Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи на те, що останній є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на повному її утриманні. Відповідач у вихованні дітей жодної участі не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не проявляє батьківської турботи, не спілкується з ними, тривалий час не доглядає за ними, життям та розвитком не цікавиться, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов'язку по вихованню та утриманню дітей. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2012 року. Також вказує на те, що згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.11.2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей, які [PERSON] не сплачує. В судове засідання позивач не з'явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Проти заочного розгляд не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Представник органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та її представника, думку третьої особи, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що батьками дітей [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], є сторони по справі, що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 20.07.2009 року та серії [NUMBER] від 08.04.2011 року. Також встановлено, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано 20.07.2012 року, що підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2012 року. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У зв'язку з невиконанням своїх батьківських обов'язків батьком дітей та відсутністю матеріальної допомоги на їх утримання, позивач у 2012 році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Так, рішенням Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 12.11.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку, щомісячно на кожну дитину. Не зважаючи на судове рішення, батько дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, зокрема їх матеріального забезпечення. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 20.02.2017 року № 35/2, наданого Мукачівським районним відділом державної виконавчої служби ГУ управління юстиції у Закарпатській області, станом на 01.02.2017 року заборгованість по сплаті аліментів за боржником [PERSON] становить 11990,15 грн. Також як вбачається з нотаріально посвідченої заяви від 08.02.2017 року, [PERSON], [INFO], не заперечив проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Таким чином судом встановлено, що батько дітей самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги не надає, долею дітей та станом здоров'я не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає, написав заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації від 27.02.2017 року № 02-26/241 визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], оскільки останній ухиляється від виконання батьківського обов'язку по їх вихованню та утриманню, не турбується про їх здоров'я, фізичний, психічний та розумовий розвиток. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Наявними в матеріалах цивільної справи судовими рішеннями, ухвалених за наслідками спорів між сторонами, також підтверджується факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Ці обставини враховуються судом за правилами ст. 61 ЦПК України та узгоджуються з іншими обставинами справи. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, оцінивши усі обставини справи у їх сукупності, в тому числі те, що [PERSON] тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов'язків, наміру в подальшому виконувати їх належним чином в нього немає, суд прийшов до висновку що позов слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved