Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Крім неї у вищевказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який з квітня 2015 року у квартирі не проживає. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в квартирі понад один рік, звернулася до суду з позовом та просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій справу просить розглянути без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Черкаський Край» № 46 від 15 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з договору дарування квартири від 21 березня 2015 року [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки ОСББ «Сокіл» №136 від 14 березня 2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 1981 року народження (а.с. 9). Відповідно до актів ОСББ «Сокіл» від 20 жовтня 2016 року та 13 лютого 2017 [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає та особистих речей не має (а.с. 7,8). Факт реєстрації [PERSON] в квартирі, належній на праві власності [PERSON] також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Черкаській області від 18 квітня 2017 року (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов'язані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. За таких обставин оскільки відповідач, з 2015 року не проживає у квартирі, належній на праві власності позивачу понад 1 рік перешкоджає їй у реалізації вільного розпорядження належного їй майна, відтак має бути визнаний в судовому порядку таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], що відповідає вимогам ч.2 ст.405 ЦК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved