Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом демонтажу самовільно прибудованої веранди до квартири №3 за рахунок балкону загального користування на 2-му поверсі будинку [ADDRESS] та приведення балкону загального користування на 2-му поверсі будинку [ADDRESS] до попереднього стану. Зазначає, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири №3, яка розташована на 2-му поверсі вказаного будинку. У червні 2011 року [PERSON] здійснив самовільну забудову балкону спільного користування, приєднавши його до своєї квартири. Тим самим відповідач розпорядився таким балконом на власний розсуд порушивши право спільної власності власника квартири №2 [PERSON], яка таку згоду на розпорядження своєю власністю не давала. Внаслідок приєднання частини балкону загального користування до квартири №3, позивачка втрачає фактичну можливість користуватися частиною балкону, який призначений для загального користування всіх власників будинку. Крім того, вказує, що забудова балкону виконана відповідачем з порушенням вимог ДБН. При забудові балкону вхідні двері сусідньої квартири №3 встановлено в межах стіни квартири №2 на віддалі 48 см. від вікна квартири. При відкритих дверях квартири №3 освітленість в кухні не відповідає нормативній, в частину вікна світло не попадає. Вказує, що забудова спільного балкону порушує її право власності на спільне майно і перешкоджає в нормальній експлуатації належної їй квартири. В судове засідання позивач та її представник з'явилися, позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, покликаючись на його безпідставність та надуманість; вважає, що жодних перешкод для позивачів прибудована веранда не створює ; приведення її до попереднього стану є технічно неможливо. Представник третьої особи Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання з'явився, позов підтримав, пояснив, що дійсно [PERSON] здійснив самовільну забудову балкону спільного користування, яку не узаконив. Розпорядженням Галицької районної адміністрації зобов'язано гр. [PERSON] за власні кошти демонтувати самочинну забудову та привести балкон загального користування до попереднього стану. Вказане розпорядження ним не виконано. Третя особа ЛКП «Центральне» явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] Власник квартири [ADDRESS] [PERSON] здійснив самовільну забудову балкону спільного користування, приєднавши його до своєї квартири. Розпорядженням Галицької районної адміністрації № р-627 від 23.12.2011 р. «Про демонтаж самовільно облаштованого балкону до квартири [ADDRESS]» затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району, зобов'язано гр. [PERSON] за власні кошти демонтувати самостійно влаштований балкон до квартири [ADDRESS] та привести балкон загального користування до попереднього стану. Самовільна прибудова відповідачем не узаконена. Як видно із наявних в матеріалах справи технічних паспортів на квартиру №2 та [ADDRESS], спірний балкон загального користування на другому поверсі примикає до квартир №2 та №3, які знаходяться на одному крилі будинку. Згідно із ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пп. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. У відповідності до ст. 382 ЦК України, власникам квартир на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у будинку. Аналогічні положення щодо прав співвласників багатоквартирних будинків підтриманні у рішенні Конституційного Суду України № 4 /2004 від 2 березня 2004 року та в рішенні №4-рп/2011 від 09 листопада 2011 року. Частина 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено договором між ними. Відповідно до ч.2 ст. 369, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON], своєї згоди на забудову спільного балкону не давала. У відповідності до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Як вбачається із технічних висновків про проведення обстеження квартири №2 та конструкцій будинку на [ADDRESS], виконаних Львівським філіалом Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ ПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», внаслідок приєднання частини балкону загального користування до квартири №3, власник квартири №2 втрачає фактичну можливість користуватися частиною балкону, який призначений для загального користування всіх власників квартир будинку. Технічними висновками також встановлено, що при забудові балкону вхідні двері сусідньої квартири №3 встановлено в межах стіни квартири №2 на віддалі 48 см. від вікна квартири. При відкритих дверях квартири №3 освітленість в кухні не відповідає нормативній, в частину вікна світло не попадає, до порушує п. 3.4.ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Забудова балкону виконана з порушенням вимог ДБН В2.3.-3-2009 «Реконструкція та капітальний ремонт Основні положення» п.8.14 (заборонено утеплення і скління існуючих балконів), що в кінцевому підсумку може призвести до деформації балконної плити з подальшою появою тріщин, руйнування балконної плити від додаткового навантаження забудови балкону. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що незаконна забудова відповідачем балкону загального користування порушує право позивача, як співвласника, на користування приміщеннями загального користування, яким є згаданий балкон, та створює позивачеві перешкоди в експлуатації належної їй квартири [ADDRESS]. Згідно п.1.4.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, власник жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Як вбачається із наявних в матеріалах справи технічних висновків НДІ ПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ, демонтаж забудови балкону є технічно можливим та не вплине на стійкість і міцність несучих конструкцій балкону та будинку в цілому Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що питання демонтажу самовільного забудованого балкону вже вирішено у справі №461/1180/14 за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] (третя особа - ЛКП «Центральне») про зобов'язання до вчинення дій, яким у позові відмовлено, з огляду на наступне. Пп. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» передбачає, що за змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. При цьому, суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Як вбачається із наявної в матеріалах справи ухвали Апеляційного суду Львівської області у справі №461/1180/14 від 09.02.2016 р. [PERSON], яка виступала апелянтом, до участі у зазначеній справі залучена не була. Крім того, апеляційний суд зазначив, що обставини, на які вказує апелянт, посилаючись на висновок експертизи з технічних досліджень від 30.10.2015 р. у суді першої інстанції не досліджувалися та спір зазначених обставин не стосувався, оскільки позивачем була Галицька районна адміністрація ЛМР, при заявленні позову така посилалась на норми ст. 152 ЖК України та жодних доказів в підтвердження порушень прав інших осіб в тому числі апелянта подано не було. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що обставини на які посилається апелянт, стосуються лише її прав, зокрема, права користуватися спільним балконом, а також інших порушених прав, зокрема, тих, які зазначені у долученому до апеляційної скарги технічному висновку від 30.10.2015 р. щодо проведення обстеження квартири №2 та конструкцій будинку на вул. Цеховій, 5 у м. Львові, а отже, є самостійним способом захисту прав співвласника, спрямованих на усунення цих порушень.

Outcome: approved