Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року, який відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2016 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач працює у прокуратури Запорізької області, має регулярну заробітну плату, інших аліментних зобовязань не має. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач участь у матеріальному забезпеченні дитини останнім часом приймає періодично, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату [PERSON], від якої надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої останній просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надані сторонами заяви, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 21.04.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 035188, видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 8), який відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2016 року було розірвано (а.с.9). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 088536, видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 21.04.2007 року (а.с. 7). Дитина проживає з матірю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на цей час повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання спільної дитини надає періодично. Інших аліментних зобовязань відповідач не має. Відповідач працює у прокуратури Запорізької області, має регулярну заробітну плату, інших аліментних зобовязань не має. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітнього [PERSON], його стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також те, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини виділяє періодично, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved