Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи з 1992 року, за станом здоров'я повинна двічі на рік проходити обов'язкове амбулаторне лікування. З відповідачем по справі проживає по сусідству, який поводить себе по відношенню до неї агресивно. Мали місце факти крадіжок її майна, про що вона заявляла дільничному міліції. Також, в присутності мешканців села відповідач непристойними словами принижував її гідність, зокрема, глузував щодо її хвороби тим, що ставив під сумнів стан її здоров'я. Внаслідок неправомірної поведінки відповідача у неї постійно погіршується стан здоров'я, а курс лікування, який їй призначається, коштує понад одну тисячу гривень. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду на лікування у розмірі 2 000,00 грн. В попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 280, 00 грн. та моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн., посилаючись на те, що в жовтні 2014 року відповідач вчинив крадіжку її курей в кількості 4 голів, вартістю 70,00 грн. за одну голову, на загальну суму 280,00 грн., за фактом крадіжки та образи вона подала заяву до міліції. Дільничий інспектор [PERSON] склав на відповідача протокол. 13 грудня 2014 року відповідач у присутності мешканців села висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та насміхався з приводу її ходи. В зв'язку з неправомірними діями відповідача вона почала постійно нервувати, у неї погіршився стан самопочуття та здоров'я. Один сеанс реабілітації її здоров'я в інституті нейрохірургії у м. Києві коштує майже 2 000 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та доповнили їх тим, що відповідач ображав позивачку не 13 грудня 2014 року, а 13 листопада 2014 року. Після прибуття дільничного міліції [PERSON] відповідач говорив їй, що вона прикидається хворою, насміхався над її хворобою та казав: «На тобі ще можна орати». Стан її здоров'я підтверджений висновком лікарської комісії, зокрема, з 1992 року до досягнення пенсійного віку їй призначалась друга група інвалідності, щороку вона проходила і проходить курс реабілітації у інституті нейрохірургії у м. Києві, двічі на рік проходить курс лікування у районній лікарні. Лікарі рекомендували їй не нервувати, не нахилятись, не знаходитись на сонці, не перевантажувати себе роботою. Коли вона нервує, то у неї німіє ліва рука, ліва нога, язик. Образи з боку відповідача заподіяли їй моральну шкоду, а саме: привели до страждань, вона плакала день і ніч протягом місяця, внаслідок чого, у неї погіршився нервовий та психічний стан здоров'я, зокрема, хода її стала хиткою, вона почала падати, по двору ходить тільки тримаючись за опору. Після виклику міліції відповідач ще більше почав кепкувати та глузувати з неї. Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що вимоги позивачки є безпідставними, позивачка вводить суд в оману. Крадіжку курей позивачки він не вчиняв, факт крадіжки не доведений. Стан здоров'я позивачки погіршився у зв'язку з тим, що її чоловік побив його через ревнощі до [PERSON] Позивачка хворіє більше 20 років, як правило, навесні погіршується стан здоров'я хронічно хворих людей та і вік дає про себе знати. Двічі на рік позивачка повинна проходити курс лікування в інституті нейрохірургії у м. Києві та амбулаторне лікування в районній лікарні, але чому саме за його рахунок він не розуміє. 13 листопада 2014 року він знімав побої у судово-медичного експерта, які наніс йому чоловік позивачки. Це позивачці не сподобалось і вона почала кричати, що його побив не її чоловік, а його брат. Позов до суду поданий з метою не виплачувати гроші на його лікування від тілесних ушкоджень, які наніс чоловік поззивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений. У судовому засіданні, яке відбулося 24 квітня 2015 року, відповідач пред'явлений до нього позов не визнав та пояснив, що крадіжку курей не вчиняв, позивачку не принижував, нецензурними словами на її адресу не виражався. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно висновку Нижньосірогозького РВ УМВС України в Херсонській області № 390 за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 09 лютого 2015 року за повідомленням [PERSON], остання звернулася до чергової частини райвідділу із заявою про те, що [PERSON] наприкінці 2014 року глузував з неї з приводу тяжкого стану її здоров'я. Під час перевірки за даним фактом встановлено, що в 2014 році [PERSON] образив [PERSON] з приводу стану її здоров'я. [PERSON] пояснив, що він не знав про тяжкість хвороби [PERSON] В ході подальшої перевірки вказані особи пояснили, що грубою нецензурною лайкою ніхто нікого не ображав. Дільничим інспектором [PERSON] було прийнято рішення про закінчення подальшої перевірки фактів в зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину чи правопорушення (а.с.54-63); згідно повідомлення начальника слідчого відділу Нижньосірогозького РВ УМВС України в Херсонській області [PERSON] від 22 квітня 2015 року [PERSON] в період з 19 січня 2011 року по 27 березня 2015 року до райвідділу звернулася лише один раз - 09 лютого 2015 року з приводу неправомірних дій [PERSON], вказане звернення було розглянуто у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», про що складено висновок, інших звернень - заяв, усних повідомлень, скарг, пропозицій з будь-яких питань (в тому числі і щодо крадіжки курей та здійснення будь-яких адміністративних проваджень відносно [PERSON]) у зазначений період не надходили (а.с.64); згідно виписки із історії хвороби № 4113 від 14 вересня 1992 року, виданої Київським науково-дослідним інститутом нейрохірургії, [PERSON] має діагноз «Аневризм сосудів головного мозку», їй рекомендовано нагляд невропатолога за місцем проживання та контрольні обстеження в інституті нейрохірургії через три місяці (а.с.21); 13 жовтня 2008 року [PERSON] проходила магнітно-резонансну томографію в «Інституті нейрохірургії імені академіка А.П. Ромоданова АМН України», де їй був поставлений діагноз «Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефолопатія ІІ-ІІІ ступенів» та рекомендовано приймати судинні препарати (а.с.18-19); згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 09 лютого 2015 року [PERSON] має діагноз «Аневризм стовбуру головного мозку», їй рекомендовано постійно приймати судинні препарати та проходити 2-3 рази на рік курси нейропротекторів (а.с.7); згідно довідки Іванівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 23 квітня 2015 року [PERSON] з 26 травня 1993 року по 26 травня 2004 року перебувала на ІІ групі інвалідності з діагнозом «Неоперована аневризма стовбуру головного мозку» (а.с.69). Із пояснень свідка [PERSON] видно, що вона мешкає по сусідству з [PERSON] та [PERSON], у кінці 2014 року у неї та позивачки почали пропадати кури. Вона примітила, що відповідач приваблює чужих курей тим, що посипає у своєму дворі зерно, кури йдуть до його двору і пропадають. Вона бачила у дворі відповідача курей своїх та позивачки, вигнала їх із двору та посварилася з відповідачем. В ході сварки відповідач говорив, що сам курей не їсть, так як у нього немає зубів, а може їх тільки продати. Проте через чотири дні відповідач знову почав приваблювати до свого двору чужих курей тим же способом. Відповідач неодноразово їй погрожував в стані алкогольного сп'яніння, заходив до неї у двір зі швайкою, але вона не розгубилася. Позивачка викликала дільничого інспектора [PERSON], в цей день, в її присутності відповідач говорив позивачці, що вона прикидається хворою, купила липові довідки, продала корову, щоб купити свідків і прокурора. При цьому відповідач щодо курей говорив: «Брав і буду брати, сипав і буду сипати». Позивачка плакала від того, що пропали її кури та від образ відповідача. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він проживає по сусідству з [PERSON] та [PERSON] і чув як восени 2014 року [PERSON], перебуваючи на дорозі голосно кричав на [PERSON], яка стояла біля воріт свого будинку на протилежній стороні вулиці, ображав позивачку тим, що насміхався з її хвороби, говорив, що вона прикидається калікою, купила собі в лікарні липову довідку. Після цього [PERSON] заплакала та пішла до свого будинку. Із пояснень свідка [PERSON] видно, що він є чоловіком позивачки, а відповідач є його сусідом. В кінці жовтня 2014 року у нього та в [PERSON], яка теж проживає по сусідству, почали пропадати кури. Від [PERSON] він та його дружина дізнались про те, що відповідач приманював зерном у свій двір курей та ловив їх там. 13 листопада 2014 року позивачка та [PERSON] пропросили секретаря сільської ради викликати дільничого інспектора. Відповідач після приїзду дільничого інспектора [PERSON], знаходячись на відстані 10 метрів від [PERSON] почав ображати її, говорив, що вона прикидається хворою та те, що на ній орати можна. При цьому відповідач усміхався. Вказана поведінка відповідача привела позивачку до моральних страждань, у неї постійно болить голова, підіймається тиск не дивлячись на те, вона весь час лікується. Моральні страждання позивачки продовжуються і до цього часу, вона часто плаче, говорить невпопад, почала погано ходити, хоча раніше їздила на велосипеді. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює дільничим інспектором міліції на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, позивачка неодноразово зверталася до нього з приводу майнової шкоди, спричиненої їй [PERSON], та образ з його боку. [PERSON] за місцем свого проживання характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, на нього до міліції надходили та надходять звернення громадян про неправомірну поведінку. Кримінальне провадження по заяві позивачки про крадіжку курей не відкривалось, протокол про адміністративне правопорушення за дрібну крадіжку відносно нього не складався. При розгляді заяви позивачки було встановлено, що відповідач приманював чужих курей тим, що сипав зерно, кури заходили на земельну ділянку відповідача, що не є крадіжкою. Щодо заяви позивачки про образу, то їй рекомендовано було звернутись до суду. В його присутності відповідач позивачку не ображав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не можен грунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом вказаних норм права майнова шкода відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала. Із наданих позивачкою у судовому засіданні доказів видно, що вона в усній формі зверталась до дільничого міліції із заявою про крадіжку курей, який протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача за дрібну крадіжку курей у позивачки не складав, вина відповідача в порядку кримінального та адміністративного судочинства не встановлювалась, відповідні процесуальні рішення не приймались. За таких обставин, суд вважає, що вина відповідача у крадіжці курей позивачки не встановлена, підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 280 грн. відсутні. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON] в тій їх частині, що відповідач приманював курей на своє подвір'я тим, що сипав зерно, так як вина відповідача не встановлена, а показання лише свідків не є належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Із матеріалів справи видно, що позивачка зверталась до міліції з приводу образ, нанесених їй відповідачем, факт нанесення позивачці образи підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які суд приймає до уваги, так як вони узгоджуються між собою. Суд вважає, що 13 листопада 2014 року відповідач у присутності свідків принижував гідність позивачки тим, що глузував, кепкував та насміхався з приводу хворобливого стану позивачки, ставив під сумнів стан її здоров'я, зокрема, що вона прикидається хворою, калікою, та насправді є здоровою. Образи, що наніс відповідач, привели позивачку до моральних та душевних страждань, погіршення стану її здоров'я, нервового напруження, зокрема, протягом місяця вона плакала, у неї підвищився тиск, з'явились постійні головні болі, почала погано ходити, хоча до того могла їздити на велосипеді. При визначенні розміру заподіяної шкоди, суд виходить із засад розумності, справедливості та вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2 000 грн., що відповідає характеру і глибині фізичних та душевних страждань, які зазнала позивачка внаслідок неправомірних дій з боку відповідача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з тим, що позов задоволено частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial