Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що в серпні 2013 року між нею та [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] та діяла в її інтересах на підставі нотаріально посвідченої довіреності, було досягнуто усної домовленості про достроковий найм (оренду) двокімнатної квартири [ADDRESS] з подальшим придбанням квартири позивачем у власність. Укласти письмовий договір найму [PERSON] відмовилась. За домовленістю, позивач повинна була сплачувати всі комунальні платежі по квартирі та плату за користування житлом відповідно до встановленої суми, а в подальшому внести авансовий платіж в доларах США для придбання квартири, вартість якої становила 7500 доларів США. Після досягнутої домовленості [PERSON] передала позивачу ключі від квартири, вона та її чоловік [PERSON] стали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] , сплачуючи щомісяця плату за користування житлом та комунальні платежі. 08 червня 2014 року позивач виплатила [PERSON] авансовий платіж за придбання вищевказаної квартири у власність в сумі 2600 доларів США, про що [PERSON] була написана розписка. На її пропозицію укласти попередній договір купівлі-продажу квартири [PERSON] відмовилась. З метою заробити кошти для придбання квартири позивач з чоловіком у серпні 2014 року виїхали на заробітки до Російської Федерації, однак вона продовжувала щомісяця сплачувати кошти за користування квартирою та комунальні платежі шляхом перерахування коштів [PERSON] або своєму знайомому [PERSON] , який передавав гроші особисто [PERSON] . Щороку вона поверталась до України та проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Жодних претензій з боку [PERSON] та [PERSON] до неї не було. 03 травня 2016 року позивач повернулась до м. Кривий Ріг та не змогла потрапити до квартири, яку винаймала та в якій знаходились її речі, меблі, побутова техніка, оскільки замки в дверях були змінені. Вона зустрілась із [PERSON] , повідомила їй що відмовляється від придбання квартири та просила повернути суму сплаченого авансу. [PERSON] відмовилась повертати суму авансу та надавати ключі від квартири, наполягала на придбанні квартири позивачкою. 05 травня 2016 року позивач звернулась із заявою до Інгулецького відділення Криворізького відділу поліції з відповідною заявою та наступного дня [PERSON] відчинила квартиру [ADDRESS] , де в присутності працівників поліції позивач забрала свої речі та речі свого чоловіка з квартири. Повертати аванс [PERSON] відмовилась. Вважає, що відповідач володіє грошовими коштами, які належать позивачу без достатніх правових підстав. Просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти, внесені в якості авансу, у розмірі, еквівалентному 2600 доларам США у національній валюті за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення судом. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду справи повідомлялась судом своєчасно і належним чином. 20 грудня 2016 року позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, наполягає на його задоволенні (т.1 а.с.127). Відповідачі в судове засідання не явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток за місцем проживання останніх зареєстрованим у встановленому порядку, про причини неявки не повідомили, заяв та клопотань до суду не направляли, відзиву на позов не надали. Відповідачі уклали договора з адвокатом Буліч Н.В. на представництво їх інтересів в суді. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні 08 травня 2020 року пояснила, що позивач не з`являється в судові засідання, зв`язку з нею немає, а тому не відомо чи підтримує вона на даний час свої позовні вимоги. Однак, в будь-якому разі відповідачі заперечують проти позовних вимог. Пояснила, що між позивачем і [PERSON] була домовленість про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] . З метою придбання квартири, позивач передала [PERSON] кошти в сумі 2600 доларів США, про що складена відповідна розписка. Не заперечує стосовно викладених в позові обставин передання коштів. Остання певний час користувалась квартирою, потім зачинила її та поїхала на заробітки. В подальшому позивач відмовилась від укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки у неї не було коштів. Жодних письмових договорів між сторонами не укладалось, були лише усні домовленості. У подальшому в судові засідання представник відповідачів не з`являлась, направила заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просить відмовити. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою від 17 січня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Алексєєвим О.В. та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вислухав представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із наявних письмових матеріалів справи видно, що між [PERSON] та [PERSON] існувала домовленість про найм позивачкою квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] , з подальшим викупом квартири. 08 червня 2014 року [PERSON] склала власноручно написану розписку, в якій зазначила, що діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 02.03.2012 П`ятою державною криворізькою нотаріальною конторою, реєстр №309, та отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 2600 доларів США як часткову оплату за належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с.173). На аркушах справи 5-15 том №2 містяться копії квитанцій про оплату комунальних платежів за електроенергію по квартирі [ADDRESS] , платником зазначена [PERSON] . В квитанціях містяться підписи платника без зазначення прізвища та ініціалів. [PERSON] не заперечує факту сплати позивачкою комунальних платежів за квартиру. 18 лютого 2015 року [PERSON] здійснила переказ з м. Єкатеринбург (Російська Федерація) грошових коштів в сумі 5000 рублів на ім`я [PERSON] в м. Кривий Ріг (т.2 а.с.19). 28 жовтня 2014 року, 07 листопада 2014 року та 29 листопада 2014 року [PERSON] здійснював переказ грошових коштів в рублях на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.73). 28 липня 2015 року, 31 серпня 2015 року, 29 вересня 2015 року, 30 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року, 28 грудня 2015 року, 29 січня 2016 року, 24 лютого 2016 року, 24 березня 2016 року [PERSON] здійснювала переказ грошових коштів в рублях на ім`я [PERSON] , що підтверджується касовими ордерами (т.2 а.с.20-28). 05 травня 2016 року [PERSON] написала заяву до органу поліції з проханням розібратися по факту того, що [PERSON] відмовляється повертати кошти в розмірі 2600 доларів США та її речі, які знаходяться в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку вона винаймає (т.1 а.с.10). З приводу вказаної заяви [PERSON] 05 травня 2016 року надала письмові пояснення на ім`я начальника Інгулецького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (т.1 а.с.11). Із письмових пояснень [PERSON] , наданих 06 травня 2016 року на заяву [PERSON] видно, що остання не заперечує факту отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 2600 доларів США, які остання сплачувала частинами, починаючи з 15 червня 2013 року по червень 2014 року, як передплату за купівлю останньою квартири [ADDRESS] , яка належить її доньці [PERSON] . Також зазначає в поясненнях, що позивач неодноразово відстрочувала укладення договору купівлі-продажу квартири через недостачу коштів для її придбання. З 22 серпня 2013 року позивач проживала у вищевказаній квартирі, сплачувала їй комунальні платежі. У вересні 2014 року поїхала, залишивши квартиру та свої речі в ній. Вартість комунальних послуг сплачувала через своїх знайомих, а також шляхом переказу з Російської Федерації грошових коштів. Про намір розірвати домовленість щодо придбання нею квартири - не заявляла. Під час повернення в м. Кривий Ріг позивач проживала у квартирі, яку винаймала. В квітні 2015 році [PERSON] попросила [PERSON] поселити в квартиру на час її відсутності її знайому [PERSON] , на що вона погодилась. Через 2 місяці під час навідування квартири вона виявила там невідомого чоловіка і жінку в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідала, тому вказаних невідомих осіб вона вигнала з квартири. Оскільки [PERSON] ключі від квартири не повернула, вона вимушена була змінити замки від квартири, оскільки в ній зберігались речі позивача. Про вказане вона повідомила [PERSON] 03 травня 2016 року вона зустрілась із [PERSON] , яка повідомила, що відмовляється від придбання квартири, просила повернути кошти, сплачені в рахунок часткової оплати за квартиру. Вона відмовилась повертати кошти, оскільки відстрочуючи укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] було завдано їй матеріальний збиток, так як вартість квартир знизилась. В період з 03 по 06 травня 2016 року вона та [PERSON] просили [PERSON] визначитися щодо придбання квартири. 06 травня 2016 року всі речі [PERSON] були їй повернуті (т.1 а.с.13). Із копії свідоцтва про зімну імені видно, що [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис №09 від 25 червня 2016 року (т.1 а.с.130). Вислухав представника відповідачів, перевіривши доводи, викладені позивачем в позовній заяві, дослідив матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків є правочином. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст. 205 ЦК України). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Із наданих суду доказів встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] була усна домовленість про придбання позивачем в подальшому квартири [ADDRESS] . В рахунок часткової оплати за вказану квартиру позивач передала [PERSON] 2600 доларів США, про що останньою була складена розписка. Із досліджений письмових матеріалів справи та пояснень представника відповідачів встановлено, що відповідач [PERSON] визнає факт отримання вказаної суми коштів від позивача. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Стаття 570 ЦК України дає визначення, що завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Частина 2 ст. 570 ЦК України, визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньою оплатою, а також підлягає поверненню у всіх випадках не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Таким чином, якщо договір, на виконання грошових зобов`язань по якому внесено певну суму (аванс), не укладено, то аванс підлягає поверненню. У разі відмови від укладення договору в подальшому, дана сума авансу є сумою, яка утримується особою без достатніх правових підстав. Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 1212 глави 83 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події та застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Суд враховує, що в розписці від 08 червня 2014 року [PERSON] вказала підставою для отримання коштів від [PERSON] в розмірі 2600 доларів США- часткову оплату за квартиру. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача виплаченого авансу, суд виходить з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може бути лише у випадку наявності зобов`язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу квартири. Проте, у даному випадку, між сторонами відсутні належним чином оформлені договірні відносини, так як договір купівлі-продажу квартири між ними не укладався. При цьому, розписку про отримання коштів від 08 червня 2014 року суд розцінює як домовленість [PERSON] та відповідача [PERSON] з приводу придбання квартири позивачем, та враховуючи, що сторони не виконали та не дотрималися вимог законодавства в частині укладення та нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , проте, кошти позивачем були сплачені відповідачу [PERSON] в рахунок попередньої оплати вартості квартири, однак в подальшому позивач відмовилася від майбутнього укладення договору; сторони не уклали та не оформили договір купівлі-продажу квартири який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону. Оскільки, договору купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, то сплачені позивачем в рахунок подальшого укладення договору, кошти в розмірі 2600 доларів США, згідно розписки - є авансом і повинні бути повернуті позивачу незалежно від того, з чиєї вини не був укладений договір. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. Аванс повинен бути повернутий у тому ж виді і в повному розмірі. Оскільки аванс був переданий у доларах США, то в повному розмірі він і має бути повернутий. Враховуючи, що згідно з діючим цивільно-процесуальним законодавством, суд вирішує спір в межах заявлених позовних вимог та з огляду на те, що позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 2600 доларів США у національній валюті на день винесення судового рішення, а згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.09.2020 курс гривні по відношенню до долара складає 2817,18 грн. за 100 доларів США. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 2600 доларів США, що становить 73246 гривень 68 коп. (з розрахунку 2600 х 2817,18). Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] . Доказів про те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та уповноважувала [PERSON] на укладення домовленостей з [PERSON] з приводу продажу своєї квартири та отримання авансу за квартиру, отримання оплати за комунальні послуги від [PERSON] - суду не надано та таких обставин не встановлено. Оскільки відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення грошових коштів солідарно з відповідача [PERSON] необхідно відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. Тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial