Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначає, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який успадкувала після смерті батька [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що складений 11.02.2013 року Золочівським МБТІ, вказаний вище будинок складається з двох квартир. Так, у вказаному будинку, в квартирі [ADDRESS] : зареєстрований її брат [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] . Однак, останні ще у 2002 році виїхали в США і з того часу не поверталися, хоча ніхто їм не чинив перешкод у проживанні в даному будинку. Реєстрація відповідачів в її будинку створює перешкоди для повноцінного володіння майном, як власника житлового будинку, зокрема в отриманні пільг на надання житлово-побутових послуг. Вважає, оскільки відповідачі більше року не проживають у спірному будинку, то вони втратили право на користування тиким. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, на електронну адресу суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги повністю визнають. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав № 36903803 від 22.12.2012 року, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, належить житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно рішення Золочівської міської ради Львівської області від 26.07.2000 року №372 про реконструкцію житлового будинку, [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку по [ADDRESS] , з влаштуванням двох квартир. Окрім того, з копії технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться по вказаній вище адресі, такий складається із квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Із довідки № 1926 від 22.11.2019 року та копії будинкової книги, судом встановлено, що у будинку по [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, з актів обстеження матеріально-побутових умов від 23.11.2018 року, 27.11.2019 року, 10.12.2019 року, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у будинку за згаданою вище адресою, однак фактично у такому не проживають. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За вимогами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житлового приміщення має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, враховуючи те, що відповідачами позов визнано, встановлені вище обставини не викликають у суду сумнівів у їх достовірності та добровільності їх визнання відповідачем, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також того, що позивач є одноосібним власником будинком, що складається з квартири [ADDRESS] , відповідачі будучи зареєстрованими у спірному будинку, понад один рік не проживають в ньому, хоча жодних перешкод їм не чинилося в цьому, тому право відповідачів на користування спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, а позовні вимоги відповідно слід задовольнити. Крім того, з врахуванням клопотання позивача про залишення судових витрат за нею, суд приходить до висновку про можливість залишення таких за позивачем. На підставі ст. 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету України слід повернути 50% сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved