Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові, неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову, посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2006 р. по 19.05.2009 р. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. Позивач [PERSON] бажає повезти доньку за кордон з метою підвищення рівня світогляду, покращення стану здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, а також спілкування з родичами, однак не може отримати згоду на такі поїздки у батька дитини, вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, на підставі чого позивачка вимушена звернутися до суду. У підготовче судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2006 року по 19 травня 2009 року. Згідно з копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6) батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , значаться позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред`явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон, що шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітній [PERSON] , [INFO] , за кордон разом з матір`ю без згоди батька. Судові витрати пов`язані з розглядом справи не стягувати з відповідача, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved