному паспорті було всю будівлю магазину оформлено на [PERSON] . Відповідач відмовляється вирішити дане питання у добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. У відзиві на позовну заяву [PERSON] вказує, що [PERSON] не надала доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач по справі не може оформити своє право власності, оскільки вона раніше оформила свою частку та помилково в технічному паспорті всю будівлю оформлено на неї. Однак технічний паспорт не є документом, що підтверджує право власності і вона не визнає деяких зазначених позивачем обставин. Просить суд вирішити справу на власний розсуд, але враховуючи обставини, викладені нею у відзиві. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги змінила, вказавши, що просить визнати право власності на належну позивачці частку як одну цілу частку. При цьому пояснила, що [PERSON] у 2006 році придбала у [PERSON] 42/100 частки будівлі для відкриття магазину по реалізації товарів продуктової групи. Будівля розташована за адресою: [ADDRESS] . У подальшому позивач вирішила продати свою частку і доручила їй зібрати необхідні для цього документи. В процесі зібрання документів було з`ясовано, що [PERSON] оформила свою частку як єдине ціле майно, вивівши його із спільної часткової власності, навіть змінивши поштову адресу будівлі та її цільове призначення, а саме частина будівлі відведена під магазин, а частина під житлове приміщення. В зв`язку з цим позивач не може скористатися своїм правом реалізації своєї частини майна, оскільки воно до цього часу перебуває у спільній частковій власності і нотаріус вимагає згоди співвласника на реалізацію, а співвласника фактично вже немає. Просить задовольнити змінені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі з урахуванням наданого нею відзиву на позовну заяву. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приймає до уваги слідуюче. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України право власності двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З поданих матеріалів вбачається, що 29 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 42/100 часток будівлі торгівельного комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У подальшому рішенням Білокриницької селищної ради Великоолександрівського району від 2.04.2020 року № 349 будівлі було присвоєно іншу поштову адресу - [ADDRESS] . Вказана будівля магазину належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Білокриницькою селищною радою 17.03.2005 року. Згідно вказаного договору в постійне користування [PERSON] відходить приміщення № 2-1, 2-2, 2-3, І площею 149,3 кв.м., що складає 42/100 часток будівлі магазину літ. «А» Право власності позивача на 42/100 часток будівлі магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також Витягом з Державного реєстру правочинів від 29.12.2006 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2007 року. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] рішенням виконавчого комітету Білокриницької селищної ради № 25 від 5.01.2011 року отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з магазином спареної забудови літ. А жилою площею 52,6 кв.м., розташований по [ADDRESS] . При цьому свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 17.03.2005 року, видане рішенням виконавчого комітету Білокриницької селищної ради № 14 від 24.02.2005 р. визнано таким, що втратило чинність. Дана обставина підтверджена дослідженими у судовому засіданні інвентарними справами № 3670 та № 3669. Вказаним рішенням припинено право спільної часткової власності на будівлю торгівельного комплексу, розташованого по [ADDRESS] ., а саме 58/100 частки [PERSON] та 42/100 частки [PERSON] . Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для співвласника , який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Припинення права спільної часткової власності на майно, яке є предметом спору, є підставою для набуття права власності на майно. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. При набутті права власності на майно необхідності у виділенні частки, яка перебуває у спільній частковій власності, немає. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: approved