Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила визнати недійсними пред'явлені до неї відповідачем [PERSON] до виконання розписки на суму 50000 грн. 00 коп. з зобов'язанням повернути вказані кошти до 01.05.2013 року та на суму 4000 доларів США з зобов'язанням повернути вказані кошти до 01.12.12 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що влітку 2014 року відповідач пред'явив їй до виконання дві боргові розписки - розписку на суму 50000 грн. 00 коп. та розписку на суму 4000 доларів США / еквівалент 32000 грн. / Позивачка вважає, що жодних розписок відповідачу ніколи не виписувала і грошей у нього не позичала. Вказані розписки писались іншій особі, а не [PERSON], і використані не були, оскільки були чернетками та зберігались вдома, як вищенаведені розписки потрапили до рук відповідача позивачці невідомо, ймовірно [PERSON] протиправно заволодів ними, вони були викрадені, у зв'язку з чим, [PERSON] зверталась до міліції з відповідною заявою. Крім цього, позивачка вважає, що зазначені розписки, як правочини, не відповідають вимогам закону, тобто в них не зазначено імені позикодавця, в одній з розписок імені відповідача взагалі не вказано. По-друге, згідно змісту другої розписки, імені відповідача в ній також не зазначено, в місці зазначення імені позикодавця дослівно написано «[PERSON]». У другій розписці в місці зазначення імені позикодавця вказано «[PERSON]», а не [PERSON], що очевидно, на думку позивача, та помітно неозброєним оком без необхідності використання будь-якої спеціальної техніки чи дослідження. Таким чином, [PERSON] пред'явив до виконання розписку, в якій не зазначено його імені як позикодавця. В судовому засіданні представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказала з позивачки на підставі вказаних розписок була стягнута заборгованість у судовому порядку на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.10.20І4 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.12.2014 року, і [PERSON] має уникнути виконання свого грошового зобов'язання за розписками по поверненню відповідачу суми боргу, а також уникнути покладеної на неї судом цивільної відповідальності за невиконання грошового зобов'язання перед відповідачем за написаними нею розписками. Суд, вислухав пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи, вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню, як такий, що не доведений. При цьому суд виходить наступного. В судовому засіданні встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідношення. В матеріалах справи є дві розписки [PERSON] на суму 50000 гривень та на суму 4000 доларів США / еквівалент 32000 гривень / / а. с. 11 / Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проте, що вказані розписки писала особисто [PERSON] Раніше рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова м. Харкова від 24 жовтня 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] стягнуто з [PERSON] за вказаними двома розписками борг на загальну суму 94292 грн. 70 коп. / з урахуванням індексу інфляції та 3% річних / / а. с. 33 /. Ухвалою колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2014 року залишено без змін. / а. с. 35 / Суд першої інстанції встановив, що вказані дві розписки є документами, які підтверджують передачу грошей [PERSON] позивачці по даній справі [PERSON], укладання між сторонами договору позики, а також знаходження оригіналів розписок у [PERSON], і прийшов до висновку проте, що саме [PERSON] надав [PERSON] позику. З вказаними доводами погодилась і колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області, залишив без змін рішення районного суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] сам факт написання розписок на суму 50000 грн. та 4000 дол. США не заперечував, стверджував, що [PERSON] дійсно їх писала, але не відповідачу, а іншій особі. В порядку ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У зв'язку з вимогами вказаної статті [PERSON] повинна була довести обставину - якій іншій особі вона писала розписку, у якій конкретно особи, виходячи з змісту двох розписок, взяла у борг гроші / у розписках вказано, що взяла гроші /. При наявності такої особи, вона також скористалась своїм правом на повернення боргу від [PERSON] Саме по собі зазначення у розписці прізвища не відповідача, а прізвища іншої особи не тягне за собою недійсність розписки, адже така обставина не є підставою недійсності правочину згідно ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оригінали двох розписок є у [PERSON], були написані саме йому та саме у нього зберігалися увесь час. В порядку ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 2 коментованої статті містить норму щодо документів, які можуть підтверджувати укладання договору позики. До них ЦК відносить розписку або інший подібний борговий документ. Розписка, якщо вона знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання грошей позичальником. Посилання [PERSON] на те, що розписки у неї були викрадені [PERSON] є лише припущеннями. В матеріалах справи є заява в Жовтневий РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, в якій [PERSON] просить порушити кримінальну справу відносно [PERSON] В вказаній заяві [PERSON] вказала, що [PERSON], ймовірно, перебуваючи у [PERSON] вдома, скористався її короткотерміновою відсутністю в приміщенні, почав обшукувати його з метою викрадання майна, побачив розписки без зазначення імені позикодавця і вирішив заволодіти ними, щоб в майбутньому під зовнішнім виглядом законності заявити вимогу щодо передачі грошей / а. с. 13 / Ніяких рішень по перевірці вказаної заяви [PERSON] до суду не пред'явлено. Крім цього, суд не може погодитися з доводом [PERSON] проте, що на підставі написаних нею розписок неможливо визначити особу позикодавця. При цьому суд виходить з наступного. В одній із розписок [PERSON] вказує, що взяла в борг гроші саме у відповідача - « у [PERSON]». Припущення [PERSON] проте, що розписці вказане прізвище не відповідача, а іншої особи, а саме «[PERSON]» підлягає доказуванню, але ж в судовому засіданні [PERSON] не зверталась з клопотанням призначити відповідну експертизу з метою дійсно довести своє припущення, що в розписці вказане прізвище не відповідача, а іншої особи. Крім цього, боргові документи мають підтверджувати три обставини: по перше - факт отримання боржником грошей, по друге - точно визначений строк повернення грошей, по трете - наявність власноручного підпису боржника / позичальника /. Таким чином, враховуючі наведене, суд приходить до висновку, що розписки, в частині оформлення відповідають діючому законодавству, знаходились у [PERSON], який скористувався своїм правом і за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова суду повернув свій борг. Належних доказів для визнання вказаних розписок недійсними в судовому засіданні [PERSON] не наведено, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed