Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], до [PERSON] як законного представника неповнолітніх [PERSON], [PERSON], до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи відділу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення з квартири [ADDRESS], в якому просить суд виселити відповідачів та осіб, проживаючих разом з ними, з квартири [ADDRESS]. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 22 липня 2010 року розглянуто позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Першої державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Даним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 108\~575 гривень, отримані за договором купівлі-продажу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2015 року рішення Малиновського районного суду залишено без змін. На виконання рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 22 липня 2010 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 29.10.2015 року право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON]. Однак за останній період коли спір розглядався в апеляційному суді, відповідачка [PERSON] заселилася та проживає у спірній квартирі разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON]. Крім цих осіб в квартирі проживають та зареєстровані [PERSON] рідний брат відповідачки, [PERSON] мати відповідачки. Крім цього у належній позивачці квартирі, періодично разом із з відповідачам проживають різні сторонні особи, які як і відповідачі відмовляються виселятися у добровільному порядку, що стало причиною для звернення [PERSON] з вказаним позовом до суду. Оскільки відповідачі відмовляються виселятися з квартири та чинять позивачці перешкоди в користуванні власністю, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. В судове засідання 01.09.2016 року представниця позивачки [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у уточненій позовній заяві, справу розглянути в її відсутності. Відповідачка [PERSON], яка викликалася в судові засідання як відповідачка особисто і як законний представник малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Причини неявки суду не повідомила. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не зявилася, про час та розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписки про отримання судових повісток. 20.07.2016 року до канцелярії суду подана заява представника відповідачки [PERSON] [PERSON] про відкладення справи призначеної до розгляду на 21.07.2016 року у вязку з його зайнятістю у іншому процесі. 31.08.2016 року до канцелярії суду подана заява [PERSON] про відкладення справи, у звязку з зайнятістю її представника [PERSON] в іншому процесі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, підлягають задоволенню з наступних підстав, що до зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 6-1269, а 28.11.2007 року у встановленому законом порядку зареєстрований [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» (реєстровий номер № 6819972). 04.08.2008 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання. [PERSON] предявила зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсним. Рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 22 липня 2010 року задоволено зустрічний позов [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 3 розташованої по вулиці Генерала Ватутіна, 11 в м. Одесі від 20.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 6-1269, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 108575 гривень отримані за договором купівлі-продажу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2015 року рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 22.07.2010 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивачка надала суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, про реєстрацію права власності індексний № 29932480 від 07.06.2016 року, виданий Держаним підприємством «Центр обслуговування громадян», в якому вказано: Актуальна інформація про державну реєстрацію права власності, а саме: номер запису про право власності: 14847658, Власниця [PERSON]; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 934760451101 дата та час державної реєстрації 01.06.2016 17:22:14, Державний реєстратор: [PERSON], Державне підприємство «Центр обслуговування громадян», Одеська область. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 8-3397, вданий 03.08.2004, видавник: ДН Першої Одеської ДНК [PERSON] Розмір частки: 1/1. В своєму позові [PERSON] вказувала, що їй стало відомо про проживання відповідачів у належній їй квартирі, які зареєструвалися та заселилися у спірну квартиру після того як апеляційний суд Одеської області 29 жовтня 2015 року залишив в силі рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 22 липня 2010 року, яким спірна квартира була повернута у власність позивачки. З довідки (виписки із домової книги про склад родини та реєстрацію) № 2119 від 08.06.2016 року, виданій дільницею №4 КП ЖКС «Хмельницький», вбачається, що у квартирі № 3 по вулиці Генерала Ватутіна зареєстровані та постійно проживають: [PERSON] відповідальний, [INFO] з 30.10.2015 року; [PERSON] брат, [INFO], з 06.06.2014 року; [PERSON] мати, [INFO] з 30.10.2015 року; [PERSON] дочка, [INFO] з 30.10.2015 року; [PERSON], [INFO], з 30.10.2015 року. Таким чином, проаналізувавши документи викладені вище у мотивувальній частині рішення, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів [PERSON], її неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], і усіх інших осіб що мешкають разом з ними, з огляду на наступне. Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.ч.1-2 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів\~\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право,\~\~ або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Матеріалами справи встановлено, що саме позивачка [PERSON] є власницею спірної квартири, а право власності [PERSON] скасовано на підставі судових рішень. Наведе свідчить про те, що позивачка, як власниця житла, має право на виселення відповідачки [PERSON] ([PERSON]) з квартири, разом з особами, що мешкають з нею, зі зняттям її з реєстраційного обліку, як такої, що в силу закону втратила право користування житлом. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] малолітні діти відповідачки [PERSON], а також відповідачі [PERSON], [PERSON] вселилися у квартиру [ADDRESS] у 2015 році зі згоди колишнього власника квартири [PERSON]. На даний час єдиною власницею спірного житла є [PERSON], право власності якої виникло та зареєстровано у встановленому законом порядку, а відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами сімї [PERSON], що ніким не оспорюється, навпаки підтверджується довідкою про склад сімї та прописку. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені на користування житлом. Права відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачами. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачка [PERSON] є власницею квартири, права якої поновлено в судовому порядку, яка не давала згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають в ній зі згоди колишнього власника, право власності якого припинено, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині зобовязання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити позивачці перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення їх з квартири [PERSON], з підстав передбачених статями 98,116,168 ЖК, оскільки після того, як особа до якої вони вселилася позбулася права власності, вони стали тимчасовими жильцями. Стосовно вимог позивачки щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд дійшов наступних висновків. Відповідно до Закону України від 11.12.2003 року № 1382 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення про виселення особи з житлового приміщення. Таким чином рішення суду про виселення особи житлового приміщення є підставою для зняття даної особи з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial