Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1982 року, від якого сторони мають четверо дітей, які досягли повноліття. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства. Позивачка зазначає, що часті сварки, непорозуміння, подружня зрада призвели до розпаду сім'ї. [PERSON] повідомила, що шлюбні стосунки між сторонами припинені у 1997 році і більше не поновлювались, відтак подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивача [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання за викликом не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням відповідно до п. 2 ч. 7 та п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов відповідач не подав. Таким чином, суд вважає, що використано достатньо засобів повідомлення відповідача про судовий розгляд вказаної справи з метою забезпечення його конституційного права на участь в судовому засіданні та доступу до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Судовий виклик вручений [PERSON] належним чином, а тому у відповідності до положень ст. ст. 223 ч. ч. 3, 4, 280-282 ЦПК України, суд за згодою позивачки вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду, про що суд виніс відповідну ухвалу 15 квітня 2019 року. Допитавши позивачку, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог та наявності у сторін неповнолітньої дитини. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами був зареєстрований 16 жовтня 1982 року Інгулецькою сільською радою Білозерського району Херсонської області актовим записом № 20, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія якого додана до матеріалів справи. Від вказаного шлюбу сторони мають четверо дітей, які досягли повноліття, що підтверджується поясненнями позивачки. Проти вказаних фактів жодних заперечень відповідачем суду подано не було. Подружні стосунки між сторонами припинені у 1997 року, що підтверджується поясненнями позивачки у судовому засіданні. Проти вказаного факту жодних заперечень відповідачем суду подано не було. Шлюб сторін фактично розпався, сім'я існує формально, збереження її неможливе, можливості примирення подружжя втрачені, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін, що підтверджується поясненнями позивачки. Проти вказаного факту жодних заперечень відповідачем суду подано не було.

Outcome: approved