Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2000 року, в якому у них народилася одна дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Відповідач ставиться до неї грубо. Крім того зазначила, що через такі негативні відносини, вони фактично припинили спільне проживання, ведення спільного господарства та спільного бюджету. Крім того їй стало відомо, що чоловік на даний час проживає з іншою жінкою. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Крім того, просила після розірвання шлюбу, присвоїти їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] на розгляд справи не з»явилася, до суду подала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, позов задоволити, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце проведення такого був повідомлений відповідно до ст. 77 ЦПК України. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], повторно виданого 24 жовтня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 18 листопада 2000 року у Бурдяківській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис за № 06. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». В шлюбі у них народилася одна дитина, дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони припинили подружні відносини, та не підтримують такі протягом останнього року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Шлюб між ними існує формально. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved