Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.06.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 294. Від даного шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними фактично припинені в листопаді 2017 року через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів. Вона, як мати неповнолітньої, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про доньку, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання доньки. Просила ухвалити рішення, яким шлюб, зареєстрований 16 червня 2017 року Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис за № 294 між нею [PERSON] та [PERSON] розірвати Після розірвання шлюбу між нею та [PERSON], її прізвище змінити на «Байдалюк». Визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON]. Позивач в підготовче засідання не зявилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в підготовче засідання не зявився, повідомив суд про те, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матірю, просив справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач позов підтримав, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому шлюб між ними має бути розірваний. Шлюб сторін зареєстрований 16.06.2017 року в Уманському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 294, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу. Від даного шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-СР №258986, батьками [PERSON], 26 грудня 2017 року є: батьком [PERSON], матірю [PERSON], актовий запис № 783. Згідно довідки квартального комітету виконкому Уманської міської ради Черкаської області № 344 від 15 листопада 2018 року [PERSON], 08.05.1993р.н., дійсно зареєстрована за адресою: [INFO]. До її складу сімї входять особи: мати [PERSON], 08.05.1993р.н. та донька [PERSON], 26.12.2017р.н.. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно дост. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини також підлягають до задоволення.

Outcome: approved