Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист права власності, шляхом виселення з квартири № 65, що в будинку № 37 по вулиці 1-ї [PERSON] в м. Чернігові [PERSON]. Стягнення з відповідача витрат пов'язаних з оплатою судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири № 65 в будинку № 37 по вулиці 1-ої [PERSON] в місті Чернігові на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач є рідною сестрою і без згоди позивача та без її погодження вселилася до спірної квартири, користується всією квартирою. В добровільному порядку виїхати з квартири відповідач не бажає, хоча при цьому має свою квартиру за адресою: [ADDRESS] де і зареєстрована. Позивач особисто сплачувала за житлові та комунальні послуги. Відповідач користується житловими та комунальними послугами, але за них не сплачує. На неодноразові прохання позивача допомогти матеріально за користування житловими та комунальними послугами, відповідач радила звертатися до суду. Підставою ввернення до суду зазначені норми ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України. Позивач в судове засідання не з'явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що квартира належить [PERSON], а представник позивача прописаний у квартирі. Відповідач мешкала в квартирі до 16 квітня 2016 року, комунальні послуги не сплачує, в квартирі хлам, були скарги сусідів. Позивач спілкувалася з відповідачем по скайпу, вимагала звільнити квартиру, [PERSON] погодилася, але квартиру не звільняє. 16.04.2016 року відповідач сама переїхала на вулицю Коцюбинського, 76/53, але свої речі залишила у спірній квартирі. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснила що спірна квартира належала батьку [PERSON], з його згоди вона вселилися і проживала з 1990 року. [PERSON] заповів квартиру матері позивача та відповідача, а їх мати перед смертю заповіла квартиру [PERSON]. Лише 07.04.2015 року [PERSON] зареєструвала право власності, а [PERSON] прописався. В липні 2015 року [PERSON] вимагала звільнити квартиру, відповідач погодилася, але до 04.04.2016 року з квартири не виїжджала, оскільки не було куди їхати. Зараз з кв. 65 буд. 37 по вул. 1-ої [PERSON] в м. Чернігові відповідач виїхала, але залишилися речі, буде намагатися їх вивезти до кінця травня 2016 року, не може цього зробити в звязку з відсутні коштів на оренду великого автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] мешкала в квартирі по вул. 1-ї [PERSON], перша спроба виїхати звідти була на початку осені, але спроба була невдалою. Свідок бачив заяву про втрату майна. Після цього [PERSON] хворіла, вона сказала, що не має можливості виїхати, не може знайти людей, щоб вивезти майно. В продовж останніх 2 місяців свідок за свій рахунок надавав авто. Свідок і члени організації допомагали [PERSON] перевозити її майна, члени її сім'ї не допомагають з переїздом. Останній раз вивозили речі 14 травня 2016 року, але багато речей там залишено, деякі не упаковані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] на даний час живе на вул. Коцюбинського, раніше жила на вул. 1-ої [PERSON]. Частина речей залишилася на попередній квартирі, [PERSON] переїжджає з кінця минулого року. Вперше [PERSON] наймала автомобіль, але всі її речі були викрадені, вона зверталася до міліції. Зараз вона переїжджає по частинам, свідок їй допомагає. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 65 в будинку № 37 по вулиці 1-ї [PERSON] в м. Чернігові на підставі дубліката Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 05 липня 2003 року (а.с.13), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ( а. с. 14). Згідно довідки № 27 від 17 березня 2016 року ОЖБК ( а. с. 24) [PERSON] зареєстрований в [INFO], по вул. 1-ї Гв. [PERSON][ADDRESS]. Особовий рахунок відкритий на [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати жиле приміщення для власних потреб. В судовому засіданні встановлено і не оспорювалося особами, які беруть участь у справі, що [PERSON] вселилася до кв. 65 буд 37 по вул. 1-ої [PERSON] в м. Чернігові, як член сім'ї власника [PERSON] і продовжувала проживати. На вимогу [PERSON] з серпня 2015 року відповідач намагається виїхати зі спірного жилого приміщення, але повністю речі не вивезла. Положеннями частини першої статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Такого правового висновку щодо застосування наведених норм права дійшов Верховний Суд України 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, та за правилом ст. 360-7 ЦПК України, він має враховуватись загальними судами при застосуванні таких норм права. Зважаючи на те, що [PERSON] вселилась у спірну квартиру як член сім'ї [PERSON], в подальшому право власності [PERSON] припинилося, після прийняття цього нерухомого майна в порядку спадкування [PERSON], у [PERSON] втрачено право користування указаним жилим приміщенням. За таких обставин, на підставі приписів ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення зі спірної квартири [PERSON] підлягають задоволенню. Відсутність коштів на здійснення переїзду, в тому числі на перевезення особистих речей відповідача, ні є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Інших підстав виникнення права користування квартирою № 65 буд. 37 по вул. 1-ої [PERSON] в м. Чернігові відповідач не надала. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати витрати по сплату судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved