Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 38\~249,00 гривень. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що перебуваючи з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року в шлюбі з [PERSON], вони в лютому 2012 року придбали автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER]. Після розірвання шлюбу автомобіль лишився у чоловіка. На даний момент він одноособово ним користується. Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, а також враховуючи ту обставину, що вона не має водійського посвідчення, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду, яким просить стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 38\~249,00 гривень. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], яким просив розділити між ним та [PERSON] холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, визнавши за сторонами право власності по ? частині зазначеного холодильника. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що перебуваючи з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року в шлюбі з [PERSON], вони в серпні 2011 року придбали холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, який після розлучення залишився у [PERSON] Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, просив розподілити спільне майно, визнавши за сторонами право власності по ? частині зазначеного холодильника. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти первісного позову заперечував, зазначивши, що визнає ту обставину, що автомобіль придбано в період шлюбу і не заперечує проти спільного користування спірним автомобілем, наприклад день через день, але проти стягнення з нього компенсації заперечує, а тому просив в задоволені первісного позову відмовити. Суд, вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року по 13.12.2014 року (а.с.6-7). Сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, в лютому 2012 року придбали автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], який було зареєстровано за відповідачем 04.06.2013 року. Дані обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються матеріалами справи (а.с.10, 23-24). У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Однак, щодо стягнення компенсації з відповідача на корись позивача, а саме 1/2 частини вартості спірного автомобіля, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що автомобіль, марки «Fiat Brava», 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами в судовому засіданні не встановлено. Тому суд вважає, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], їх частки слід визнати рівними, і за кожним з них слід визнати право власності на ? частину зазначеного автомобіля. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо зустрічного позову, то він задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], яким просив розділити між ним та [PERSON] холодильник «Samsung RL-44 ECPS1», серійний номер А 41641АВ 500081Е, визнавши за сторонами право власності по ? частині зазначеного холодильника. Факт того, що зазначений холодильник сторони придбали в період зареєстрованого шлюбу, не заперечувався сторонами в судовому засіданні, а відтак не підлягає доведенню на підставі ст.61 ЦПК України. Однак, згідно\~\~ст. 10 ЦПК України\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і\~\~заперечення сторін, та\~\~інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.24), до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів наявності холодильника у [PERSON], не зважаючи на той факт, що вона заперечувала його наявність. Судом приймається до уваги наданий [PERSON] торгівельний чек від 31.08.2011 року, який враховується судом, як доказ купівлі певного холодильника в певний час, однак, враховуючи той факт, що суду не доведена наявність зазначеного майна у відповідача за зустрічним позовом на час розгляду справи, суд позбавлений можливості здійснити його розподіл. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], свідчення яких не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні. Судом враховуються посилання позивача за первісним позовом [PERSON] на той факт, що вже після розлучення вона продовжує сплачувати кредитну заборгованість за авто (а.с.64-76), однак позовних вимог з цього приводу, нею заявлено не було. Суд же, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає справи виключно в межах позовних вимог. Суду також надано ряд оціночних актів та висновків експертів щодо вартості спірного автомобіля (а.с.8-9, 36, 78-80, 109-122, 123-139), а також з цього ж питання в судовому засіданні був допитаний експерт [PERSON], свідчення якого приймаються судом до уваги, однак враховуючи той факт, що в частині стягнення компенсації в розмірі ? частини вартості автомобіля, суд вважає за необхідне відмовити, його свідчення щодо вартості автомобіля, як і [PERSON] оцінки та висновки експертів, не можуть бути використані у якості доказів під час вирішення даної справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити частково, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Крім того, згідно з вимогам ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] повинні бути стягнуті судові витрати по справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 250,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial