Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у сторін є спільна дитина, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча зобов`язаний виконувати свої обов`язки з утримання дитини. На даний час позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, і вони проживають фактично з дитиною на соціальну допомогу, наданою державою. Вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги або придбання необхідних для дитини речей, однак він їх повністю ігнорує, хоча перебуває у працездатному віці і не має на своєму утриманні батьків похилого віку чи інших дітей, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області 12.11.2018 розірваний, що підтверджується рішенням суду у справі № 636/2049/18 (провадження № 2/636/1344/18) (а.с. 4). У шлюбі у сторін народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно довідок відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області № 0310-33/1152 від 21.05.2018 та № 03-10-40/294 від 21.07.2017, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред`явлення позову. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118,00 грн., з 1 грудня - 2218 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, ніякої допомоги на утримання своєї дитини не надає, відомості про наявність інших осіб, які перебувають на утримані відповідача, суду не надані. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не є інвалідом чи пенсіонером, відсутність у нього інших осіб, на яких він сплачує аліменти, матеріальне становище позивача та дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає неможливим. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача і вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 2000 грн. щомісячно. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved