Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 26 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. Вказує, що від шлюбу мають малолітню доньку Мілу, [INFO], яка проживає разом з матірю. Батько дитини з ними не проживає та не приймає участі у вихованні та утриманні доньки з 20 квітня 2012 року по теперішній час. З 20 квітня 2012 року подружні відносини припинено у звязку з тим, що відповідач покинув сімю. Відновити стосунки неможливо, зберігати шлюб не вважає доцільним. Спору про поділ майна, що є їхньою сумісною власністю не виникає. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Тримбицька». Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви, в яких позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнав повністю. При цьому вказали, що шлюб у кожного із них перший, примирятися вони категорично не згодні. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін та на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів (а.с.4-6). [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 26 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. Актовий запис №223. До справи долучено оригінал свідоцтва про шлюб (а.с.3). 31 грудня 2011 року в подружжя народилася донька Міла, про що свідчить фотокопія свідоцтва про її народження (а.с.7). Відповідно до довідки Новоукраїнської сільської ради Близнюківського району Харківської області №87 від 29.03.2016, [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO] разом з дочкою(а.с.8). Відповідно до відомостей, наданих на запит суду адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС України в Харківській області, [PERSON] зареєстрований в [INFO]. У своїй заяві до суду він вказав що фактично проживає по вулю. Р. Люксембург 24/55 в м. Лозова Харківської області. Отже подружжя проживає окремо. Сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у звязку із небажанням сторін за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем «Тримбицька», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище «Тримбицька». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотання про стягнення на свою користь понесених витрат по сплаті судового збору позивачем не заявлене. А тому,

Outcome: approved