Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 09.07.2008 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер «[NUMBER]» спричинив ДТП, в результаті якого загинув її чоловік [PERSON] У зв'язку з проханням відповідача не повідомляти в правоохоронні органи про даний факт, між нею та [PERSON] 06.11.2008 року було укладено договір про відшкодування заподіяної шкоди, який посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2687. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язувався відшкодувати [PERSON] моральну та матеріальну шкоду в сумі 120 000 грн. протягом п'яти років рівними частина щомісячно. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 86116 грн. 89 коп., з яких 73 000 грн. - основного боргу, 4551 грн. 53 коп. - 3% річних та 8565 грн. 36 коп. - інфляційні витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування недійсним договору про відшкодування заподіяної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що справді 09.07.2008 року відбулася ДТП, учасники якої отримали тілесні ушкодження, а [PERSON] згодом помер. Оскільки дана подія дуже сильно вплинула на його психологічний та емоційний стан, підірвала здоров'я, позивач [PERSON] та члени її сім'ї почали його переслідувати, погрожувати кримінальною відповідальністю. Він неодноразово намагався пояснити, що будь-якої його вини, зокрема в порушенні ПДР України, наслідком якого виникла ДТП, не має. В подальшому зять [PERSON] - [PERSON] пред'явив йому акт експертизи, у якому було написано, що він порушив ПДР України, не впорався з керуванням транспортним засобом, а тому винен у вчиненні ДТП, внаслідок сильного душевного хвилювання він змусив 06.11.2008 року укласти оспорюваний правочин. Протягом певного періоду часу він виконував його умови, проте у 2012 році він втратив роботу, а отже і стабільних дохід, продовжував працювати на сезонних роботах, а тому не мав змоги в подальшому виплачувати [PERSON] кошти. Тому він звернувся із усною заявою до прокурора Ківерцівського району, з відповіді якого йому стало відомо, що жодної кримінальної справи щодо нього порушено не було, будь-якого висновку експертизи теж немає, а тому виявилось, що [PERSON] ввів його в оману, змусивши укласти даний правочин. Просить суд визнати недійсним договір від 06.11.2008 року про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди в сумі 120 000 гривень, завданої в результаті ДТП на користь [PERSON], кладеного між ним та позивачем, а також стягнути на його користь судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав з підстав в ній викладених, просив суд її задовольнити, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував, оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір має бути виконаний, будь-яких підстав для визнання його недійсним немає. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов просив задоволити, з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві, проти задоволення первісного позову заперечував, з підстав недійсності укладеного правочину. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовів [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про відшкодування заподіяної шкоди слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 06.11.2008 року було укладено договір про відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до умов якого [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101 д.н.з «[NUMBER]» 09 липня 2008 року вчинив автоаварію, в результаті чого спричинив ушкодження мотоциклу марки «ІЖ Планета-5» д.н.з. «[NUMBER]», яким рухалися [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого було завдано пошкодження мотоциклу та тілесні ушкодження останнім, внаслідок яких [PERSON] помер. Сторони погодились, що розмір матеріальної та моральної шкоди, внаслідок ДТП, становить 120000 гривень, при цьому [PERSON] зобов'язався виплати дану суму протягом 5 років рівними частинами щомісячно. Як вбачається зі змісту повідомлення Управління МВС України у Волинській області, за фактом ДТП, що мала місце 09 липня 2008 року, кримінальна справа не порушувалась, а матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи та журнали реєстрації зберігались 5 років і на даний час знищені (а.с. 66). Відповідно до ст.ст.1166, 1188 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Дані норми права регулюють деліктні, позадоговірні правовідносини, що випливають із спричинення шкоди. При вирішенні спору про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт заподіяння шкоди (місце, час, обставини, її розмір), вина особи, що заподіяла шкоду (відношення особи до факту заподіяння шкоди - умисел, необережність), причинний зв'язок між протиправними діями та шкідливими наслідками, що наступили. Компетентними органами не ухвалено рішення у кримінальній чи адміністративній справі щодо винної у ДТП особи, що унеможливлює цивільно-правову відповідальність, яка є деліктною, тобто можлива лише у випадку вини особи, тобто [PERSON] Тому висновки щодо наявності вини [PERSON] у вчиненні ДТП не підтверджуються належними і допустимими доказами, оскільки укладення договору, про те, що [PERSON] винен у вчиненні ДТП не може слугувати доказом його вини, оскільки у даному випадку має бути рішення компетентного органу або суду. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним, а ч. 1 ст. 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Щодо зустрічного позову [PERSON], то в його задоволенні теж слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що іншою стороною його було введено в оману. На підставі ст. 219, 229, 230, 1187, 1188 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6,

Outcome: dismissed