Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]Г про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на 1/2 частину квартирипосилаючись на те, що вона з 16 грудня 1995 року до 25 березня 2008 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] і сина [PERSON] [INFO], малолітній син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В період зареєстрованого шлюбу позивач та відповідач придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2004 року, яка була зареєстрована на ім'я [PERSON] Квартира чотирьохкімнатна, загальною площею 62,0 кв.м, жилою площею 45,4кв.м. Позивач вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] придбана в зареєстрованому шлюбі тому є об'єктом права спі\-льної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частках.У звязку з викладеним позивач просить суд визнати спірну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а також визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині квартири за кожним. 30 листопада 2016 року [PERSON] надала до суду додаткову позовну заяву про відновлення порушеного права та вселення в якій просила розглядати разом з первісно заявленими позовними вимогами до [PERSON] В додатковій позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що 04 жовтня 2006 року вона, як дружина - член сімї власника квартири [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (колишня Ленінська) смт. Куп'янськ-Вузловий, Харківської області з неповнолітньою на той час донькою [PERSON], [INFO]. Після народження 05 жовтня 2009 року сина [PERSON], він також був зареєстрований в спірній квартирі. Таким чином виникло право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (колишня Ленінська) сел. Куп'янськ-Вузловий, Харківської області. У 2014 році через неможливість сумісного проживання в квартирі внаслідок недостойної, неправомірної поведінки [PERSON] відносно позивача та їх дитини, [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] вимушена була тимчасово виїхати з квартири [ADDRESS] (колишня Ленінська) сел.. Куп'янськ-Вузловий, при цьому сторони домовилися про продаж спірної квартири, з тим, щоб кожний міг придбати собі ізольоване житло. Оскільки квартира до цього часу не продана, їхній неповнолітній син [PERSON] з 01 вересня 2016 року почав ходити до першого класу НВК №3 сел. Куп'янськ-Вузловий, та йому необхідні умови для проживання та навчання, а іншого житла у [PERSON] не має, тому вона повідомила відповідача, що вона з сином буду проживати в квартирі за місцем їхньої реєстрації. Однак, 14 листопада 2016 року в присутності комісії з представників Куп'янськ-Вузловської селищної ради та громадян, що проживають в їхньому будинку, відповідач відмовився надати [PERSON] ключ від вхідних дверей квартири та вселити її з дитиною в квартиру, про що був складений відповідний акт. До цього часу відповідач перешкоджає [PERSON] з сином [PERSON] користуватися житловим приміщенням та проживати в квартирі за місцем реєстрації. Позивач вважає дії [PERSON] неправомірними, оскільки у відповідності до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Крім того, [PERSON] вважає, що вони з відповідачем по справі мають рівні права по розпорядженню, володінню і користуванню спільним майном. На підставі викладеного [PERSON] змушена була звернутися до суду з позовом про відновлення права на користування квартирою №14 буд. №13 по вул.. Центральній та вселення з неповнолітнім сином у квартиру [ADDRESS]. 25 січня 2017 року [PERSON] подав зустрічний позов у якому зазначив, що [PERSON] також є споживачем комунальних послуг, води та газопостачання у квартирі [ADDRESS]. Оплату за споживання природного газу за період з січня 2014 року по вересень 2015 року здійснював [PERSON] особисто та сплатив 807 гривень 61 копійку, як і оплату за теплопостачання в сумі 575 гривень 20 копійок, оплату за теплопостачання за період з серпня 2014 року по листопада 2016 року в сумі 4336 гривень 55 копійок та оплату експлуатаційних витрат в сумі 2761 гривень за період з 01 січня 2014 року по листопада 2016 року. Таким чином [PERSON] особисто сплатив суму 8480 гривень 36 копійок за комунальні послуги та послуги з тепло, газопостачання в квартиру [ADDRESS]. В добровільному порядку [PERSON] не бажає сплатити [PERSON] суму 4240 гривень 18 копійок. На підставі викладеного [PERSON] просить суд зобовязати [PERSON] з урахуванням інтересів неповнолітнього сина, сплатити йому 1\\2 частину від сум, сплачених ним комунальних витрат. У судове засідання позивач-відповідач [PERSON] та її представник не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог та не заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] Крім того, [PERSON] уточнила свої позовні вимоги у яких відмовилася від вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви та не заперечували з приводу задоволення первісної позовної заяви [PERSON] Крім того, [PERSON] уточнив свої позовні вимоги у яких відмовився від стягнення витрат по сплаті судового збору. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 16 грудня 1995 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується ксерокопією запису про реєстрацію шлюбу у паспорті [PERSON] (а.с. 13). 25 березня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, зроблено відповідний актовий запис - №58, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін народилися спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками дітей записані сторони по даній цивільній справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтв про народження (а.с. 5-6). В період зареєстрованого шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2004 року (а.с. 7). Право власності на вищевказану спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується ксерокопією технічного паспорту на квартиру (а.с. 9-10). Довідкою керуючої компанії «Коменерго-Куп'янськ» від 07 листопада 2016 року №666 підтверджується той факт, що в квартирі [ADDRESS] (колишня Ленінська), сел. Купянськ-Вузловий, Харківської області зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 128-129). Комісією у складі представників Куп'янськ-Вузловської селищної ради та сусідів квартири [ADDRESS] (колишня Ленінська), сел. Купянськ-Вузловий, Харківської області було складено акт від 04 листопада 2016 року про те, що [PERSON] відмовився надати ключі від вхідної двері квартири №14 своїй колишній дружині [PERSON] мотивуючи тим, що вона за даною адресою не мешкає. На питання чи згоден він на вселення [PERSON] в спірну квартиру відповів відмовою (а.с. 130). Спільна донька сторін [PERSON] [INFO], зареєстрована та мешкає з 04 вересня 2013 року у гуртожитку Харківського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університету банківської справи» за адресою: м. Харків, проспект перемоги 55 (а.с. 131). Згідно наданих [PERSON] до суду ксерокопій квитанцій та розрахунків про оплату ним комунальних послуг за період з січня 2014 року по вересень 2015 року в квартирі [ADDRESS] витрати складають - 8480 гривень 36 копійок (а.с. 149-153). Згідно\~ст. 60 ЦК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормою\~ст. 60 СК України\~«майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності». Відповідно до\~ст. 61 СК України\~об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до\~ст. 69 СК України\~визнано право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до\~ст. 70 СК України\~«у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~«якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом». Як вбачається, «майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі» (ч. 1\~ст. 71 СК України); «неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними» (ч. 2\~ст. 71 СК України). Згідно ч.3\~ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі викладеного, враховуючи, що спірна квартира була придбана у період шлюбу за спільні кошти, що підтверджується заявою [PERSON] зареєстрованою державним нотаріусом [PERSON], якою вона давала згоду чоловіку на заставу спірної квартири, в якій зазначено, що спірна квартира №14 була придбана на спільні кошти чоловіка та дружини під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого майна під час шлюбу, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так-як набута на підставі договору купівлі-продажу під час їх шлюбу, а отже позивач [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя має право на 1/2 частину квартири. Також, у суду відсутні істотні обставини, які б могли послужити підставою для відступу від рівності часток чоловіка чи жінки у праві спільної сумісної власності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У звязку з визнанням [PERSON] зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку, що витрати за спільне користування комунальними послугами у спірній квартирі, які в свою чергу сплатив [PERSON], підлягають поділу між сторонами по справі. Тим самим суд задовольняє зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Стосовно усунення перешкод у користування спірною квартирою, то судом встановлено наступне. Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В такому випадку дії [PERSON] по відношенню до [PERSON] під час відмови надати їй ключі від вхідних дверей спірної квартири судом визнані протиправними у звязку з чим права [PERSON] на володіння та користування часткою своєї особистої власності потребують судовому захисту, шляхом задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відновлення порушеного права [PERSON] на вселення її з неповнолітнім сином [PERSON] у спірну квартиру. Судом було встановлено, що спірна квартира була придбана подружжям у шлюбі і є їх спільною власністю. Крім того, сторони визнали позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення. На підставі з'ясованих обставин викладених у позовних заявах, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про задоволення уточненого позову та уточненого зустрічного позову.

Outcome: approved