Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 12.10.2002 року в виконавчому комітеті Горішньослобідської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя у сторін не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Через постійні суперечки та конфлікти подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде. Крім цього відповідач зловживає спиртними напоями, принижує та ображає позивачку, піднімає на неї руку. Шлюбні відносини між сторонами припинені, перебування в шлюбі суперечить як інтересам позивачки так і дітей. Позивачка має намір створити нову сімю. Спору щодо поділу спільно нажитого майна немає. А тому, просила шлюб розірвати, дітей після розірвання шлюбу залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Позивачка в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила задоволити (а.с.35). Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив щодо їх задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.28). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №176016, сторони 12.10.2002 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Горішньослобідської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, про що складено актовий запис за № 4 (а.с. 3). Від даного шлюбу у подружжя народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-6). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12.10.2002 року у виконавчому комітеті Горішньослобідської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, про що складено актовий запис за № 4 слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про залишення неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу на проживання з матірю, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки, [PERSON], [INFO] на даний час виповнилось 14 років, то вона вправі самостійно визначати своє місце проживання. Спору щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] між сторонами немає, так як вони в добровільному порядку узгодили, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу залишиться на проживання з матірю. З огляду на вищевикладене вказана позовна вимога підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного, прізвище [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України, ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed