Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач 15 вересня 1997 року уклала з відповідачкою [PERSON], від імені якої за довіреністю діяла [PERSON], договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого вона стала власником вказаної квартири. Зазначений договір був укладений та зареєстрований в Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі 15 вересня 1997 року за № 461-Н/97 та зареєстрований 19 вересня 1997 року в КП «Криворізьке БТІ» у Книзі реєстрації № 21 стор. 107. Умови договору сторони виконали, з моменту купівлі нерухомого майна, вона проживає у квартирі, сплачує комунальні платежі, тобто утримує та володіє майном. Однак, на даний час у неї виникла необхідність у відчуженні квартири, а оскільки договір купівлі-продажу укладений товарною біржею не визнається нотаріусом, так як правовстановлюючий документ не відповідає ст. 657 ЦК України, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 15 вересня 1997 р., між нею та відповідачкою [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] звернулася з заяву, про розгляд справи за її та позивача відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.1997 року [PERSON] від імені якої діє [PERSON] на підставі довіреності від 26.11.1996 року зареєстрованої у реєстрі за № 2-3083 серії ААА № 133347, продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат загальною площею 42,0 кв.м, в тому числі житловою площею 26,90 кв.м. Вказаний договір був зареєстрований у Криворізькому філіалі Придніпровської товарній біржі на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та не підлягає нотаріальному посвідченню (л.с. 9 - копія договору). Право власності на спірну квартиру було зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації за [PERSON] (л.с. 9 - копія договору зворот сторінки). Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали умови договору, передали один одному об'єкт нерухомості та прийняли його. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі. Згідно тексту договору такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абзацу 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи викладене, до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР). Оскільки договір був фактично укладений у 1997 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року. За положеннями ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Частиною 1 ст. 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди, норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу квартири, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, але він був письмо зареєстрований Придніпровською товарною біржею та зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved