Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку посилаючись на те, що на праві особистої власності позивачці належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Дочка позивачки [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у 2001 р. 15.05.2003 р. позивачка зареєструвала відповідача в належному їй будинку. У травні 2016 р. відповідач вибув з належного позивачці будинку, знятись з реєстрації не бажає, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Позивачка позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні був відсутній, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив, поважних причин його неявки судом не встановлено, тому відповідно до ст.224 ЦПК України у суду є підстави для заочного розгляду справи у відсутності відповідачів. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: З свідоцтва про право власності на нерухоме майно слідує, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, [ADDRESS] З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], виданого 18.07.2017 р. Будилівською сільською радою, слідує, що [PERSON] проживає в житловому будинку, що в с. Будилів, Снятинського району, Івано-Франківської області, разом з дочкою та чотирма внуками [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO] Зять [PERSON], 15.05.2003 р. зареєстрований за вищевказаною адресою але фактично не проживає з травня 2016 р. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачу житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved