Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.10.2017 року укладений між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор інвест». Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2008 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/1800/74/103386, згідно умов договору банк надав позичальнику кредит в сумі 300000 доларів США з цільовим призначенням придбання житлової нерухомості, з кінцевим строком погашення 30 вересня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та банком укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., реєстровий № 11378, згідно якого вона надала в заставу банку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] За даними інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. від 27.10.2017 року зареєстровано як іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест». Права іпотекодержателя відповідач придбав за договором відступлення права вимоги та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.10.2017 року укладеного між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та відповідачем. Вважає вказаний договір не є дійсним, оскільки сторони договору про відступлення права вимоги не досягли згоди щодо всіх його істотних умов, оскільки не з'ясували належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та іпотекодержателя та чи існували вони на момент їх переходу, оскільки в суді розглядається справа № 638/4076/14-ц за її позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним. Також, зазначила про відсутність у відповідача ліцензії про надання певних фінансових послуг. При укладенні оспорюваного договору сторонами не дотримано положення вимог законодавства «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», сторонами не досягнуто згоди стосовно істотних умов договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON], посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість з урахуванням того, що сторони оскаржуваного договору досягли згоди щодо істотних умов цього договору, з'ясували належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до ТОВ «ФК «Алькор Інвест». Також, представник відповідача спростував твердження позивача про відсутність ліцензії на певні фінансові послуги, вказавши, що відступлення права вимоги не потребує ліцензування, але ТОВ «ФК «Алькор Інвест», як фінансова компанія діяльність якої регулюється в тому числі спеціальним законодавством, має відповідне ліцензування. Крім того, сума виданого кредиту складає 300000 доларів США, даний кредит не підпадає під ознаки споживчого кредиту, а враховуючи наявність у власності позивача іншого нерухомого житлового майна, в даному випадку не можуть застосовуватися норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Белінський О.В. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи ПАТ «Комерційний індустріальний банк» надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 30 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку», сума кредиту складає 300000 доларів США, цільове призначення - придбання нерухомості квартири за адресою: [ADDRESS], процентна ставка 14,5 % річних. Згідно п.12.1 вказаного кредитного договору кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди Позичальника відступити своє право вимоги за цим договором будь-якій особі, за умови, що одночасно він здійснює відступлення тій же особі своїх прав да договором забезпечення. Кредитор також вправі без згоди позичальника передати своє право вимоги за цим договором разом з правами за договором забезпечення у заставу або обтяжити ці права іншим чином. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 30 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 014/1800/74/103386/1, згідно якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру № [ADDRESS]. Згідно п.3.1 вказаного договору предмет іпотеки, який є спільною власністю подружжя, передається в іпотеку за нотаріально засвідченою згодою чоловіка іпотекодавця [PERSON]. Відповідно до п.6.1 згаданого договору іпотекодержатель має право без згоди іпотекодавця відступити свої права за цим договором будь - якій особі за умови, що одночасно він здійснює відступлення тій же особі свого права вимоги за кредитним договором. ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» придбало право вимоги заборгованості за кредитним договором № 014/1800/74/103386 від 30.09.2008 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього, іпотечним договором № 014/1800/74/103386/1 від 30.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., реєстровий № 11378 на підставі договору відступлення права вимоги та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, які укладено 27.10.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест». Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень статті 203,215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог закону щодо відповідності змісту правочину Закону, наявності у сторін правочину достатнього обсягу дієздатності, вільного волевиявлення, форми та спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, них обумовлених. Статтею 203 ЦК України визначені загальні підстави недійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, має повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 1статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок зміни кредитора у договорі. Неповідомлення сторони про відступлення права вимоги новому кредитору не є правовою підставою для визнання договору недійсним. Разом з тим кредитний договір та іпотечний договір містять пункти про відступлення прав вимоги за цими договором будь - якій особі без згоди боржника та іпотекодавця, тому посилання позивача щодо не досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов спірного договору без урахування наявності спору між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, є безпідставним. За змістом положень статей 512, 514, 516, 517 ЦК України, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним, та визначив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Посилання [PERSON] на відсутність у відповідача ТОВ «ФК Алькор Інвест» ліцензії на певні фінансові послуги суд не приймає, оскільки діючим законодавством України не передбачено ліцензування відступлення права вимоги, хоча відповідач має ліцензування, що підтверджується зібраними доказами у справі. Такі доводи позивача також є безпідставними, оскільки ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а у справі яка розглядається укладено договір відступлення права вимоги. Крім того, сума виданого кредиту складає 300000 доларів США, даний кредит не підпадає під ознаки споживчого кредиту, а враховуючи наявність у власності позивача іншого нерухомого житлового майна, в даному випадку не можуть застосовуватися норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, договір відступлення права вимоги та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.10.2017 року укладений між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор інвест» вчинені з додержанням вимог чинного законодавства, відсутні підстави для визнання їх недійсними, доводи позивача про визнання оспорюваного правочину недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у зв'язку з чим суд залишає позов [PERSON] без задоволення. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 28.11.2017 року вжиті заходи забезпечення даного позову шляхом накладення заборони суб'єктам державної реєстрації прав, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема державним реєстраторам, державним, приватним нотаріусам, а також іншим акредитованим суб'єктам вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], житловою площею 78,2 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., що належить на праві власності [PERSON]. Враховуючи викладене, у відповідності до вимог ст.158 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову [PERSON] вжиті ухвалою суду від 28.11.2017 року.

Outcome: dismissed