Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання зі своєю матір`ю - [PERSON] , [INFO] по день її смерті - [INFO] в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування заяви вказує, що її мати - [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . З 01.09.2019 року вона постійно проживала разом зі своєю мамою - [PERSON] за вказаною адресою, оскільки остання з огляду на її похилий вік та стан здоров`я потребувала стороннього догляду. [INFO] її мати - [PERSON] померла. Після смерті матері у встановлений законом шестимісячний строк вона звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Листом № 172/02-14 від 12.10.2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. було повідомлено, що нею не подано докази спільного проживання разом із спадкодавцем на день смерті останньої. При цьому, приватний нотаріус рекомендувала заявниці звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання з матір`ю. З огляду на вказане, [PERSON] звернулася до суду з цією заявою, до якої долучає письмові докази та просить допитати свідків з метою встановлення відповідного юридичного факту. В судовому засіданні заявник та її представник - адвокат Пилипчук Л.М. заяву підтримали та просять її задоволити. Представник заінтересованої особи - Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Заслухавши думку заявника та її представника - адвоката Пилипчук Л.М., покази свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник - [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 березня 1968 року (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 16 лютого 2021 року (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. [PERSON] до своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Натомість, заявник - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). З матеріалів справи, зокрема, із акту від 30.08.2021 року затвердженого директором ТОВ «УК «Чистота і порядок» та скріпленого печаткою, складеного за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що заявниця - [PERSON] з 01.09.2019 року та по дату складання вказаного акту постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Листом № 172/02-14 від 12.10.2021 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. було повідомлено заявницю про те, що нею не подано докази спільного проживання разом із спадкодавцем на день смерті останньої. З огляду на вищевикладене, суд зауважує, що цивільні правовідносини в сфері спадкування регулюються Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2007 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З метою встановлення обставин щодо спільного проживання [PERSON] та покійної [PERSON] судом був допитаний свідок - [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявниця [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] , оскільки остання була людиною похилого віку, хворіла та їй потрібен був постійний догляд. Похованням [PERSON] займалася заявниця [PERSON] . Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та про існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved