Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинковолодіння та земельної ділянки, поділ майна в натурі, вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, вказавши, що 10.10.1981 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них є двоє дорослих дітей. Під час перебування у шлюбі вони за договором дольової участі придбали житловий котедж в [ADDRESS], який має 82,1 кв.м. загальної площі та 47 кв.м. житлової площі. Хоча спірне майно, житловий будинок, оформлений на відповідача, він належить їй на праві спільної сумісної власності їм як подружжя, а отже його частка в ньому складає 50%.Відповідач фактично вигнав її на вулицю, змушуючи проживати її з сином на винайманій квартирі. Всі документи на будинок та її особисті речі, а також частина спільно нажитого майна відповідач забрав собі. В подальшому позивач позовні вимоги уточнив в частині поділу спільно нажитого майна та просить поділити майно в натурі. 13 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30 березня 2015 року позовні заяви об'єднанні в одне провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, вказавши, що будинок та земельна ділянка одержана ним внаслідок приватизації. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.10.1981 року по 28.02.2011 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, що видане на підставі розпорядження виконкому Хмельницької районної Ради народних депутатів №610 від 29.12.1997 року, [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [NUMBER], житловою площею 47 кв.м. в [ADDRESS] Адреса [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] згідно довідки виданої Управлінням архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів №3995/03-01-16 від 14.12.2011 року. Відповідно до повідомлення архівного сектора - Хмельницька районна державна адміністрація своїм розпорядженням від 29.12.1997 року «Затвердила акт державної приймальної комісії по прийняттю в дію закінчених будівництвом 9-житлових будинків в [ADDRESS] Відповідно до вказаного акту будівництво здійснено на підставі рішення від 19 жовтня 1995 року №29-р Хмельницької райдержадміністрації. Крім того відповідно до державного акту на право приватної власності на землю - [PERSON] на підставі рішення Грузевицької сільської ради від 10.08.1999 року №5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального житлового будівництва. Відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі сторони позивача не надано до суду доказу тому, що спірне майно було придбано позивачем та відповідачем, а не отримане відповідачем безкоштовно, оскільки відповідно до договору про сумісну діяльність, що укладений між АТВТ «Тебудінвестпроект» та [PERSON], на який посилається в позові позивач, як на підставу придбання спірного майна (житлового будинку) - виконавець зобов'язаний взяти на себе повноваження генерального замовника по виконанню договору №14 на капітальне будівництво від 30.04.1996 року між УБіР ПВУ та АТВТ «Тебудінвестпроект». Відповідно до вказаного договору одноразовий внесок в розмірі 5000 дол. США, забудовник зобов'язується сплатити за гараж до 30 травня 1997 року. Вказаний договір не свідчить про придбання спірного будинку [PERSON] Крім того вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині вселення в житловий котедж та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житлом, суд враховує, що [PERSON] добровільно залишила будинок у 2010 році, та відповідно до частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України -зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed