Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень щомісячно; аліменти на утримання сина за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 96000,00 (дев`яносто шість тисяч) гривень, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень (а.с.1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08.12.2013 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.01.2016 року шлюб між ними було розірвано. Син залишився проживати з матір`ю. Відповідач проживає окремо. З листопада 2015 року відповідач сина не утримує, хоча працює за кордоном і його оклад в місяць становить 2000 доларів США. З урахуванням\~національного законодавства,\~відповідно до\~якого на\~одну дитину\~стягується 1/4 частина від\~усіх доходів\~платника аліментів,\~позивач бажає\~стягувати з\~відповідача на\~користь дитини\~аліменти у\~сумі 15\~тисяч гривень,\~що відповідає\~1/4 частині від місячного доходу відповідача. Крім того, позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача у телефонних розмовах щодо матеріальної допомоги на дитину, починаючи з моменту розлучення, тобто з 30 листопада 2015 року. Таким чином, позивач бажає стягнути з відповідача за минулий час у розмірі 2000 гривень за кожен місяць, що передував зверненню позивача до суду, а саме з грудня 2015 року по грудень 2019 року, що становить 4 роки 12 місяців по 2000 гривень = 96000 гривень. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач надав відзив на позов (а.с.41-45) в якому позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 2000,00 гривень щомісячно. В іншій частині позовних вимог, а саме в частині стягнення аліментів за минулий час та стягнення судових витрат, просить відмовити в повному обсязі, оскільки вимоги є необґрунтованими, не основані на законі і такими, що не відповідають обставинам справи. В подальшому, відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, про що його представник надав відповідну заяву (а.с.61). Розгляд справи відповідач та його представник просили провести без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08.12.2013 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.11,55). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.01.2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10). Згідно довідки №05/06 від 05.06.2020, виданої директором ПП «Лімекс Експрес», [PERSON] працює в ПП «Лімекс Експрес», обіймає посаду експедитора, місячний дохід становить 4800,00 грн. (а.с.47). Згідно інформаційної довідки №211364515 від 04.06.2020 відомості щодо права власності на нерухоме майно, інші речові права відносно [PERSON] , - відсутні (а.с.48). На а.с.49-54 знаходяться квитанції про переказ [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , та аліментів на утримання [PERSON] до досягнення сином трирічного віку. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.1 та ч.5\~ст.183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В абз.4 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3\~наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~ст.182 СК України. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 141 СК України встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Оскільки між сторонами по справі в добровільному порядку не досягнуто домовленості про спосіб виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини з боку відповідача, який проживає окремо від дитини, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення аліментів правомірні та основані на законі. Але суд вважає, що розмір аліментів, які просить стягувати позивач, завищений, оскільки матеріалами справи не підтверджується спроможність відповідача сплачувати аліменти саме в розмірі 15000,00 грн. щомісячно на утримання дитини. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, з урахуванням того, що відповідач згоден сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 4000,00 грн., суд вважає, що аліменти на утримання дитини необхідно встановити у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 гривень, оскільки такий розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати. При цьому, у випадку суттєвих змін щодо матеріального стану платника аліментів, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2\~ст.191 СК України\~аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Так, матеріалами справи підтверджується, що за період з 02.12.2015 по 08.11.2018 відповідач перераховував на ім`я позивача грошові кошти на утримання сина [PERSON] та на утримання [PERSON] до досягнення сином трирічного віку (а.с.54). Позивач зазначаючи свої вимоги, щодо аліментів за минулий час посилається на ч.1 ст.194 СК України «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання». Позивачем не надано доказів, що вона зверталась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, або із заявою про видачу судового наказу, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження, не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії (Верховний суд України Постанова від 27.01.2020 року, справа №672/198/19). Позивач до суду не надала жодного належного доказу, що нею вживались до подачі позову до суду заходи щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів його ухилення від сплати аліментів в розумінні ч.2\~ст.191 СК України, а тому за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення на користь позивача судових витрат у розмірі 10000 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В порушення вказаних вимог, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження понесених нею витрат у розмірі саме 10000,00 гривень на професійну правничу допомогу. Тому вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. П.3 ч.1 Ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються… позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial