Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 18.08.2007 року та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 416. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя та сімю, не підтримують сімейних стосунків, постійно виникають непорозуміння, зникли почуття поваги та любові, примирення між ними неможливо. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], якого просить залишити проживати з нею. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку на даний час матеріально сімю не утримує, хоча має таку можливість та відповідно до ст. 180 СК України повинен брати участь в утриманні дитини, а тому просила суд стягнути аліменти в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що заперечує проти розірвання шлюбу, щодо позовних вимог про стягнення аліментів пояснив він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі заявленому позивачем, оскільки не працює. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечує, вважає за доцільне дитину залишити проживати разом з матірю [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ № 032660 від 18.08.2007 року, шлюб між сторонами було укладено 18.08.2007, актовий запис № 416. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сімї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи та пояснення сторін. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 324887 від 01.07.2015 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 01.09.2015 року № 1243/01-14 про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає за доцільне при вирішення питання розлучення батьків дитини, передати [PERSON], [INFO], на виховання матері [PERSON] та визначити місце його проживання за місцем її проживання, а саме в квартирі № 2 на вул. А.Павлова, 15 в м. Мукачево. Також із заяви, яка знаходиться в матеріалах справи, написаною власноручно [PERSON], вбачається, що він хоче проживати разом з мамою. З довідки про доходи від 14.08.2015 року № 1263, виданої [PERSON], вбачається що вона працює в ПАТ «Закарпаттяобленерго» та за період з лютого 2015 по липень 2015 року отримала заробітну плату в розмірі 21042,78 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини,що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Таким чином, суд вважає, що слід визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю. Беручи до уваги, що батько [PERSON] не проявляє інтересу до сина, не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні, тому суд погоджується з доводами позивачки про залишення проживання сина разом з нею. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує у натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial