Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що 26.10.1990 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, з урахуванням ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року про виправлення описки. Спільних дітей вони не мають. З січня 1991 року між ними фактично припинені шлюбні стосунки, останнє місце проживання відповідача було [ADDRESS] . Їй пізніше стало відомо, що відповідач у 1991 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де побудував нову сім`ю. Отже, з 1991 року вони не підтримували жодних стосунків, і їм нічого не відомо про один одного. Вона постійно проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] у належній останній квартирі [ADDRESS] . Її матір [PERSON] померла [INFO] . на належне їй майно, а саме квартиру [ADDRESS] відкрилася спадщина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2013року вона отримала в порядку спадкування трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 24.06.2014 року вона продала квартиру отриману в порядку спадкування і за ці кошти за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02.07.2014року придбала у власність квартиру [ADDRESS] . На теперішній час, вона виявила бажання продати нерухоме майно, проте нотаріусом їй було роз`яснено про необхідність нотаріальної згоди відповідача на продаж квартири [ADDRESS] , оскільки вказана квартира придбана під час перебування у шлюбі з відповідачем. Вона наголошує на тому, що квартира [ADDRESS] є її особистим майном, фактичні шлюбні відносини припинені з відповідачем у 1991році, в іншому шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах з іншими особами не перебуває, грошові кошти за які придбана квартира отриманні нею від продажу квартири [ADDRESS] , яку вона отримала в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Даний факт підтверджується також показами свідка [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, в поряду спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошті, які належали їй, йому особисто. Отже, єдиним способом реалізаціє свого права власності є звернення з даним позовом до суду. З огляду на викладене позивач просила: встановити факт припинення з січня 1991 року шлюбних відносин між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ; визнати за [PERSON] [INFO] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги, підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи подану представником позивача заява, а також належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 26.10.1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що відділом ЗАЦС Центрального району м. Одеси зроблено відповідний актовий запис №741. Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З січня 1991 року сторони припинили спільне проживання, останнє місце проживання відповідача було [ADDRESS] , пізніше відповідач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, із цього часу сторони не спілкуються і не підтримують стосунків. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Спільних дітей від шлюбу сторони по справі не мають. Після смерті [INFO] [PERSON] матері позивачки, вона отримала 27.08.2013року свідоцтво про право на спадщину за законом на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 27.08.2013року [PERSON] зареєструвала права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №141808365101, номер запису 2251976, що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89470005 від 27.08.2013року. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.06.2014року [PERSON] продала [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , за погодженою сумою 149\~000,00грн.(зареєстровано в реєстрі №1064). 02.07.2014року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу укладеним з [PERSON] та [PERSON] прийняла у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчинений за погодженою сторонами сумою 149\~000,00грн. 02.07.2014року [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 14165085, що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 23725085. Пунктом 2 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч.1ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно , яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, \~ \~ \~ \~ один\~із подружжя\~може оспорювати\~поширення правового\~режиму спільності\~набутого майна\~щодо певного\~об`єкту у\~судовому порядку.\~Тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~заперечує. . Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, в ході судового розгляду справи позивачка належними та допустимими доказами, а саме, свідоцтвом про право на спадщину, договорами купівлі-продажу квартир, які збігаються з часом отримання спадку, продажем спадкового майна та купівлею спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , довела, що нерухоме майно придбане нею в період шлюбу є її особистою приватною власністю. За таких обставин, суд дійшов висновку, шо позивачка набула у власність спірну квартиру за рахунок належних їй особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи працею сторін, тому вона є її єдиним власником. З наявної в матеріалах справи заяви (показів свідка) [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., зареєстровано в реєстрі за №433 та яку нотаріусом попереджено про кримінальну відповідність за дачу завідомо неправдивих показань також підтверджується факт припинення сторонами шлюбних відносин в 1991році. Відповідно до п. 4.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, на підтвердження того факту, що майно набуто одним із подружжя під час окремого проживання з другим з подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання особистою приватною власністю одного з подружжя майна, що є предметом цього договору. Отже, матеріалами справи підтверджено, що квартира [ADDRESS] придбана позивачкою в період фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] та за її особисті грошові кошти, з метою реалізації [PERSON] права власності відносно вказаного нерухомого майна, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved