Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 04 травня 1985 року, посилаючись на наступне. Сумісне життя між подружжям не склалося, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага та довіра. Останнім часом виникають постійні сварки та суперечки. Шлюбних відносин не підтримують. Спору про поділ майна наразі не мають, хочуть вирішити це питання в добровільному порядку. Якщо мирним шляхом питання поділу майна вирішити не вдасться, то спір щодо сумісного майна будуть вирішувати в судовому порядку. Зазначає, що подальше збереження сім'ї неможливе, шлюб необхідно розірвати тому що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того просить не надавати строк для примирення, оскільки зберегти шлюб неможливо. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають [PERSON] в добровільному порядку розірвати шлюб не бажає тому вона і звернулася до суду. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач вказала, що на задоволенні позову наполягає, примирятися категорично не згодна, сім'я не існує з травня 2017 року. Відповідач у своїй письмовій заяві також зазначив, що сім'я фактично не існує з травня 2017 року, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, неповнолітніх дітей не мають. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін та на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є громадянами України, про що свідчить фотокопії їх паспортів (а.с.4-8,12-15). [PERSON] працює суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області, про що свідчить фотокопія її посвідчення(а.с.9). Із інформації Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS](а.с.27). Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 15.11.2017, справі №629/4167/17 була визначена підсудність Близнюківському районному суду Харківської області оскільки позивач є суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області (а.с.21). Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 04 травня 1985 року Глубоківською сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №6. До матеріалів справи додано оригінал свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.3). Сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2017 року. Подружжя проживає окремо. Вбачається, що сім'я сторін фактично розпалася остаточно з травня 2017 року, зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням сторін зберегти цей шлюб, спільне господарство не ведеться, неповнолітніх дітей не мають. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, та на які вказав відповідач, не заперечуючи проти його розірвання, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався в травні 2017 року та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. [PERSON], від сплати судового збору звільнена, оскільки є інвалідом ІІ групи безстроково(а.с.10-11). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 640 грн. судового збору в дохід держави. А тому,

Outcome: approved