Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 22.08.2016 року - дійсним, та визнання за нею права власності на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову пояснила, що 22.08.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу вище вказаного домоволодіння, за який позивачка розраховувалася в сумі 40000,00 грн., і прийняла майно, а відповідач, в свою чергу передав вказане майно у власність позивача за вказану плату, та зобов'язався нотаріально посвідчити укладений договір у відповідності до чинного законодавства. Однак, до теперішнього часу вимоги закону не виконані, відповідач від нотаріального посвідчення договору відмовляється посилаючись на обмаль часу та грошей. Враховуючи, що сторонами була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання зі сторони позивача, та зі сторони відповідача, позивач просить суд визнати за нею право власності на придбане майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, та розглянути справу без її присутності (а.с. 13). Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с. 12). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази які знаходяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Як встановлено по справі, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.1989 року, реєстровий № 177, право власності зареєстровано КП Чугуївським МБТІ 26.10.1989 року (а.с. 5). Відповідач в своїй заяві не заперечував проти того, що 22.08.2016 року був здійснений правочин купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, відповідно до якого він (продавець) передав позивачці нерухоме майно, а [PERSON] (покупець, ) сплатила за нього 40000,00 грн. Таким чином, кожен з них виконав свої обов'язки відповідно до ст.655 ЦК України. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи, що між сторонами по справі була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору - позивачу був переданий у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS], а відповідачу сплачена вартість цього майна в розмірі 40000,00 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 6), суд вважає правочин купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved