Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 24 жовтня 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є діаметрально протилежні погляди сторін на шлюб та сім'ю. Позивач посилається на те, що на протязі останніх восьми років вона не проживає разом з відповідачем. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Майновий спір відсутній. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 14 серпня 2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та віднести судові витрати з судового збору за її рахунок. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 жовтня 2003 року у місті Харків, відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 1316, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] /а.с. 11/. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» /а.с. 11/. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER]) /а.с. 14/. Встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Майновий спір відсутній. За змістом ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного і

Outcome: approved