Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Позовну заяву обґрунтувала тим, що сторони з 2002 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилась спільна донька - [PERSON]. Проте, після народження дитини, сторони припинили спільно проживати, однак відповідач продовжував цікавитись життям дитини, спілкувався з нею, надавати матеріальну допомогу, більше того, 12 років визнавав себе її батьком. Однак, останнім часом, відповідач проявляє байдужість до дитини, на пропозицію позивача добровільно звернутись до РАЦСу із заявою для зазначення його батьком дитини, відмовляється. У зв'язку з цим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, щодо визнання відповідача батьком [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила її задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Направив до суду заяву, в якій вирішення справи залишив на розсуд суду, просив справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджено відповідним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 6). Батька дитини зазначені: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] (а.с. 6) Як пояснила позивач в позовній заяві, нею свідомо було надано відомості про батька дитини при реєстрації факту народження ідентичні до імені та по батькові відповідача, адже вона переконана у батьківстві останнього відносно доньки. Це підтверджено відповідною Довідкою Подільського відділу РАЦС м. Києва, відповідно до якої, відомості про батька записані за заявою матері з частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 7). Позивачем були також надані фото таблиці із зображенням чоловіка разом з дитиною, а також виписку за картковим рахунком, щодо переведення на картковий рахунок позивача грошової суми в розмірі 2000 грн. та 798 грн. Однак вказані фототаблиці та довідка про грошове поповнення карткового рахунку на суму 2000 грн. не приймаються судом до уваги, адже з фототаблиць неможливим є встановлення ідентичності зображення саме відповідача разом з дитиною, якою є саме донька позивача; а з довідки наданої ПАТ «КБ «Приватбанк» від 12.06.2017 щодо грошового переказу на суму в 2000 грн. неможливо встановити ким на картковий рахунок позивача було переведено зазначену суму. (а.с. 8-12; 13) З довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» від 12.06.2017 вбачається, що [PERSON] було поповнено картковий рахунок позивача на грошову суму 798 грн. переказом від 25.12.2015р. (а.с. 14) Позивачем було повідомлено при поданні позову, що у 2008 році з ініціативи відповідача та за усною згодою позивача було проведено медичне дослідження щодо встановлення біологічного батьківства [PERSON] відносно доньки - [PERSON] Судом було витребувано результати вищевказаного медичного дослідження, проведеного ТОВ «Евролаб» (Eurolab), з якого вбачається, що за результатами проведеного дослідження від 26.01.2008, батьківство відповідача - [PERSON] відносно дитини - [PERSON] підтверджено на 99,99%. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідач у свою чергу не надав підтвердження на спростування свого батьківства щодо дитини, народженої позивачем. Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, є доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved