Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила поділити між сторонами у справі майно, що є спільною сумісною власністю подружжя (самозарядну мисливську рушницю МР-153 та автомобіль «Fiat Doblo»), шляхом стягнення з відповідача ? частини його вартості на час розгляду справи. З урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на її користь 2500 грн. (вартість ? частини рушниці) та 30540,6 грн. (? дійсної вартості автомобіля в розмірі 26723,03 грн. + ? втрати вартості автомобіля в розмірі 3817,57 грн.) та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони у справі з 19.08.2008 року по 21.11.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони придбали самозарядну мисливську рушницю МР-153 та автомобіль «Fiat Doblo». Оскільки позивач не є мисливцем, не має відповідного дозволу на носіння та зберігання зброї, а спірний автомобіль відповідачем було самовільно реалізовано, позивач просить стягнути ? вартості цього майна. Зокрема, вартість ? рушниці позивачем визначено в сумі 2500 грн., дійсна вартість автомобіля за висновком експерта складає 53446,05 грн., ? від якої 26723,03 грн. Крім того, внаслідок самовільної експлуатації автомобілю в таксі, позивач вважає, що має право на отримання ? втрати вартості автомобіля в сумі 3817,57 грн., яка також була розрахована експертом. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала в частині стягнення з відповідача ?? дійсної вартості автомобіля в сумі 26723,03 грн. В іншій частині проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що рушниця є особистою приватною власністю [PERSON], не підлягає поділу та була подарована йому на день народження. Крім того, на думку представника, позивачем не доведено те, що втрата вартості автомобіля була спричинена неправомірними діями відповідача. У судовому засіданні в інтересах [PERSON] його представник пред'явила зустрічний позов до [PERSON], який, враховуючи положення ст. 123 ЦПК України, судом прийнято до спільного розгляду з первинним позовом. В зустрічному позові заявлено вимоги про встановлення факту проживання сторін у справі однією сім'єю з жовтня 2001 року по квітень 2012 року і про поділ спільного сумісного майна (побутової техніки) шляхом стягнення компенсації його вартості в сумі 34750 грн. Позовні вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що сторони у справі з жовтня 2001 року проживали однією сім'єю без шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут, за спільні кошти придбали побутову техніку, проводили ремонт квартири, належної [PERSON], замінили двері та вікна. У зв'язку з чим [PERSON] має право на компенсацію ? частини вартості спільного майна та на ? витрачених на ремонт квартири коштів. [PERSON] та її представник вимоги зустрічного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували. Пояснили суду, що [PERSON] за моральних принципів почала проживати з [PERSON] однією сім'єю після реєстрації шлюбу. Все майно, яке просить поділити [PERSON], було придбане дочкою позивача за первісним позовом - [PERSON] за її власні кошти, а також самою [PERSON] ще до реєстрації шлюбу. Тому майно є приватною власністю [PERSON] та її дочки. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з урахуванням наступного. Щодо вимог первісного позову. Судом встановлено, що сторони у справі з 19.08.2008 року по 21.11.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно квитанції від 26.05.2012 року було придбано мисливську рушницю МР-153 (заводський номер [NUMBER], калібр 12) за 5784,94 грн. Допитана в якості свідка позивач за первісним позовом [PERSON] пояснила суду, що рушницю придбано спільно сторонами у справі за спільні кошти. Рішення про придбання рушниці приймалось спільно після тривалого обговорення цієї покупки, оскільки 5000 грн. для їх сім'ї були істотні кошти. Крім того, коштів для покупки не вистачало і вона взяла в борг у сусідки [PERSON] 300 грн. Також [PERSON] пояснила, що рушниця не була подарунком, а придбавалась для нужд сім'ї, як і всі інші речі. Згідно довідки Центру ДАІ №6501 м. Херсона від 12.02.2014 року (а.с. 45) автомобіль «Fiat Doblo» (2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) 13.09.2011 року було зареєстровано за [PERSON] та знято з обліку для реалізації 26.09.2013 року. В цей же день автомобіль зареєстровано за [PERSON] Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживаючи однією сім'єю, маючи спільний побут, сторони за спільні кошти придбали мисливську рушницю МР-153 та автомобіль «Fiat Doblo», суд вважає, що це майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і воно підлягає поділу між подружжям. Оскільки позивач не є мисливцем, не має відповідного дозволу на носіння та зберігання зброї, а спірний автомобіль відповідачем було самовільно реалізовано без згоди [PERSON], суд вважає, що у власність відповідача [PERSON] слід виділити мисливську рушницю МР-153 та стягнути з нього на користь [PERSON] компенсацію ? вартості зазначеного майна. Визначаючи розмір компенсації, суд виходить з того, що вартість ? рушниці позивачем визначено в сумі 2500 грн., а дійсну вартість автомобілю за висновком експерта визначено в розмірі 53446,05 грн., ? від якої складає 26723,03 грн. Суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом відносно того, що внаслідок самовільної експлуатації автомобілю в таксі, вона має право на отримання ? втрати вартості автомобіля в сумі 3817,57 грн., яка була розрахована експертом. Оскільки позивачем за первісним позовом не доведено те, що автомобіль експлуатувався як таксі, саме під час перебування його у власності [PERSON] Зокрема, згідно довідки, на яку посилався експерт, розраховуючи втрату вартості автомобіля (а.с. 78) [PERSON] працює в службі таксі з 22.11.2013 року, шлюб між сторонами розірвано 21.11.2013 року, а спірний автомобіль ним реалізовано 26.09.2013 року (а.с. 45). Тобто суд вважає недоведеним те, що внаслідок дій саме [PERSON], а не дій нового власника, вартість спірного автомобілю зменшилась через його використання в таксі. Враховуючи те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 22 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при поділі спільного сумісного майна враховуються його дійсна вартість на час розгляду справи, а також те, що визначити дійсну вартість автомобілю станом на 26.09.2013 року (день самовільної реалізації його [PERSON]) не надається можливим (його огляд не проводився і стан не визначався), суд враховує дійсну вартість, визначену експертом на час розгляду справи, в розмірі 53446,05 грн. Доводи представника відповідача за первісним позовом відносно того, що рушниця є особистою приватною власністю [PERSON], не підлягає поділу та була подарована йому на день народження, також є необґрунтованими. Вони спростовуються матеріалами справи. Щодо зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Допитана в якості свідка відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] з 1999 року, він був другом її зятя і вони перебували у товариських відносинах. В 2003 році [PERSON] працевлаштувався до Цюрупинської дільниці рибоохорони, де вона працювала і працює поваром. Вони працювали вахтовим методом і більшість часу перебували на роботі. В 2001 році помер її чоловік. На прохання зятя [PERSON] зареєструвала [PERSON] у своїй квартирі, бо іншого житла він не мав і не був зареєстрований. З 2007 року між сторонами почалися особисті відносини, за моральних принципів однією сім'єю вони почали проживати з 2008 року після реєстрації шлюбу. Майно, зазначене в зустрічному позові, було придбано до реєстрації шлюбу та проживання однією сім'єю самою [PERSON] та її дочкою [PERSON] за її власні кошти, про свідчать документи на побутову техніку та на речі домашнього вжитку. Ремонт квартири, заміну дверей, вікон проводила вона та дочка до реєстрації шлюбу. [PERSON] часто допомагав їм з доставкою матеріалів, за потреби підвозив [PERSON] на машині, що пояснюється дружніми стосунками між ними. Аналогічні показання дала суду свідок [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (сусідка [PERSON].), [PERSON] та [PERSON] (співробітники [PERSON] та [PERSON]) пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] знайомі давно і до одруження перебували у товариських відносинах, проживати однією сім'єю вони почали після одруження. Показання свідків повністю підтверджуються матеріалами справи та узгоджуються з письмовими доказами у справі (технічними паспортами та гарантійними талонами на побутову техніку та на речі домашнього вжитку). Таким чином, належними та допустими доказами було доведено те, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім'єю після реєстрації шлюбу з 19.08.2008 року, майно, зазначене у зустрічному позові, було придбане або самою [PERSON] або її дочкою [PERSON] до реєстрації цього шлюбу за їх кошти, а тому є їх приватною власністю. Жодних доказів витрачання коштів на придбання спірного побутового майна [PERSON] не надано, як і не наведено доказів щодо обґрунтування дійсного розміру грошових витрат на ремонт квартири, заміну дверей і вікон. Не надано доказів, які б підтверджували його участь у проведенні вказаних робіт. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та його представником не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а тому вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2292,23, які складаються з судового збору в розмірі 292,23 грн., витрат за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 500 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Outcome: partial