Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Головного Управління МНС України в Одеській області, Малиновської районної державної адміністрації, за участю третьої особи - КП «МБТІ та РОН», в якому просить визнати за нею право власності на ? частину будинку під літерою «З» за адресою [ADDRESS] [NUMBER] і позначити це в натурі в вигляді переліку житлових і підсобних приміщень у новобудівлі, визнати договір купівлі-продажу будинку [NUMBER], розташованого на земельній ділянці площею 491 кв.м, по [ADDRESS] від 31.10.2007 року частково недійсним відносно прав власності [PERSON] на весь будинок, визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинку, визнати дійсним порядок користування земельною ділянкою будинку [NUMBER] по [ADDRESS] між співвласниками згідно укладеної і нотаріально посвідченої заяви від 11.02.2006 року, зобов'язати КП «МБТІ та РОН» м. Одеси зареєструвати розміри площі сумісних земельних ділянок будинків [NUMBER] та [NUMBER] і межу між ними та порядок землекористування між співвласниками будинку [NUMBER] за адресою [ADDRESS], відповідно пункту 2,3. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що в 1996 році на земельній ділянці будинку [NUMBER] по [ADDRESS], була самочинно збудована житлова будівля під літерою «З». Відповідачка по справі - [PERSON] - її сестра, разом з якою вони є співвласниками будинку [NUMBER] по [ADDRESS], кожній належить по ? частині будинку. [PERSON] здійснювала будівництво разом з батьками позивачки - [PERSON] та [PERSON], фінансування будівництва здійснювалося в рівних частках, але у 2000 році померла мати, а у 2003 році помер батько. Вони з [PERSON] 11.02.2006 року підписала та нотаріально посвідчили заяву про порядок користування земельною ділянкою у будинку [NUMBER] по [ADDRESS]. 31 березня 2006 року Малиновським районним судом м. Одеси винесено заочне рішення у справі № 2-1939/06, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 18 квітня 2005 року житлового будинку під літерою «З» за наданою «Укрпоштою» новою адресою: [ADDRESS], [NUMBER], укладений між [PERSON] (донькою [PERSON]) та [PERSON]. Право власності на будинок [NUMBER] по [ADDRESS], було визнане за [PERSON] Судом про проекту КП «МБТІ та РОН» новобудівлі була надана земельна ділянка площею 491 кв.м, яка була відокремлена від земельної ділянки будинку [NUMBER]. Незабаром [PERSON] перепродала будівлю [NUMBER], уклавши 31.10.2007 року договір купівлі-продажу з [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2006 року. В позові [PERSON] до [PERSON], Головного управління МНС України в Одеській області, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третьої особи - КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про визнання договору дійсним, визнання права власності та зобов'язання зареєструвати право власності - відмовлено. Таким чином позивачка вважає, що договір між [PERSON] та [PERSON] є частково недійсний, і право власності [PERSON] скасовано. Разом з тим, зважаючи на те, що долі учасників будівництва однакові по ? у кожного, то її доля нерухомого майна в новобудівлі [NUMBER] дорівнює ?, як спадкоємиці своїх батьків (складається з ? частки її матері і повної частки її батька), а оскаржуваний договір, а частині права [PERSON], порушує її права, тому вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та ї представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що вона була власницею будинку [NUMBER] по [ADDRESS], та без дозволу самовільно побудувала будинок під літерою «З», який не був прийнятий до експлуатації, а потім за розпискою проданий [PERSON] 31.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. [PERSON] висловила думку, що взагалі не є належним відповідачем по справі, тому що не є стороною договору купівлі-продажу, який оскаржується стороною позивачів. Крім того, відповідачка звернула увагу суду, що не має на праві власності ніякої частки ні у домоволодінні [NUMBER], ні у домоволодінні [NUMBER], не має на праві власності земельної ділянки за цією адресою, тому всі вимоги [PERSON] заявлені до неї є безпідставними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував, оскільки є добросовісним набувачем, а його право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. Представник відповідача - Головного управління МНС України в Одеській області, будучи присутньою в судовому засіданні 19.06.2014 року, проти позову заперечувала, вказавши, що вони не є належними відповідачами по справі. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в судове засідання не з являвся, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідачів, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, сторонами не оспорюється, що на підставі Договору дарування від 02 квітня 1986 року, укладеного між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою 28.03.1986 року, за реєстровим номером 1-369 та гр. [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар одну другу частину житлового будинку з надвірною будівлею, що знаходиться в [ADDRESS], та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літерою «А», загальною житловою площею 35,5 кв.м та надвірних будівель: сараю під літерою «Б», вбиральні під літерою «В», гаражу під літерою «Д», сараю під літерою «Е», огородження № 1-4, мощенія-1, розташованих на земельній ділянці 1652 кв.м. Згідно свідоцтва про право на спадщину заповітом від 18 березня 2005 року, [PERSON] належало на праві власності ? частина житлового будинку з надвірними спорудами під [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з кам'яного житлового будинку під літ. «А», загальною житловою площею 62,7 кв.м, та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1652 кв.м. Предметом спору є іншій житловий будинок під [NUMBER], по [ADDRESS], який на даний час належить на праві власності - [PERSON]. Як вбачається з мотивувальної частини рішення апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Головного управління МНС України в Одеській області, Виконавчого комітету Одеської міської Ради, третьої особи - КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про визнання договору дійсним, визнання права власності та зобов'язання зареєструвати прав власності, за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 31 березня 2006 року, судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину заповітом від 18 березня 2005 року [PERSON] належало на праві власності ? частина житлового будинку з надвірними спорудами під [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з кам'яного житлового будинку під літ. «А», загальною житловою площею 62,7 кв.м, та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 1652 кв.м. Однак, відповідачем [PERSON] було самовільно, без належного дозволу та затвердженого проекту побудовано будинок під літерою «З», який не був прийнятий в експлуатацію відповідно до вимог закону, а потім за письмовою розпискою продано позивачу [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 31 березня 2006 року скасовано. В позові [PERSON] до [PERSON], Головного управління МНС України в Одеській області, Виконавчого комітету Одеської міської Ради, третьої особи - КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про визнання договору дійсним, визнання права власності та зобов'язання зареєструвати прав власності - відмовлено. В судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2007 року між [PERSON] з одного боку - «Продавець» та [PERSON] з іншого боку, що іменується «Покупець», укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким «Продавець» передає у власність, а «Покупець» приймає у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] під [NUMBER] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку, житловою площею 77,8 кв.м, загальною площею 165,2 кв.м, зазначеного в плані під літерою «З», та вбиральні «В», №1-огорожа, розташованих на земельній ділянці площею - 491 кв.м. З даного договору вбачається, що вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] на підставі Заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2006 року, справа № 2-1939/06, зареєстрованому в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстрові книзі № 279, під реєстровим № 41202, на стор. № 56. Сторона позивачів просить частково визнати недійсним вищезазначений договір купівлі-продажу, а саме в частині прав [PERSON] на об'єкт нерухомого майна, у зв'язку з скасуванням апеляційним судом Одеської області 06.03.2013 року, заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 31 березня 2006 року, за яким власницею будинку під номером [NUMBER] стала [PERSON] З пояснень [PERSON] та її представника, а також із змісту самої позовної заяви випливає, що основною підставою для часткового визнання недійсним оспорю вального договору є той факт, що спірний житловий будинок будувався її батьками разом з [PERSON], і вона має право на ? його частину як спадкоємиця, незважаючи на те, що спірна частина будинку побудована самочинно і це встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області у 2013 році. Статтею 331 ЦК України, передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Введення цього будинку до експлуатації [PERSON] не здійснила та не зареєструвала саме своє право власності у встановленому законом порядку. За заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 31.03.2006 року право власності на вказаний будинок набула [PERSON], яка потім і уклала частково оспорю вальний позивачкою договір купіль-продажу. Разом з тим [PERSON] до розгляду даної справи [PERSON] не залучалася. Відповідно до ч.4,5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, вставлених актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 331 ЦК України не передбачалося такий спосіб оформлення права власності на новостворене майно (житловий будинок) як визнання цього права (первинного способу набуття права власності) в судовому порядку. Виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] ніколи у встановленому законом порядку не набувала права власності на будинок [NUMBER] по [ADDRESS], який є об'єктом даного спору, атому і є не належним відповідачем за позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу майна недійсним. Оскільки оспорювальний договір є двостороннім правочином, а до участі у справі залучено тільки одного його учасника - [PERSON], суд в межах заявлених вимог та з урахуванням пояснень залучених осіб, не вбачає можливості визнати цей договір частково недійсним, за правилами ст.215 ЦК України, як того вимагає позивачка, тільки в частині прав [PERSON] на весь будинок. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, які передбачають, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а сам правочин має бути спрямований на реальне настання правих наслідків, що обумовлені ним. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорювальним, то позов про визнання правочину недійсним або (та) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. З таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] щодо визнання правочину частково недійсним з підстав ст.ст. 203, 215 ЦК України не підлягають задоволенню, так як позивачка не являлася стороною договору та повернути їй майно не можна шляхом застосування реституції, крім того, вимоги про часткове визнання недійсним договору купівлі-продажу не зможуть бути реалізовані в стадії виконання рішення суду, тому суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх цивільних прав не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на ? частину спірного будинку, тому що [PERSON] не наділена процесуальним правом для звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем [PERSON]. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку під літерою «З» за адресою: [ADDRESS] [NUMBER] і позначення це в натурі в вигляді переліку житлових і підсобних приміщень у новобудівлі за правилами статті 376 ЦК України, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 7 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля,споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вона збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями буд вільних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під вже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення буд вільних норм і правил суд за позовом, відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування може постановити рішення, яким обов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво провести відповідну перебудову. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо це будівництво здійснювалося позивачкою по справі з дотриманням інших визначених законом норм, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту. Оскільки позивачкою не заперечувалося, що вона не будувала нерухоме майно, на частину якого просить визнати за нею право власності, а участь її покійних батьків - [PERSON] та [PERSON] у самочинному будівництві цього об'єкту нерухомого майна, спростовується рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року, яким встановлено, що саме [PERSON] було самовільно, без належного дозволу та затвердженого проекту побудовано будинок під літ. «З», який не був прийнятий в експлуатацію відповідно до вимог закону, з зазначених вище підстав, суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання права власності на ? частину спірного будинку. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] які пояснили суду, що будівництво двохповерхового будинку, було розпочато приблизно у 1995 році, [PERSON] за згодою батьків позивачки - [PERSON] та [PERSON] Однак не змогли точно підтвердити, що гроші на будівництво споруди давалися подружжям [PERSON]. Суд також відмовляє [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання дійсним порядку користування земельною ділянкою будинку [NUMBER] по [ADDRESS] між співвласниками згідно укладеної і нотаріально посвідченої заяви від 11.02.2006 року, з огляду на наступне. Як вбачається з заяви [PERSON], [PERSON], справжність підписів яких посвідчена приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказаною завою засвідчили, що не заперечують проти встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS],[NUMBER], загальною площею 0,1672 га, між ними згідно схеми розподілу земельної ділянки, у такому порядку: [PERSON] передається в користування земельна ділянка площею 0,0792 га, зовнішні межі під літерами : «А-Б-В-Г-Д-К-Л-М-Н-О-П-А», визначену на схемі червоним кольором, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; [PERSON] передається в користування: земельна ділянка -1 площею 0,0723 га, зовнішні межі під літерами : «Б-Р-С-Т-У-В-Б», - земельна ділянка -2 площею 00069 га, зовнішні межі під літерами : «Д-Ф-Х-О-Н-М-Л-К-Д», визначених на схемі жовтим кольором, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. [PERSON] та [PERSON] передається в користування земельна ділянка площею 0,0088 га, зовнішні межі під літерами: «Г-В-У-Т-Х-Ф-Д-Г», визначену на схемі зеленим кольором, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються безперешкодно допускати один одного до експлуатації та обслуговування відповідних частин житлового будинку за вказаною адресою, співвласниками якого вони є, також надають згоду на приватизацію вказаної земельної ділянки у розмірах, визначених схемою розподілу земельної ділянки. Схема розподілу земельної ділянки є невід'ємною частиною цієї заяви. Згідно з наданою суду схемою розподілу земельної ділянки, вона складена між співвласниками жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] загальною площею 0,1672 га про порядок користування земельною ділянкою, що сталася станом на грудень 2005 року. В фактичному користуванні гр. [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею - 0,0792 га. В фактичному користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка загальною площею - 0,0792 у тому числі земельна ділянка площею 0,0723 га та земельна ділянка площею 0,0069 га. В фактичному спільному користуванні гр. [PERSON] та [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею - 0,0088 га. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. У відповідності до Земельного законодавства України, всі питання повязані з земельними ділянками, підлягають вирішенню у відповідності до діючого Земельного кодексу України, що передбачає прийняття рішення компетентним органом щодо передачі ділянки, встановлення меж земельної ділянки в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та обов'язкову державну реєстрацію право (глава 19 ЗК України). Фактичне користування землею без оформлення прав на земельні ділянки не дає правових підстав вирішувати в судовому порядку спір щодо землекористування, зміну меж, що не встановлювались в натурі (на місцевості), усунення перешкод тощо, оскільки перешкоди у землекористуванні підлягають усуненню лише у разі, якщо право на користування земельною ділянкою набуто у встановленому порядку та оформлено. Вивчивши представлені документи, проаналізувавши правові норми ЗК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання дійсним порядку користування земельною ділянкою будинку [NUMBER] по [ADDRESS] між співвласниками згідно укладеної і нотаріально посвідченої заяви від 11.02.2006 року, тому що зазначена заява складалася співвласниками домоволодіння [NUMBER] по [ADDRESS], а на теперішній час [PERSON] співвласницею цього будинку не являється, крім того схема розподілу складена між ними визначала порядок користування земельною діяльною на грудень 2005 року. Враховуючи, що з часу підписання цих документів минуло вісім років, свою заву [PERSON] відкликала ще у 21.03.2008 року, шляхом оформлення нотаріально посвідченої заяви, яку відправлено [PERSON], суду не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, суд вважає, що вищезазначені документи не мають правової підстави для визнання дійсним порядку користування земельною спірною ділянкою. Як вбачається з рішення Одеської міської Ради № 2855- від 19.02.2013 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради у новій редакції. Відповідно до пункту 30 частини 1 статі 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою приведення статуту комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» у відповідність до вимог чинного законодавства України, уточнення мети та предмету діяльності комунального підприємства і зміни назви, Одеська міська рада вирішила Затвердити Статут КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської Ради у новій редакції. Як вбачається з розділу 2.1.Статуту КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської Ради у новій редакції метою створення Підприємства є здійснення господарської діяльності для задоволення потреб заінтересованих осіб у послугах з технічної інвентаризації та оцінки об'єктів нерухомого майна, землевпорядних та геодезичних робіт, з метою отримання прибутку на території України, у порядку передбаченому чинним законодавством. Суд, дослідивши Статут вказаного підприємства, встановив, що до предмету його діяльності не відноситься реєстрація розмірів площі земельних ділянок, межі між ними, реєстрація порядку землекористування користування та реєстрація будь-чого взагалі, тому суд відмовляє в задоволенні і позовних вимог [PERSON] про зобов'язання КП «МБТІ та РОН» зареєструвати розміри площі земельних ділянок будинків [NUMBER] та [NUMBER] і межу між ними та порядок землекористування між співвласниками будинку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], відповідно до пунктів 2, 3.

Outcome: dismissed