Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить надати [PERSON] дозвіл на виїзд за кордон сина [PERSON] , [INFO] в період з 10.12.2019 р. по 10.01.2020 року без згоди батька [PERSON] за межі України в Республіку Польщу. Позов обґрунтувала тим, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2018 р. визнано [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею. Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і від шлюбу народився син [PERSON] . Позивач піклується про здоров`я сина Давіда, фізичний та духовний розвиток дитини. На даний час в позивача є можливість для того, щоб син Давід побував за кордоном. Проте можливість поїхати за кордон із дитиною для відпочинку і оздоровлення відсутня через відмову відповідача надати відповідний дозвіл. Відповідач нічим не мотивує свою відмову, порушуючи таким чином право дитини на всебічний розвиток та відпочинок. У зв`язку з чим просила надати їй дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Польща сина [PERSON] в період з 10.12.2019 року по 10.01.2020 року без згоди батька [PERSON] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась подала заяву про визнання позову, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи із наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи підтверджується, що згідно з копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 03 серпня 2012 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 21 серпня 2018 року, [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю. Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради як органу опіки та піклування № 1509 від 27 грудня 2018 року визначений порядок участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . 04 травня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Польща [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 04.05.2018 р. Під час шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 29.05.2018 р. Позивач прагне забезпечити своєму сину нормальний розвиток, моральне та фізичне здоров`я, розширення кругозору, відпочинок та оздоровлення, і має можливість виїхати з дітьми до Республіки Польща на різдвяні свята до батьків чоловіка. Відповідач таку згоду надати відмовився. Законодавством встановлена можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду має відповідати найкращим інтересам дитини. Законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Позивач бажає виїхати з сім`єю в Республіку Польща в період з 10 грудня 2019 року до 10 січня 2020 року на новорічні та різдвяні свята. Таким чином, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у супроводі матері та без дозволу і супроводу батька, із визначенням його початку й закінчення (з 10 грудня 2019 року до 10 січня 2020 року), відповідає інтересам дитини, не порушує прав батька на спілкування з нею та не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дитини.

Outcome: approved