Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що їй та її чоловіку - [PERSON] та синові - [PERSON] , на праві спільної приватної власності на житло на підставі свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS] . На цей час в квартирі зареєстрована вона, її чоловік, та [PERSON] , син [PERSON] зареєстрований та мешкає за іншою адресою. В 1998 році відповідач добровільно виселився із зазначеного вище житла, мотивуючи це тим, що він має намір в подальшому постійно мешкати за іншою адресою, окремо від них, та виїхав для проживання до іншого населеного пункту Дніпропетровської області, в зазначеному житлі відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає вже більше 20 років, належних йому речей в цьому житлі немає, в інший спосіб інтересу до цього житла відповідач не проявляв та не проявляє, мети проживати в цій квартирі не мав та не має. Будь-яких угод щодо користування відповідачем вказаним житлом, між нею або іншими співвласниками цього житла та відповідачем не укладалось. Оскільки квартира належить їй та третім особам, а відповідач в ній не проживає та нею не користується вже більше одного року, вважає, що він втратив право користування цим житлом. На цей час, реєстрація відповідача в зазначеному вище житлі порушує її права та інтереси, а також права та інтереси інших співвласників житла, зняття відповідача з реєстраційного обліку із згаданого вище житла, в інший спосіб є неможливим, що й змушує її звертатися з цим позовом до суду за захистом свого права спільної приватної власності з іншими співвласниками на зазначену вище квартиру, оскільки відповідач добровільно знятись з реєстраційного обліку із згаданої вище квартири не бажає без поважних на те причин. На підставі вказаного, відповідно до вимог ст.ст. 321, 325, 328, 346, 355, 368, 386,382,391 ЦК України, просить в порядку усунення перешкоди в здійснення нею свого права спільної приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив своє право користування цим житлом. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує, проти винесення заочного розгляду не заперечує. (а.с. 18) Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. (а.с. 25,34), тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу за наявними у ній матеріалами у заочному порядку. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. (а.с. 19,21) Представник третьої особи - виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи без її участі та вважає, що позов підлягає задоволенню. (а.с. 23) Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося оскільки розгляд справи судом здійснюється за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт належності позивачці [PERSON] та третім особам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] , підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року. (а.с.5). Факт реєстрації з 16.02.1999 року відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , підтверджується довідкою № 3350, що видана 17.07.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 6) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 12.09.2019 року за вих. № 2067/0/2-19 (а.с. 13). В свою чергу, факт не проживання відповідача [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] більше 20 років, підтверджується актом від 18.07.2019 року № 303, який складено депутатом Вільногірської міської ради Дроздіною Л.Г. (а.с. 7). Доказів на спростування цих обставин відповідач не надав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , в якій на даний час зареєстрований відповідач [PERSON] . Враховуючи той факт, що останній у вказаному житлі не проживає без поважних причин більше 20 років, належних йому речей у вказаній квартирі немає, і інший спосіб інтересу до цього житла відповідач не проявляв та не проявляє, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а [PERSON] визнанню таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує заяву позивачки, яка просить судові витрати по справі покласти на неї, тому судові витрати у справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. слід віднести на рахунок позивачки. На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved