Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири, усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що з 25 грудня 1992 року по 10 вересня 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час сумісного проживання було придбано нерухоме майно: квартира [ADDRESS], яка куплена за спільні гроші, а тому позивачці належить ? частина вказаної квартири. Оскільки відповідач не визнає її право на вказану частку квартири, вона вимушена звернутися до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Також [PERSON] вказує що за час шлюбу сторонами придбане рухоме майно, а саме: кухонні меблі (3,5 погонних метрів, з натурального дерева 2003-2004 року виготовлення) вартістю 15277,67 гривень, духовка вартістю 4113,21 гривень, варочна поверхня вартістю 1527,76 гривень, витяжка вартістю 1410,24 гривні, мийка 1175,20 гривень, кухонний гарнітур (стіл та 4 стільці) вартістю 4700,82 гривні, холодильник 2-х камерний «Gram» (Electrolux) 3800 гривень, спальний гарнітур (шафа, ліжко з ортопедичним матрацом виробництва Румунії) 13514,86 гривень, ліжко (виробництво Польщі з ортопедичним матрацом) 1000 гривень, шафа вбудована 4500 гривень, мякий куточок (2007-2008 року випуску) вартістю 17628,08 гривень, стінка вітрина, виробництво Італії, 2007 -2008 року випуску 11750,05 гривень, кондиціонер 2007 року випуску вартістю 4113,21 гривень, шафа вбудована (прихожа) 9989,24 гривні, телевізор «Toshiba» 2008 року випуску вартістю 7800 гривень, телевізор «Panasonik» 2008 року випуску 1300 гривень, пральна машина «Privileg», 2001 року випуску вартістю 2938,01 гривень, холодильник морозильник «Indesit», 2011 року випуску вартістю 1999 гривень, пральна машина «Electrolux», 2008 року випуску, вартістю 1509,00 гривень, газова плита «Hansa», 2011 року вартістю 2499,06 гривень, мякі кухонні меблі які складаються з двох табуретів, вартістю пропорційною 100 доларів США, меблі «Прихожа» вартістю пропорційною 150 доларів США, тумба кухонна з накладеною мийкою вартістю пропорційною -55 доларів США. Просить поділити рухоме майно, придбане за час шлюбу, виділивши їй у користування: частину кухонних меблів (1,3 погонних метрів з натурального дерева, 2003-2004 року виготовлення), холодильник «Indesit», пральну машину «Privileg», газову плиту «Hansa», мякі кухонні меблі (2 табурети), меблі «Прихожа», тумбу кухонну з накладною мийкою, телевізор «Panasonic», вбудовану шафу-купе виробництва Польща, стінку-вітрину виробництва Італії. Все інше рухоме майно [PERSON] просить виділити у користування [PERSON]. Позивачка вказує, що після припинення шлюбних відносин у них з відповідачем стосунки не склалися, погіршення взаємовідносин привели до того, що вона вимушена була переїхати проживати до квартири за адресою вулиця Овідіопольська дорога, 3 в м. Одесі, яка належить їй особисто. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні права користування їхньою спільною квартирою по вулиці 109, по вулиці Щорса, 144/2 в м. Одесі, що стало приводом для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом її примусового вселення до цієї квартири, встановлення порядку користування квартирою відповідно до якого: житлову кімнату позначену у технічному паспорті під № 3 площею 11,9 кв.м, [PERSON] просить виділити їй у користування, житлову кімнату, позначену в технічному паспорті під № 7 площею 10,9 кв.м, та вбудовану шафу позначену під № 6 площею 0,5 кв.м, залишити в користуванні [PERSON], приміщення, які позначені в технічному паспорті, під № 8- житлова кімната 18,1 кв.м, під № 2 кухня площею 9,1 кв.м, під № 5 ванна кімната площею 2,9 кв.м, під № 4 туалет площею 1,2 кв.м, під № 1 коридор площею 9,7 кв.м, залишити в спільному користуванні. Частково погоджуючись з позовними вимогами, відповідач подав зустрічний позов про розподіл як нерухомого так і рухомого майна. Зустрічний позов неодноразово уточнювався, в остаточній редакції зустрічного позову [PERSON] не оспорював, кількість та ціну обєктів рухомого майна, які підлягають поділу, просив розподілити рухоме майно, виділивши йому в користування: кухонні меблі (2,5 погонних метрів з натурального дерева, 2003-2004 року виготовлення), вбудовані в кухонні меблі техніку: духовку; варочну поверхню; витяжку; мийку; холодильник двохкамерний «Gram» (Electrolux); пральну машину «Electrolux», телевізор «Toshiba» 37», ліжко (виробництво Польщі з ортопедичним матрацом), кухонний гарнітур (стіл та 4 стільці з натурального дерева 2006-2007 року виготовлення), спальний гарнітур (шафа, ліжко з ортопедичним матрацом виробництва Румунії), мякий куточок (2007-2008 року виготовлення), кондиціонер, стінку-вітрину виробництва Італії. Інше майно залишити в користуванні [PERSON] У зустрічному позові [PERSON] також заперечував проти повного задоволення позовних вимог в частині поділу нерухомого майна квартири [ADDRESS], яка хоча і куплена в період шлюбу зі [PERSON], однак частину грошей на придбання цієї квартири у розмірі 6000 доларів США йому подарував батько, тому він визнає за [PERSON] право на 1/4 частину вказаної квартири. Проти задоволення позову в частині усунення перешкод у користуванні власністю та вселення [PERSON] не заперечував, хоча вказував, що ніяких перешкод позивачці у користуванні цією квартирою не чиняться, тому підстав для примусового вселення не має. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] в частині встановлення порядку користування квартирою № 109 по вулиці Щорса, 144/2 в м. Одесі, вказував, що проти порядку який пропонує [PERSON], тому що він також хоче щоб йому виділили в користування ту ж саму житлову кімнату, яку хоче [PERSON], а враховуючи, що його доля є більшою, то він має пріоритетне право на обрання кімнати у спірній квартирі. В судовому засіданні представник [PERSON] позов своєї довіритель ниці підтримав з підстав викладених у позовній заяві, та у уточненій позовній заяві, пояснивши суду, що між сторонами після розлучення склалися складні стосунки, тому сторони не в змозі добровільно вирішити питання розподілу як нерухомого та і рухового майна, визначення порядку користування квартирою, оскільки відповідач перешкоджає [PERSON] проживати у вказаній квартирі. Вимоги щодо розподілу майна представник позивачки підтримав, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, в задоволені зустрічного позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнавали частково, просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, а саме визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], розподілити рухоме майно, що набуте за час шлюбу з врахуванням варіанту поділу, запропонованому їхньою стороною. Проти прийняття рішення про вселення [PERSON] у вказану квартиру не заперечували. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] також підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справі встановлені наступні обставини та відповідні обставини справи та відповідні правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1992 року по 10.09.2013 рік. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 19.05.2000 року, [PERSON], діюча від себе особисто ті від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір укладено та зареєстровано на Одеській Товарній Біржі. Право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» під № 364пр. сторінка 90 р. 427. З цих підстав суд приходить до висновку, що за час шлюбу сторонами була куплена квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю з'ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами тощо. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] зазначив, що ця квартира дійсно була придбана ними під час шлюбу, але частину коштів на її придбання були надані його батьком. Як на підставу та єдиний доказ цих заперечень посилався тільки на свої особисті пояснення. Суд критично ставиться до правої позиції [PERSON] та його представника, що частка у спірній квартирі, яка належить [PERSON], становить не 1/2 частину квартири, а 1/4 вказаної квартири, тому що на підставі тільки пояснення сторони по справі суд не може прийняти рішення на користь цієї сторони, а обставини які стосуються предмету доказування, повинні бути підтверджені певними засобами доказування. Відповідно до ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільного сумісного права власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ст.392 ЦК України визначено, що для усування усіляких сумнівів щодо існування права власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою стороною. Таким чином, встановивши під час розгляду справи невизнання відповідачем [PERSON] права власності позивачки [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], суд дійшов до висновку, що за [PERSON] повинно бути визнано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] корпус 2 в м. Одесі. В судовому засіданні встановлено та фактично не оспорюється сторонами, що за час шлюбу ними було придбане наступне рухоме майно, яке є наявним на час припинення шлюбних відносин між сторонами та підлягає поділу, а саме: кухонні меблі (3,5 погонних метрів, з натурального дерева 2003-2004 року виготовлення) вартістю 15277,67 гривень, духовка вартістю 4113,21 гривень, варочна поверхня вартістю 1527,76 гривень, витяжка вартістю 1410,24 гривні, мийка 1175,20 гривень, кухонний гарнітур (стіл та 4 стільці) вартістю 4700,82 гривні, холодильник 2-х камерний «Gram» (Electrolux) 3800 гривень, спальний гарнітур (шафа, ліжко з ортопедичним матрацом виробництва Румунії) 13514,86 гривень, ліжко (виробництво Польщі з ортопедичним матрацом) 1000 гривень, шафа вбудована 4500 гривень, мякий куточок (2007-2008 року випуску) вартістю 17628,08 гривень, стінка вітрина, виробництво Італії, 2007 -2008 року випуску 11750,05 гривень, кондиціонер 2007 року випуску вартістю 4113,21 гривень, шафа вбудована (прихожа) 9989,24 гривні, телевізор «Toshiba» 2008 року випуску вартістю 7800 гривень, телевізор «Panasonik» 2008 року випуску 1300 гривень, пральна машина «Privileg», 2001 року випуску вартістю 2938,01 гривень, холодильник морозильник «Indesit», 2011 року випуску вартістю 1999 гривень, пральна машина «Electrolux», 2008 року випуску, вартістю 1509,00 гривень, газова плита «Hansa», 2011 року вартістю 2499,06 гривень, мякі кухонні меблі які складаються з двох табуретів, вартістю пропорційною 100 доларів США, меблі « Прихожа» вартістю пропорційною 150 доларів США, тумбу кухонну з накладеною мийкою вартістю пропорційною 55 доларів США. В контексті статей 60, 68, 70 СК України загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя. В судовому засіданні також встановлено і не заперечувалося всіма учасниками процесу, що [PERSON] після припинення шлюбних відносин з [PERSON] переїхала проживати до [INFO], 3 м. Одесі, де мешкає і до наступного часу. У квартирі по вулиці Овідіопольська дорога,3 знаходиться частина рухомого майна, що було придбане подружжям в період шлюбу. В останній редакції уточненого позову [PERSON] позивачка вказувала, що фактично просить виділити їй в користування те рухоме майно, яке знаходиться в квартирі по вулиці Овідіопольська дорога, 3, окрім деяких обєктів, які розташовані в квартирі яка також є обєктом поділу майна по даній справі. Сторони в основному узгодили варіанти поділу майна, за виключенням одного обєкту стінки вітрини, виробництво Італії, 2007 -2008 року випуску, яка знаходиться в квартирі по вулиці Щорса, 144/2. Представник відповідача в судовому засіданні отримавши уточнений позов [PERSON] в частині поділу рухомого майна, погодився з переліком обєктів, зазначених в позові, їх ціною, погодившись, що ці предмети є наявними на час припинення шлюбних відносин, а значить мають бути поділені між ними. Представник відповідача погодився з варіантом поділу майна запропонованого [PERSON], наполягав тільки на виділенні його довірителю замість запропонованої стороною [PERSON] шафи вбудованої (прихожа) вартістю пропорційною 850 доларів США, яка знаходиться в квартирі по вулиці Щорса,144/2 в м. Одесі, стінки-вітрини виробництва Італія вартістю пропорційною 1000 доларів США, яка також знаходиться в цієї квартирі. Проти виділення йому інших обєктів нерухомого майна за варіантом як запропонувала позивачка, не заперечував. Враховуючи визнання зазначених обставин сторонами та їхніми представниками, а також те, що деяким рухомим майном сторони користуються окремо тривалий час, суд вважає за доцільним в порядку поділу майна подружжя виділити у користуванні [PERSON] наступне майно подружжя, а саме: кухонні меблі (1,3 погонних метрів з натурального дерева, 2003-2004 року виготовлення), холодильник «Indesit», пральну машину «Privileg», газову плиту «Hansa», мякі кухонні меблі (2 табурети), меблі «Прихожа», тумбу кухонну з накладною мийкою, телевізор «Panasonic», вбудовану шафу-купе виробництва Польща, стінку-вітрину виробництва Італії. В користування [PERSON] судом виділяється: кухонні меблі (2,5 погонних метрів з натурального дерева, 2003-2004 року виготовлення), вбудовані в кухонні меблі техніку: духовку; варочну поверхню; витяжку; мийку; холодильник двохкамерний «Gram» (Electrolux); пральну машину «Electrolux», телевізор «Toshiba» 37», ліжко (виробництво Польщі з ортопедичним матрацом), кухонний гарнітур (стіл та 4 стільці з натурального дерева 2006-2007 року виготовлення), спальний гарнітур (шафа, ліжко з ортопедичним матрацом виробництва Румунії), мякий куточок (2007-2008 року виготовлення), кондиціонер, шафу вбудовану (прихожа). При поділі рухомого майна судом не прийняті до уваги вимоги [PERSON] в частині виділення йому стінки-вітрини виробництва Італія, замість запропонованої [PERSON] шафи вбудованої (прихожа), з огляду на те, що вказані обєкти приблизно однієї вартості, однак шафа (прихожа) вбудована саме в квартирі [ADDRESS], де на даний час постійно проживає тільки [PERSON] Судом враховується, що [PERSON] може розпоряджатися виділеним їй рухомими майном, вивозити його з вказаної квартири, а демонтаж вбудованої шафи фактично приведе до знецінення даної речі. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, встановлення порядку користування квартирою, суд дійшов наступних висновків. В ході розгляду даної справи встановлено та підтверджено доказами викладеними вище у мотивувальній частині рішення, що [PERSON] являється повноправною власницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] корпус 2 в м. Одесі. Тобто зазначена квартира належить позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статями 383 ч.1 ЦК України та 150 ч.1 ЖК України передбачено право власника квартири використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сімї. Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 02 липня 2015 року представник [PERSON] подав суду заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій не заперечував проти позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення до спірної квартири. Суд погоджується з такою правовою позицією сторони відповідача, тому що в своїх запереченнях на позов він вказував, що ці вимоги є передчасними, та як за позивачкою ще не визнано право власності на будь-яку частку квартири. Крім того в судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував, що з січня 2013 року [PERSON] не проживає у вказаній квартирі за ініціативою [PERSON], [PERSON] змінив замки у вхідних дверях до квартири, дублікати ключів [PERSON] не надавав. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом її вселення у квартиру № 109 житлового будинку № 144/2 по вулиці Щорса в м. Одесі. Відповідно до технічного паспорту від 14.04.2000 року квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат площею 11,9 кв.м, 10,9 кв.м, 18,1 кв.м, туалету площею 1,2 кв.м, 5-санвузлу площею 2,9 кв.м, 6 вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, коридору площею 9,7 кв.м, кухні площею 9,1 кв.м. Загальна площі квартири складає 66,4 кв.м, жила 40,9 кв.м. Позивачка просила встановити порядок користування спірною квартирою, оскільки відповідач перешкоджає їй у доступі до квартири. В ході розгляду справи судом призначалася судово-будівельна експертиза, згідно з висновком якої від 22.12.2014 року розділити спірну квартиру на дві самостійні частини, до складу яких міг би увійти необхідний склад приміщень (житлових та підсобних) із забезпеченням самостійного входу (виходу), не надається можливим, та встановити порядок користування приміщенням вказаної квартири між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток (по 1/2 кожному) також не надається можливим. Тому експерт, виходячи з планування спірної квартири надав єдиний можливий варіант порядку користування спірною квартирою, І співвласнику з долею 1/2 в особисте користування пропонується виділити: жилу кімнату «3» площею 11,9 кв.м, жилу кімнату «7» площею 10,9 кв.м, балкон площею 0,9 кв.м. Всього виділена площа 23,7 кв.м,реальна доля І співвласника складе 55/100. ІІ співвласнику з долею 1/2 частка в особисте користування пропонується виділити жилу кімнату «8» площею 18,1 кв.м, вбудовану шафу «6» площею 0,5 кв.м, балкон площею 1,2 кв.м. Всього площа що виділяється складає 19,8 кв.м, реальна доля ІІ співвласника 45/100. В загальне користування сторонам виділяються приміщення загальною площею 22,9 кв.м, в тому числі 2 кухня площею 9,1 кв.м, 4 туалет площею 1,2 кв.м, 5 санвузол площею 2,9 кв.м, коридор площею 9,7 кв.м. В судовому засіданні за клопотанням сторін допитана судовий експерт [PERSON], яка підтвердила суду, що при виході на місце у квартиру № 109 по вулиці Щорса, 144, корпус 2 в м. Одесі було встановлено, що сторони в період шлюбу без узгоджень та належних дозволів провели реконструкцію вказаної квартири, внаслідок чого житлова кімната площею 18,1 квадратних метрів не є ізольованою, оскільки відсутня стіна між цією кімнатою та коридором площею 9,7 кв.м, яку було зруйновано сторонами при здійсненні ремонту. Експерт пояснила, що запропонований [PERSON] варіант встановлення порядку користування квартирою не може бути затверджений експертом, тому що забороняється залишати у загальному користуванні житлову кімнату, згідно з Державними будівельними нормами таке можливо стосовно нежилих приміщень. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст. 538 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співаниками за їх згодою. Кожен із співаників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він вправі вимагати від інших співвласників, які володіють та користуються спірним майном відповідної грошової компенсації. Відповідно до п.14 Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної важності», квартира яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивачка з посиланням на зазначену норму заявила позов саме про визначення порядку користування спірною квартирою, згідно з яким житлову кімнату №3 площею 11,9 кв.м залишити в її користуванні, житлову кімнату № 7 площею 10,9 кв.м, залишити в користуванні [PERSON], інші приміщення в тому числі житлову кімнату № 8 площею 18,1 кв.м залишити в спільному користуванні сторін. Надавши правову оцінку доказам, дослідженим в ході розгляду справи, суд не може встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток, тому що варіант запропонований стороною позивачки [PERSON] суперечить положенням діючих Державних будівельних норм та Правил, а варіант запропонований судовим експертом, з врахуванням, що житлова кімната площею 18,1 кв.м, фактично поєднана з коридором та не може використовуватися як жила, в разі виділення цієї кімнати комусь із сторін, суттєво погіршить житлові права того співвласника в користування якого буде виділена, що є грубим порушенням житлових прав і є неприпустимим. З цих підстав суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою № 109 в будинку № 144 корпус 2 в м. Одесі.

Outcome: partial