Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в розмірі 97 902,08 грн., з яких 2 137,60 грн. заборгованість по позиці, 95 764, 48 грн. заборгованість за відсотками та стягнути судові витрати по справі. У обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 07.11.2017 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір позики грошей, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 2 137, 60 грн. з умовою їх повернення до 21.11.2017 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак, відповідач грошові кошти не повернув. Згідно п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 2 137,60 грн., проценти за користування грошима за період з 22.11.2017 року по 12.02.2019 року складають 95 764, 48 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходила. Відзив на позов не надав. Таким чином, в порядку ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 07 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 2 137, 60 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути зазначену суму у строк до 21.11.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору [PERSON] була надана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 2 137,60 грн. Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] за договором позики грошей жодного платежу не зробив. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 2 137,60 грн. залишається неповернутою відповідачем, проценти за користування грошима за період з 22.11.2017 року по 12.02.2019 року, а саме за 448 днів - складають 95 764, 48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] борг за договором позики яка складається з заборгованості по позиці 2 137 грн. 60 копійок, заборгованості за відсотками 95 764 грн. 48 копійок, а всього 97 902, 08 грн. 00 копійок. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved