Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку з 02.08.2018 року зареєстрована відповідачка, яка ніколи в ньому не проживала, особисті її речі в ньому відсутні, а наразі взагалі перебуває за межами України. Оскільки за вищевказаною адресою [PERSON] не проживає, вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла не бере участь, особистих речей в будинку не має і взагалі житловим будинком не цікавиться, чим об`єктивно порушуються права позивачки, у зв`язку із чим вона позбавлена можливості оформити соціальну пільгу субсидію, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою [ADDRESS] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилися, від її представника надійшла заява, якою вони позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд розглянути справу за їхньої відсутності. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій вказала, що позов визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує та просить розглянути справу у її відсутність. Окрім цього зазначила, що на даний час проживає у своїх дітей, де й зареєстрована, на підтвердження чого надала копію паспорта. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовче засідання відповідач подав окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Олешківського районного нотаріального округу Херсонської області Левківським І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 328, [PERSON] є власницею житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до копії домової книги у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді на запит, виданої Виконавчим комітетом Олешківської міської ради Херсонської області, наданої на запит суду [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02 серпня 2018 року. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачає, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд виходить із того, що відповідачка не є ані власником, ані членом сім`ї власника житла, а тому у неї немає правових підстав, відповідно до ст. 405 ЦК України, для користування житловим будинком. Таким чином, у ході розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, викладені позивачем у позовній заяві, зокрема факт реєстрації відповідача, яка фактично не проживає в будинку за місцем реєстрації, не цікавиться житловим приміщенням, не бере ніякої участі в його утриманні, її реєстрація порушує права законного власника і створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні належому йому житловим приміщенням. Тому за таких обставин, суд вважає, що з метою захисту інтересів власника житлового будинку відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved