Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.10.2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою : [ADDRESS]. Ця квартира придбана сторонами спільно, в період шлюбу у травні 2015 року. [PERSON] зазначає, що під час укладення договору купівлі-продажу ними було вирішено оформити спірну квартиру на відповідача. В зв'язку з неприязними стосунками між сторонами відповідач не бажає визнавати право позивача на спірну квартиру, та вважає себе власником квартири. Оскільки домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя сторонами не досягнуто, тому [PERSON] вимушена була звернутися до суду з цим позовом та просить розділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; залишити у власності [PERSON] ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; крім цього, просить стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечував проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] шлюб між сторонами був зареєстрований 26.10.2014 року Виконкомом Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 5. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 01.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян Ольгою Олександрівною, відповідач [PERSON] набув у власність (купив) квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З відмітки, зробленої в паспорті громадянина України, слідує, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.08.2015 року. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.01.2017 року на цю квартиру обтяження відсутні. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, судом встановлено, що спірна квартира була куплена сторонами спільно за час шлюбу та за спільні кошти, а тому є спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відтак, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1692,65 грн. витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved