Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.08.2004 року. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з моменту одруження спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя та виховання дітей, внаслідок чого між ними виникали суперечки, які дедалі ставали частішими та перейшли у конфлікти, що негативно впливало на її моральний стан та душевний спокій. Вона втратила до відповідача почуття поваги та любові, вважає, що їх шлюб існує формально, подальше спільне проживання є недоцільним та неможливим, а тому звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав, вказала, що за термін, наданий судом на примирення, примирення між нею та відповідачем не відбулося. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, у зв`язку з чим ухвалою суду від 28.07.2015 року сторонам було надано термін на примирення один місяць. Ухвалою суду від 28.08.2015 року провадження у справі було відновлено та справу призначено до судового розгляду. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, незважаючи на те, що жодних спроб щодо примирення за термін, наданий судом на примирення, ним не було зроблено, про що він визнав у судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 21.09.1996 року, від якого мають неповнолітніх дітей, що вбачається із свідоцтва про шлюб та копій свідоцтв про народження. В судовому засіданні встановлено, що сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально, позивачка і відповідач спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають через те, що відносини між ними загострились внаслідок взаємних звинувачень і небажання відповідача проживати разом у шлюбі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, заперечуючи проти розірвання шлюбу, жодних спроб щодо примирення за термін, наданий судом, не вчинив, про що підтвердив сам відповідач. Відносини, які склалися між сторонами негативно впливають на моральний стан та душевний спокій позивачки, котра наполягала на розірванні шлюбу, тому що не бажає в подальшому перебувати у шлюбних відносинах з відповідачем. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, примирення між сторонами неможливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін.

Outcome: approved