Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, посилаючись на те, що 16.09.2016 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. На теперішній час шлюбні відносини між подружжям припинені. Відповідач не надає позивачу щомісячно коштів на їх утримання та утримання сина, хоча працює, має регулярну заробітну плату, розмір якої позивачу не відомий. Інших аліментних зобовязань відповідач не має. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, окрім соціальної допомоги інших прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Посилаючись на вище зазначене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до досягнення [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Ухвалою від 20.07.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в звязку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений судом своєчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені судом судові повістки, які повернулися до суду з поштовою відміткою «за закінченням строку зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 16.09.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 695, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 177766, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (а.с. 9). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія І-ЖС № 340112, виданим Дніпровським районним у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, актова запис № 681 (а.с. 10). Дитина проживає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР про реєстрацію місця проживання [PERSON] за № 04-26/3-12396 від 16.07.2018 року та паспортом громадянина України на імя [PERSON], серії СЮ № 439657, виданого Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 22.10.2016 року (а.с. 4, 12) і знаходиться на її утриманні. Відповідач зареєстрований та проживає окремо від позивача та малолітнього сина за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР за № 01-71/5408 від 19.07.2018 року (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що на цей час [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача [PERSON] та проживає разом з останньою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Як вбачається з довідки про доходи від 16.07.2018 року, виданої ФОП «[PERSON]М.», [PERSON] працює у ФОП з 17.02.2017 року на посаді продавця продовольчих товарів, загальна сума доходу відповідача за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року складає 31\~039 грн. 85 коп. (а.с. 11). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини та дитини не надає, інших аліментних зобовязань не має. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоровя, а також те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача коштів на її утримання щомісячно у розмірі ? частини із всіх видів заробітку до досягнення дитиною 3-х річного віку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням обставин справи, проживання з позивачем малолітнього сина, перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним 3-х річного віку, враховуючи його матеріальний стан, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення сином 3-х річного віку. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням положень\~ст.\~141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial