Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Зазначала, що 12.07.14 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягненню дитиною повноліття. У судовому засідання позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши позов, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 12.07.14 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як установлено відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Ураховуючи те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, однак відповідач допомоги на утримання дитини не надає, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на корить позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягненню дитиною повноліття.

Outcome: approved