Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що за час перебування з відповідачем у шлюбі ними було придбано майно: трикімнатна квартира [ADDRESS]; нежитлова будівля, торговий павільйон по [ADDRESS]; автомобіль «Форд Скорпіо» реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску, колір синій. Вказана квартира була придбана на кошти, подаровані їй її батьками, відповідач та його родина участі у придбані квартири не приймали. Після розрахунку з продавцем, оформленням квартири займалася її свекруха [PERSON], оскільки вона з сім'єю ще проживали в АРК. Через свою юридичну необізнаність, вона вважала, що реєстрація у вказаній квартирі є підтвердженням її права власності. Дізнавшись у 2004 році, що договір КП «ЖЕО» укладений з її свекрухою, вона вимагала від останньої переоформлення квартири на неї. Після консультації нотаріуса, [PERSON] повідомила їй, що оформить спірну квартиру на неї та на відповідача шляхом укладання договору дарування. Таким чином, [PERSON] 03.02.2004 р. уклала договір дарування, яким подарувала їй та відповідачу по ? частці даної квартири. Для розвитку бізнесу нею та відповідачем була придбана нерухомість - торговий павільйон по [ADDRESS], який відповідно до договору купівлі-продажу від 10.06.2008 р. належить на праві власності [PERSON]. Крім того, ними був придбаний автомобіль «Форд Скорпіо» реєстраційний номер [NUMBER], який також згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності [PERSON]. З 2010 року відповідач проживає окремо від сім'ї. Врегулювати з відповідачем питання поділу майна в добровільному порядку не надається можливим. Оскільки квартира [ADDRESS] придбана за належній їй кошти, а інше вищевказане майно за кошти подружжя, то просить суд визнати на нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], яка за договором дарування від 03.02.2004 р. належить [PERSON]; право власності відповідача на дану частку житла припинити; визнати спільною власністю подружжя нежитлову будівлю - торговий павільйон по [ADDRESS] та автомобіль «Форд Скорпіо» реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за нею право власності на ? частку вказаного торгівельного павільйону та на ? частку вказаного автомобіля; стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак від останньої надійшла заява, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд розглянути справу без їх участі (а. с. № 74). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову, квартира належить дружині, так як вона її придбала сама в 1999 році, він участі не приймав, не заперечує проти поділу торгівельного павільйону по [ADDRESS] та автомобіля «Форд Скорпіо» по ? частці кожному, а також просить суд розглянути справу без його участі (а. с. № 70). Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1996 року. За час шлюбу сторони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], нежитлову будівлю, торговий павільйон по [ADDRESS] та автомобіль «Форд Скорпіо» реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску, колір синій. Як стверджує в позовній заяві позивач вищевказана квартира була придбана на кошти, подаровані їй її батьками, відповідач та його родина участі у придбані квартири не приймали. Після розрахунку з продавцем, оформленням квартири займалася її свекруха [PERSON], оскільки вона з сім'єю ще проживали в АРК. Коли вона дізналася, що власником даного житла є [PERSON], то вимагала від останньої переоформлення квартири на неї. Відповідно копії договору дарування від 03.02.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., [PERSON] подарувала позивачу та відповідачу по ? частці вищевказаної квартири кожному (а. с. № 10-11). Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2825105 від 13.02.2004 р. [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по ? частці квартири [ADDRESS] Під час шлюбу сторін між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу від 10.06.2008 р., відповідно до умов якого [PERSON] придбав нежитлову будівлю, торговий павільйон по [ADDRESS] Крім того, в період перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль [NUMBER], 1991 року випуску, колір синій. про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оформленого на ім'я [PERSON] (а. с. № 24). Дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи позиції сторін, перевіривши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тож, нежитлова будівля, торговий павільйон по [ADDRESS] та автомобіль «Форд Скорпіо» реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску, колір синій, є спільною сумісною власністю сторін. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними (ч. 1 ст. 70 СК України). Таким чином, при поділі вищевказаного майна (торгового павільйону та автомобіля), яке є об?єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], розмір їх часток в даному майні є рівними. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В позові [PERSON] стверджує, що спірна квартира була придбана за належні їй кошти, що підтвердив і відповідач у вищевказаній заяві, вказавши, що дана квартира належить дружині, оскільки вона її придбала сама у 1999 році, він участі не приймав. За таких обставин суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] Ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 48 Закону України «Про власність» та ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов'язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом в розмірі 1812,42 гривень та в розмірі 320 гривень за звернення з заявою про забезпечення позову (а. с. № 25, 26). А тому, на підставі викладеного та

Outcome: approved