Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 71500 грн., в т.ч. 65000 грн. сума основного боргу, 6500 грн. сума штрафу. Також просила стягнути суму сплаченого судового збору 715 грн. 03.02.2016 р. позивачка звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], в якому просила звернути стягнення на предмет застави в рахунок боргу в розмірі 71500 грн. шляхом визнання права власності за позивачкою на легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, р.в. 2006, р.н. [NUMBER]. Також просила стягнути суму сплаченого судового збору 715 грн. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивачка посилалася на ті обставини, що 26.02.2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики. За даним договором, позивачка [PERSON] надала [PERSON] безпроцентну позику для власних побутових потреб останнього у розмірі 65000 грн. Умови передачі грошових коштів зафіксовано у договорі, за якими факт одержання [PERSON] грошових коштів підтверджується розпискою від 26.06.2012 року. Позичальник зобовязаний був повертати суму рівними частками по 6500 грн. кожного року, один раз на рік до 26 червня. [PERSON] як позичальником за договором позики від 26.06.2012 року з моменту укладення такого Договору, жодного платежу до теперішнього часу здійснено взагалі не було. Станом на 16.09.2015 року сума заборгованості по сплаті часток позики, становить 19500 грн. Згідно з п.10 Договору позики, у разі порушення строків погашення боргових зобовязань, в тому числі і чергових платежів (графіку погашення). Позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики/заборгованості. Згідно з п.11 Договору позики, у разі неповернення позичальником грошей у термін, передбачений п.6 даного Договору, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманих грошей у позику. В даному випадку сума штрафу дорівнює 6500 грн. Разом з цим, 26.06.2012 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1178. Відповідно до умов договору застави, Заставодавець для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобовязань перед Заставодержателем, взятих на себе по своєчасному поверненню позики у розмірі 65000 грн., одержаної згідно з договором позики від 26.06.2012 року, та можливих збитків (витрат), передав у заставу належний йому на праві власності легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, рік випуску 2006, реєстраційний № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ АХС 003098, видане РЕВ МВ № 1 [PERSON] в Харківській області 05.08.2006 року. 26.06.2012 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, рік випуску 2006, реєстраційний № [NUMBER]. З аналізу вимог законодавства вбачається, що заставодержатель може задовольнити забезпечену заставою вимогу шляхом набуття права власності на предмет застави. Відповідно до п. 9 Договору позики, сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за договором, у заставодержателя виникає право стягнення на заставне майно. Звернення стягнення на майно здійснюється в судовому порядку, або з використанням позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», що передбачено п.10 Договору позики. Наявність у позивача боргової розписки вказує на те, що боргові зобовязання за Договором позики відповідачем не виконані (а.с. 19-22). Ухвалою суду від 05 квітня 2016 року до участі в розгляді цивільної справи в якості третьої особи залучена [PERSON] (а.с.40). В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги позивачки підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав у повному обсязі, не заперечував проти уточнених позовних вимог та зазначив, що на цей час є інвалідом третьої групи, не має можливості повноцінно працювати та погасити борг перед [PERSON] Третя особа [PERSON] направила суду заяву, в якій не заперечувала проти заявлених позовних вимог та не заперечувала погасити борг перед позивачкою шлях передачі у її власність марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, рік випуску 2006, р.н. [NUMBER]. Справу просила розглянути за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 26.06.2012 р. позивачка передала відповідачу [PERSON] згідно з Договором позики та письмовою розпискою, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суму 65000 гривень, яку відповідач зобовязався повертати рівними частками по 6500 грн. кожного року, один раз на рік до 26 червня. Повний розрахунок має бути здійснено до 26 червня 2022 р. (а.с.5,6). Однак [PERSON] свої зобовязання за договором позики від 26.06.2012 року з моменту укладення такого Договору належним чином не виконував, жодного платежу до теперішнього часу здійснено взагалі не було. Станом на 16.09.2015 року сума заборгованості по сплаті часток позики становить 19500 грн. Згідно з п.10 Договору позики, у разі порушення строків погашення боргових зобовязань, в тому числі і чергових платежів (графіку погашення), Позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики/заборгованості. Згідно з п.11 Договору позики, у разі неповернення позичальником грошей у термін, передбачений п.6 даного Договору, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманих грошей у позику. Сума штрафу становить 6500 грн. Причини невиконання таких зобовязань правового значення для справи не мають. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). В забезпечення виконання зобовязань відповідача за Договором позики, 26.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1178 (а.с.23,24). Відповідно до умов договору застави, Заставодавець, тобто [PERSON], для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобовязань перед Заставодержателем, тобто [PERSON], взятих на себе по своєчасному поверненню позики у розмірі 65000 грн., одержаної згідно з договором позики від 26.06.2012 року, та можливих збитків (витрат), передав у заставу належний йому на праві власності легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, рік випуску 2006, реєстраційний № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ АХС 003098, видане РЕВ МВ № 1 [PERSON] в Харківській області 05.08.2006 року. 26.06.2012 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, рік випуску 2006, реєстраційний № [NUMBER]. Відповідно до п.9 даного Договору, право звернення стягнення на заставлене майно виникає у Заставодержателя у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань за договором позики. Згідно з Висновком про вартість майна до звіту № 9/02/2016 від 15 лютого 2016 року, виконаного субєктом оціночної діяльності, фізичною особою підприємцем [PERSON], ринкова вартість вказаного автомобіля становить 64000 грн. (а.с.32). Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Пунктом 4 ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону. Так, п.1 ч.1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязанням. З аналізу вимог законодавства вбачається, що заставодержатель може задовольнити забезпечену заставою вимогу шляхом набуття права власності на предмет застави. Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів,мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 р., із змінами та доповненнями, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух». Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. На підставі викладеного, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити та звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 71500 грн. за Договором позики від 26.02.2012 року шляхом визнання права власності за [PERSON], [INFO], місце народження м. Артемівськ, Донецької області, зареєстрована за адресою: [INFO], податковий номер [NUMBER], на автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, рік випуску 2006, шасі (кузов) № WV2ZZZ2KZ6X107105, тип ТЗ легковий комбі-В, об'єм двигуна 1595 куб.см, реєстраційний № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ АХС 003098, видане РЕВ МВ № 1 [PERSON] в Харківській області 05.08.2006 року, який зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], [INFO], місце народження м. Харків, податковий номер [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 715 грн., що підтверджується квитанцією від 16.09.2015 (а.с.1).

Outcome: approved