Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, 23.03.2018 року між ними укладено шлюб, зареєстрований Дарницьким районним у м. Києві відділом РАЦСу про що зроблено відповідний актовий запис за № 432. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак, через невеликий час після народження доньки, а саме з січня 2019 року, стосунки між сторонами припинено, відповідач почав зловживати спиртними напоями, втратив бажання матеріально забезпечувати сім`ю та виявляти батьківську турботу щодо дитини. Вказує, що спільного господарства вони не ведуть, відповідач систематично провокує сварки, що змусило позивачку переїхати з дитиною проживати до своїх батьків. Відповідач має постійний дохід, однак свідомо ухилився від виконання батьківських обов`язків, позивачка забезпечує дитину одноосібно. Позивач зазначає, що немає сенсу підтримувати шлюб, який існує тільки формально, оскільки подальше спільне життя не можливе, а тому цей шлюб суперечитиме інтересам позивачки та моральним засадам суспільства. На підставі вищенаведеного, збереження їх сім`ї та подальше спільне життя є неможливим. Відтак, позивачка просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати, місце проживання малолітньої доньки визначити з нею, та стягнути на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі,\~23.03.2018 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Дарницьким районним у м. Києві відділом РАЦСу ГТУЮ у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 432, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилась дитина, донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Як встановлено згідно пояснень позивачки в позовній заяві спільне життя у сторін не склалося через втрату взаєморозуміння між ними, відповідач зловживає алкогольними напоями, що спричиняє напруженність у сімейних відносинах, постійно провокує сварки та сімейний розлад, втратив бажання матеріально забезпечувати сім`ю та виявляти батьківську турботу щодо дитини. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що сімейні стосунки між ними припинено з січня 2019 року, про що свідчить зміст позовної заяви. Також, як встановлено в ході розгляду справи, батько не бере участі у забезпеченні, розвитку та вихованні малолітньої доньки. Маючи постійний дохід від здавання в оренду нерухомого майна , відповідач свідомо ухилився від участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач відзиву до суду та будь яких заперечень з приводу обставин викладених у позові не подав. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 цього Кодексу\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або\~\~у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2\~\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 184\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення\~ст.180 СК України\~про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, являючись батьком малолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, визнання відповідачем позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, суд уважає, що шлюб необхідно розірвати, також стягнути з [PERSON] в користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , 2018 року народження, відповідно до\~ст. 184 СК України, у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, починаючи з дня звернення позивачки до суду,\~\~і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню. Що стосується вимоги позивачки про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2018 року народження з мамою, суд приходить до наступного. Згідно вимог статті 160 Сімейного кодексу України, яка регламентує право батьків на визначення місця проживання дитини ,\~вбачається,\~що місце\~проживання дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце\~проживання дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. По справі встановлено, що батьки малолітньої [PERSON] , 2018 року народження, мати [PERSON] та батько [PERSON] проживають окремо. Також встановлено, що на час розгляду судом справи, [PERSON] не досягла десятирічного віку. Тому, враховуючи вимоги ст. 160 СК України та встановлені обставини, відсутність заперечень з боку батька, суд приходить до висновку про задоволення даної вимоги.

Outcome: partial