Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість орендної плати за три місяці у розмірі 15 000 грн. та інші платежі в розмірі 1055, 00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власником приміщення № 17-1 по вул. Б. Хмельницького, 37 у м. Львові. 10 листопада 2017 року [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, уклав договір оренди вказаного приміщення з фізичною особою-підприємцем [PERSON] строком на 1 рік, тобто до 10 листопада 2018 року, однак відповідач не виконує, взятих на себе зобовязань за договором оренди та протягом 3 місяців не сплачує орендної плати, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 15000 грн. та 1055 грн. заборгованості за комунальні платежів. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2018 року дана позовна заява була залишена без руху. Заявою від 29 березня 2018 року, недоліки позовної заяви усунуті. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначене на 11.00 год. 14 травня 2018 року, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02 травня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вказує, що зі змісту договору оренди вбачається, що сторонами виступають ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], відтак [PERSON] не має права звертатись до відповідача з вимогою про стягнення коштів, боргу та інших платежів, які виникають на підставі договору оренди. Зазначає, що ФОП [PERSON] (через уповноваженого представника) отримав кошти (орендну плату) за листопад 2017 року, грудень 2017 року та січень 2018 року, що підтверджується розпискою про отримання та заявою свідка. Однак, в порушення умов договору та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» ФОП [PERSON] не було надано жодних підтверджуючих фінансових документів про отримання коштів, а також в порушення п. 6.3. договору не надано акту наданих послуг. Вказує, що у січні 2018 р. [PERSON] отримала орендну плату у сумі 5000,00 грн. в присутності свідків та позивачу було повідомлено про прийняте рішення розірвати договір оренди магазину та отримано усну згоду на його розірвання 31 січня 2018 року, та вимогу до кінця січня 2018 року звільнити приміщення. Однак, [PERSON] (діючи від імені ФОП [PERSON]А.) не виконала дані домовленості та не надала належним чином підписані акти наданих послуг за три місяці та не повернула підписаний акт здачі-приймання приміщення. У звязку з цим у лютому 2018 року відповідач скерував на адресу ФОП [PERSON] лист про розірвання договору оренди. Однак, станом на дату написання відзиву, жодного повідомлення про прийняте рішення на адресу відповідача не надходило. 08 травня 2018 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить зобовязати [PERSON] сплатити орендну плату за період з січня по квітень 2018 року в сумі 25000 грн. та комунальні платежі в сумі 1229,69 грн. 14 травня 2018 року на адресу суду надійшли пояснення на позовну заяву, в яких третя особа [PERSON] зазначив, що діючи на підставі довіреності на управління (розпорядження) нежитловим приміщенням 10 листопада 2017 року уклав договір оренди приміщення з фізичною особою-підприємцем [PERSON] Стверджує, що [PERSON] у відзиві надав неповну та недостовірну інформацію щодо звернення про розірвання договору. Вказав, що підтверджує факт отримання позивачем грошових коштів від [PERSON] у розмірі 10 000 грн., жодних коштів безпосередньо від відповідача не отримував, оскільки не мав на це повноважень. У судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні до викладених у позовній заві, просила позов задоволити. Представник відповідача позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову у звязку з безпідставністю. Третя особа [PERSON] в у судове засідання не зявився, згідно поданих пояснень просить проводити розгляд справи у його відсутності. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності нежитлове підвальне приміщення №17-1, що знаходиться в будинку №37 по вул. Б. Хмельницького у м. Львові, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 15 березня 2013 року, зареєстрованого за № 2114 /а.с. 11/. 10 листопада 2017 року укладено договір оренди вказаного вище нежитлового приміщення. Як вбачається із змісту договору, такий укладений між ФОП [PERSON] (орендодавець) та ФОП [PERSON] (орендар) /а.с. 3-6/. Згідно п.1.1. договору розмір орендної плати за один місяць визначається в сумі 5000 грн. Строк дії договору 1 рік з дати складення акту приймання-передачі, тобто до 10.11.2018 року включно. Згідно п.6.1.1 договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування приміщенням у розмірі, зазначеному п.1.1 цього договору, яка індексації не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи 10 листопада 2017 року складено акт приймання-передачі магазину, який засвідчує, що орендодавець - [PERSON], передав орендарю [PERSON] в орендне користування магазин, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 37 /а.с.7/. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторонами договору є ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] Таким чином, [PERSON] не є стороною договору, а відтак є неналежним позивачем, тобто особою, якій не належить право вимоги по пред'явленому до суду позову.Діючим цивільно-процесуальним законодавством України не передбачена можливість заміни неналежного позивача на належного позивача. Суд діє відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Позивач стверджує, що видала [PERSON] доручення на надання безоплатної оренди нежитлових приміщень від 12 січня 2017 року та довіреність на управління (розпорядження) нежитловим приміщенням №17-1, що знаходиться в будинку №37 по вул. Б.Хмельницького у м. Львові від 01 листопада 2017 року, зокрема з правом укладати договори оренди /а.с. 12/. В судовому засіданні, судом оглянута копія вказаної довіреності, оригіналу довіреності позивач суду не надала. Окрім того, представник відповідача, стверджує, що йому не момент укладення договору оренди не було відомо про вказану довіреність. Зі змісту договору вбачається, що орендодавцем нежитлового приміщення є ФОП [PERSON], жодного покликання на те, що ФОП [PERSON], діє від імені [PERSON] на підставні довіреності у договорі немає. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що уся переписка з приводу виконання договору оренди, зокрема лист звернення від 21.02.2018 року, претензія від 05.03.2018 року скеровувались ФОП [PERSON] саме ФОП [PERSON] Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зязку з відмовою у позові судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed