Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої доводи мотивувала тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Разом з позивачкою у квартирі проживає та зареєстрований її онук - [PERSON]. 18 грудня 2007 року за письмовою згодою позивачки, [PERSON] було зареєстровано за цією же адресою. Вселяючи [PERSON] в квартиру та укладаючи з нею договір найму житлового приміщення, позивачка сподівалась на те, що вона буде допомагати у веденні спільного господарства, оплачувати комунальні послуги. Однак відповідачка починаючи з 2009 року стала вести асоціальний, розгульний спосіб життя, псувати орендоване майно, відмовилася виконувати взяті на себе зобов'язання, пов'язані з утримання житлового приміщення та оплатою комунальних послуг. На початку 2013 року на вимогу позивачки договір найму житлового приміщення був розірваний, після чого відповідачка віддала ключі від квартири та залишила її. На даний час сторони ніяких стосунків не підтримують. Майна, яке б належало відповідачці у квартирі також не має, де на теперішній час вона проживає позивачці не відомо. Однак відповідачка залишається зареєстрованою у квартирі. Зазначена обставина перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні власністю. Позивачка позбавлена можливості розпорядитися квартирою, несе тягар додаткових витрат на оплату комунальних платежів. З урахуванням наведеного, на підставі ст.391 ЦК України, позивачка просить усунути порушення її права власності шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою. Позивачка в судове засідання не з'явила ся, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка також в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. На підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно з положеннями ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, зазначених та доведених ним обставин. Судом встановлено, що позивачці належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно з довідкою КП ЖЕО Центрального району м. Сімферополя та особового рахунку [NUMBER] у квартирі позивачки зареєстровані її онук [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а.с.14-15). Судом встановлено, що єдиним юридичним власником зазначеної квартири є [PERSON] Непорушність прав власника на володіння і користування своїм майном передбачена ч.4 ст.41 Конституції України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст.383 ЦК України містить положення про те, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України також передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином, право власності, яке є основним з речових прав, не залежить від суб'єктивної волі інших осіб та підлягає беззаперечному захисту від будь-яких порушень та обмежень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень, в тому числі не пов'язаних із позбавленням права володіння. Як вбачається із довідки КП ЖЕО Центрального району м. Сімферополя та особового рахунку [NUMBER] у квартирі позивачки зареєстровані її онук [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а.с.14-15). Згідно зі ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт реєстрації відповідачки у квартирі перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися своєю власністю. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ту обставину, що позивачка позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимогами про втрату відповідачкою [PERSON] права користування квартирою з підстав, передбачених ст.405 ЦК України, ст.71,72,116,156 ЖК України, з метою захисту законних прав позивачки, суд вважає, що іншим шляхом, ніж тим, про який ставиться питання в позові, захистити права [PERSON] як єдиного власника квартири на вільне користування та розпорядження нею не можливо. Положення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод захищають традиційну концепцію власності, що включає в себе рухоме та нерухоме майно, права, що випливають із взаємовідносин між приватними особами. Виходячи з концепції власності, що вбачається із рішень Європейського суду з прав людини, яка поширюється на «законні сподівання» та «свідчення» (підтвердження) права власності і, враховуючи наведений підхід до захисту права власності, суд вважає, що відповідач дійсно порушує принцип обґрунтованих сподівань позивачки на розпорядження своїм майном на власний розсуд. Доводи позивачки про те, що відповідачка [PERSON] більше року не мешкає в її квартирі будучи в неї зареєстрованою, будь-якими доказами не спростовані та фактично підтверджуються конвертом з позовом та повісткою до суду, який, будучи направленим за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, повернувся із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.24). Крім того, як вбачається із акту сусідів по будинку, підписи яких завірені заступником Начальника ЖЕУ, останні підтвердили, що більш ніж один рік не бачать у квартирі відповідачку (а.с.16). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Оскільки відповідачка, будучи зареєстрованою у квартирі, але фактично не проживаючи в неї, чинить перешкоди позивачці у користуванні та розпорядженні її власністю. Позивачка позбавлена можливості розпорядитися квартирою, несе тягар додаткових витрат на оплату комунальних платежів. У зв'язку з цим, порушені права [PERSON] як власника квартири підлягають судовому захисту. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved