Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що на утриманні позивача знаходяться неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач та вказує, що він ухиляється від обов'язку щодо утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, а тому позивач просить, стягнути з відповідача аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно. В судове засідання позивач не з'явилася, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився. Від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він вказує, що позовні вимоги визнає частково, з тих підстав, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, оскільки він на даний час сплачує аліменти на утримання ще однієї своєї дитини від іншого шлюбу та на підтвердження цього наддав повідомлення Кодимського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], являється відповідач [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є передбачена ст. 181 СК України можливість судового стягнення коштів на її утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи положення вказаної норми, позивачем не було доведено, що доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Сума аліментів, яку відповідач погоджується сплачувати також не може бути стягнута, оскільки вона є значно нижчою ніж мінімальний розмір аліментів визначений законодавством, а тому не забезпечить належного утримання дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання\~\~неповнолітньої дитини, суд враховує те, що в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є непрацездатним, чи якимсь іншим чином позбавлений можливості працевлаштуватись та отримувати доходи, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Для забезпечення розвитку дитини законодавством визначено прожитковий мінімум, забезпечення якого покладено на батьків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що встановлену державою гарантію мінімального забезпечення дитини, зобовязана виконати кожна із сторін в рівній мірі, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial