Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом 13.03.2020 року, яка була уточнена 17.04.2020 року в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований в Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №852 від 12.09.2015 року; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовує тим, що вона з [PERSON] 12.09.2015 року уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Стосунки у сторін погіршились влітку 2018 року, оскільки вона була вагітною, то вони з чоловіком вирішили, що будуть працювати над стосунками та заради дитини, що мала народитись, зберегти шлюб. Неодноразові спроби покращити стосунки, досягти примирення та порозуміння не дали позитивних результатів. Відтак примирення між ними неможливо. Фактично стосунки між ними припинені в серпні 2019 року та вони стали проживати окремо. З чоловіком ведуть окремий спосіб життя та господарства. Вона не має наміру зберегти шлюб та подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Крім того, вона пропонувала відповідачеві укласти договір про те, з ким буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме той з батьків, хто буде проживати окремо від дитини, визначити всі умови необхідні для її повноцінного розвитку. Однак, [PERSON] відмовився укладати вказаний договір. Таким чином, оскільки між ними не вирішено спір щодо місце проживання дитини у добровільному порядку вона звертається до суду з вказаним позовом. Їх спільна донька проживає з нею в орендованій двокімнатній квартирі площею 47,6 кв.м. за адресою : [ADDRESS] . Для дитини створені усі необхідні умови для повноцінного, різнобічного розвитку. Перешкод у реалізації [PERSON] своїх батьківських прав вона не вчиняє. Періодично чоловік навідує дитину, фактично 1-2 раз на місяць. Інколи між ними виникають конфлікти та батько дитини вимагає віддати йому доньку та вони самостійно не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання дитини. 10.0.42020 року службою у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради здійснено обстеження умов проживання, згідно з якого: у помешканні створено належні умови проживання для дитини. Вона є лікарем стоматологом та отримує дохід та в змозі здійснювати догляд за дитиною. На її думку, по відношенню до своєї доньки, [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов`язки. Також, у відповідача є дитина від першого шлюбу, сина,я кий також проживає з матір`ю та сплачує аліменти на утримання сина та більше ніяких відносин не підтримує з ним. У такій же ситуації опинилась вона, коли [PERSON] вважає, що піклуватись про доньку, проводити з нею час, займатися її вихованням та утриманням він буде тоді, коли йому зручно. Ухвалою суду від 21.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів судом не вживались. Від позивача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити. Від відповідача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у м. Кривому Розі ради, правом присутності не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 12.09.2015 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №611. В період шлюбно-сімейних стосунків у сторін народилась: донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.01.2015 року. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено в серпні 2019 року, спільне господарство не ведуть, мешкають за різними адресами. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, згідно з ст.110 СК України. У силу вимог ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та їх доньки, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач - не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам та доньки, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення в підготовчому провадженні із задоволенням позовних вимог [PERSON] та розірванням шлюбу, зареєстрованого між нею та [PERSON] 12.09.2015 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №852 (а.с. 8). Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб слідує, що під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд враховуючи заяву останньої, вважає за доцільне залишити без змін. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, щодо конфлікту між батьками та припинення їх стосунків сім`я проживала разом, а після розлучення в позасудовому порядку вирішити питання, з ким проживатиме донька вони не можуть. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що протягом останнього часу відповідач [PERSON] не виконує належним чином батьківських обов`язків та у досудовому порядку вирішити конфлікт сторони не взмозі. З метою забезпечення якнайкращих інтересів доньки вона просить визначити її місце проживання з нею як матір`ю. Таким чином, суд приходить до висновку про дійсність спору між сторонами стосовно визначення місця проживання доньки, оскільки вчинювані ними дії, характер поведінки, ставлення до доньки та виконання батьківських обов`язків в своїй сукупності є свідченням наявності між сторонами неузгоджень щодо визначення місця проживання доньки, яке за даних обставин необхідно визначити в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст.157 СК України, ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що на даний час [PERSON] проживає з малолітньою донькою [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру згідно з умовами Договору оренди квартири від 12.08.2019 року [PERSON] орендує (а.с. 28). Як вбачається з акта обстеження умов проживання від 10.04.2020 року (а.с. 29) у помешкання створено належні умови для проживання та розвитку дитини, окрема кімната для дитини оснащена - дитячим ліжком, ліжком для матері, двома комодами, комодом з дитячим одягом, шафою, телевізором, залу обладнано під дитячу ігрову з великою кількістю іграшок, продукти харчування - згідно віку дитини. В розумінні положень ст.160 СК України в контексті суті поняття «місце проживання» відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», місце проживання дитини у віці від 10 до 14 років є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною і батьками, оскільки в такому віці дитина хоча і вправі висловлювати свою думку з цього приводу, однак її думка не має вирішального значення. Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може знешкодити розвиткові дитини. Судовим розглядом справи встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності - стоматологічна практика (а.с. 30-31). У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання доньки разом з матір`ю [PERSON] . Натомість доведеність в ході судового розгляду наявності між сторонами ускладнених міжособистісних стосунків, які відображаються на доньці. Таким чином,враховуючи визнання позовних вимог [PERSON] суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 840,80 грн., а інші 50% (840,80 грн. відповідно) - повернути позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved