Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності, в обґрунтування якого вказала, що 18 жовтня 2011 року, між нею і відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого, [PERSON] передала їй у власність житловий будинок з відносними до нього надвірними господарськими будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS], а позивачка, в свою чергу, прийняла будинок і передала відповідачці обумовлену в договорі грошову суму в розмірі 50000,00 гривень. Зазначена угода дійсно відповідала внутрішній волі її сторін. Всі істотні умови угоди виконані в повному обсязі. Однак не було дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину. Сталося це через обставини, що не залежали від волі позивачки. При передачі відповідачці грошових коштів, між ними були узгоджені всі істотні умови угоди, в тому числі і щодо її подальшого нотаріального посвідчення, яке мало здійснюватися за рахунок відповідачки. Після передачі грошей, позивака запропонувала відповідачці нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку, на що та пообіцяла зробити це в майбутньому, посилаючись на свою зайнятість. З того часу, відповідачка так і не змогла виконати своє зобов'язання відносного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, посилаючись на свою постійну зайнятість і неможливість з'явитися до нотаріальної контори. Позивачка просила визнати дійсним договір купівлі-продажу, визнати за нею право власності на житловий будинок з відносними до нього надвірними господарськими будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного судового рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, є визнання права. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, [PERSON] продала за п'ятдесят тисяч гривень, а, [PERSON] купила домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, складеного міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», до складу домоволодіння [ADDRESS] входить: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м., яка складається з житлової кімнати 3, площею 6,8 кв.м., житлової кімнати 4, площею 16,8 кв.м., кухні 2, площею 10,2 кв.м., сіни 1, площею 6,5 кв.м., а також сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ.Г, огорожа № 1 та № 2, моження І. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що хоча сторонами і не додержано вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 18 жовтня 2011 року, але фактично відбулося його повне виконання, зазначена угода дійсно відповідала внутрішній волі її сторін, а нотаріальному посвідченню договору перешкоджають обставини, що не залежать від волі позивачки, суд вважає можливим визнати дійсним такий договір, та за позивачкою слід визнати право власності на житловий будинок з усіма відносними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved