Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], але фактично вихованням дитини вони не займаються, матеріально дитину не забезпечують, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з нею, вона виховує дитину, взяті на себе обов'язки виконує сумлінно. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON]батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте представник позивача [PERSON] надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надали. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 22 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 18 жовтня 2002 року зроблено відповідний запис № 19. Згідно картки платників податків, [PERSON], [INFO], отримав номер облікової картки платника податків - [NUMBER], який зареєстровано у Державному реєстрі 11 жовтня 2011 року. Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочинів передбачених ст. 289 ч.2, ст. 358 ч.3, ст. 358 ч.4 ст. 15 ч.2, 190 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України та призначено покарання: за ст. 289 ч.2 УК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 3 років позбавлення свободи без конфіскації майна; за ст. 358 ч.3 КК України у вигляді 1 року позбавлення свободи; за ст. 358 ч.4 КК України у вигляді 3 місяців арешту; за ст. 15 ч.2, 190 ч.2 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ст. 190 ч.2 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю з вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 09.07.2007 року шляхом часткового складання призначеного покарання у вигляді 1 місяця позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у відношенні [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити попередньою - підписку про невиїзд. Строк відбуття покарання відраховувати з моменту фактичного затримання (а.с. 8-13). Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2012 року виправлено описку в резолютивній частині вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2017 року за обвинуваченням [PERSON] в частині написання по батькові, замість «Семенівна» вказано «Василівна», а саме вважати вірним: Визнати винною [PERSON], [INFO] у скоєнні злочинів передбачених ст. 289 ч.2, ст. 358 ч.3, ст. 358 ч.4, ст. 15 ч.2, 190 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України та призначити покарання: за ст. 289 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ст. 358 ч.3 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ст. 358 ч.4 КК України у вигляді 3 місяців арешту; за ст. 15 ч.2, 190 ч.2 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ст. 190 ч.2 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 9 липня 2007 року шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у розмірі 1 місяця позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити попереднім - підписку про невиїзд. Стром відбуття покарання [PERSON] відраховувати з моменту фактичного затримання (а.с. 14). Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2017 року, [PERSON] визнано винним за ст. 263 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення свободи. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 27.10.2009 року [PERSON] остаточно призначити покарання - три роки і один місяць позбавлення волі. Запобіжний захід [PERSON] залишено попередній - тримання під вартою. Строк відбуття покарання [PERSON] відраховувати з 1 вересня 2017 року, як вказано в протоколі затримання на підставі ст. 115 КПК України. Речові докази: автомобіль [NUMBER], переданий на відповідальне зберігання [PERSON] - повернути власнику; частини об'єктів дослідження з холостими пробками гранат, різні металеві предмети вагою 30 кг, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Мелітопольського ГО ГУМВС - знищити. Акт знищення вибухонебезпечних матеріальних доказів № 18/475 від 18.09.2012 року - залишити в матеріалах кримінального справи (а.с. 15-16). Розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 281 від 18 листопада 2013 року, надано [PERSON], [INFO], який народився в с. Плодородне Михайлівського району Запорізької області, статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 7). Розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 51 від 3 лютого 2014 року, встановлено опіку над малолітнім [PERSON], [INFO]. Призначено [PERSON], 1954 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS], опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до довідки характеристики учня 7-Б класу ЗЗОШ № 49, [PERSON] навчається в школі з першого класу. За час навчання проявив себе як здібний учень. [PERSON] постійно готує домашнє завдання, активно працює на уроках. Хлопець багато читає, має широке коло знань. Приймає активну участь у всіх шкільних заходах, завжди проявляє ініціативу. [PERSON] - це чесна, порядна, відповідальна людина. По характеру спокійний. Має багато друзів в класі, користується великим авторитетом в класі. Опікун [PERSON] приділяє багато уваги вихованню дитини: завжди відвідує батьківські збори, слідкує за станом здоров'я, дитина завжди чиста, охайна, доглянута. Батьки [PERSON] за час навчання в школі не з'являлись, вихованням не займаються (а.с. 17). Згідно довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 49 Запорізької міської ради Запорізької області № 70 від 27 березня 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно навчається ЗЗОШ № 49 в 7-Б класі. Батько дитини - [PERSON] зі слів класного керівника [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає, до школи не приходив (а.с. 19). Згідно довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 49 Запорізької міської ради Запорізької області № 121 від 23 травня 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно навчається ЗЗОШ № 49 в 7-Б класі. Мати дитини - [PERSON] зі слів класного керівника [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає, до школи не приходила (а.с. 18). Згідно висновку служби у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 3 липня 2017 року № 03-34/0346 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 40). Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає. В матеріалах справи є наявні чисельні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення батьків від виконання своїх обов'язків. Характер поведінки відповідачів, їх особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни їх ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам батьків, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідачів батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON], маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своєї дитини, не вчиняють відповідних дій, свідомо ухиляються від виконання обов'язків по вихованню дитини, а саме: не проявляють до неї ніякої батьківської турботи, не займаються вихованням, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідачів від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, вони мають право бути поновленими у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст. 169 СК України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не надають матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча згідно вимог СК України має це робити. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved