Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та показала, що з 21.06.2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу народилася дитина- донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу, донька проживала разом з позивачкою, знаходилась на її утриманні та вихованні. У лютому 2015 року коли сепаратисти почали обстрілювати м.Краматорськ, вона звернулася до колишнього чоловіка та попросила, щоб донька деякий час проживала з ним, погодився щоб [PERSON] пожила в нього до того часу, як ситуація у Краматорську не стабілізується. Відповідач погодився на дану пропозицію, та вона відвезла доньку до місця мешкання відповідача, а саме у м.Київ, вул.Милоставська, 5-120, а сама повернулася до м.Краматорськ Донецької області. Однак, коли в грудні 2015 року позивачка завітала до [PERSON], щоб забрати свою дитину, відповідач не дозволив це зробити. Їй довилось звернутися до поліції з приводу незаконного утримання дитини. У березня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. З 05.07.2016 року донька стала проживати з позивачкою, знаходилась на її утриманні. Рішенням Денянського суду м.Києва було визначено місця проживання дитини з позивачкою [PERSON] Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати допомогу на утримання дитини, однак все було без результатним. Вважає, що на підставі ст.194 СК України відповідач зобовязаний виплатити аліменти за минулий час, а саме з 05.07.2016 року у розмірі 1/3 частки від усіх доходів відповідача на користь їхньої спільної дитини. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково та показав, що позивачка дійсно відділа йому дитину, а сама поїхала до Росії зі своїм теперішнім чоловіком. Він забрав доньку до своєї квартири, де остання досі зареєстрована, дбав про неї. Він не забронював позивачці спілкуватися з донькою, оскільки розумів, що це може завдати шкоду психологічному стану дитини. Після розлучення донька проживала з позивачкою, однак він завжди піклувався нею, приїздив до неї, купував продукти, речі, одяг. Через деякий час, позивачка забрала дитину, забороняла йому бачитися з нею. Просить врахувати, що він дійсно працевлаштований, але його заробіток складає менше, ніж зазначає позивачка, а саме він отримує мінімальну заробітну плату, на його утриманні знаходяться батьки, яким він теж допомагає. Для того, щоб його не позбавили права спілкування з дитиною, він звернувся до служби прав дітей. В частині стягнення аліментів він заперечує, оскільки він ніколи не ухилявся від утримання та виховання своєї доньки, що підтверджується квитанціями про придбання речей. Просить суд врахувати наведене та з урахуванням матеріального становища не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частки його доходів на утримання доньки, в іншій частині про стягнення аліментів за минулий період заперечує та просить відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані заяви та докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровья та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровья та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меньшим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Суд встановив, що 21.06.2008 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка на даний час проживає разом з позивачкою. Остання зареєстрована як фізична особа підприємець. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31.10.2012 року, шлюб між сторонами розірвано. До розірвання шлюбу сторони тривалий час проживали окремо. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON], з 06.01.2016 року по теперішній час та займає посаду торгового представника та має середній заробіток в розмірі 3221,50 грн., що вбачається з довідки №34 від 04.06.2016 року. З відповідачем проживають його батьки [PERSON] та [PERSON], знаходяться на його утриманні. Відповідачем представлені суду квитанції та чеки на придбання продуктів та товарів, які згідно пояснень відповідача є його допомогою на утримання дитини, покупки зроблені в період з жовтня 2016 року 02 лютого 2017 року, тобто ще до звернення позивачки з позовом про стягнення аліментів до суду. Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягненні за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки в частині стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими, бо відповідач надавав чеки та квитанції, які підтверджують факт придбання речей та продуктів для доньки , тому в даній частині слід відмовити. В іншій частині позову з урахуванням визнання в даній частині відповідачем позову та його матеріального становища, позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходів), вважаючи такий розмір розумним та справедливим по відношенню до неповнолітньої дитини відповідача та його самого для забезпечення нормального існування. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial