Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Прудівською сільською радою Совєтського району АР Крим за актовим записом № 09 від 09 жовтня 1999 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що з жовтня 1999 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через втрату почуття любові та поваги один до одного. Сторони з листопада 2013 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають роздільний бюджет. За вказаних обставин, вважає, що примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе, у зв'язку з чим просить шлюб, зареєстрований нею ним та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу із позивачкою. Суд, заслухавши пояснення позивачки і відповідача, дослідивши матеріали, вивчивши обставини справи, дійшов до наступного. 09 жовтня 1999 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 09 від 09 жовтня 1999 року Прудівською сільською радою Совєтського району АР Крим. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і спору про його місце проживання та утримання на час розгляду справи не має. Між подружжям через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, склалися відносини, які виключають їх сумісне проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Сторони з листопада 2013 року проживають окремо, між подружжям припинено фактичні шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства, мають роздільний бюджет, примирення між ними не можливе. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини, сім'я остаточно розпалася і шлюб існує формально. Вимог щодо розподілу майна, що є спільною власністю, не заявлено. Оскільки шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, враховуючи викладені по справі обставини та відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за можливе позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно зі ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі вищенаведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст.18, 51, 56, 104 ч. 2, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved