Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 06.06.2009 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Місце проживання неповнолітньої дитини разом із матірю, по домовленості між позивачем та відповідачем було досягнуто договором між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстраційний номер № 429 від 06.05.2016 року. Відповідач працює, але місце його роботи позивачу невідоме. Позивач не працює, доглядає дитину до 3-х років від іншого чоловіка, ніяких прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник, посилаючись на обставини викладені у позові, на позовних вимогах наполягали і просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково пояснила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає взагалі, лише під час знаходження сина з батьком купляє йому продукти харчування. Представник відповідача позовні вимоги у судовому засіданні визнав частково, у розмірі 450 грн. Пояснив, що на даний час відповідач має ще одну дитину, на утримання якої, згідно з рішенням суду, з нього стягнуто аліменти. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 06.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 070085, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 4). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 132185, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 6). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5). Відповідно до договору щодо здійснення батьківських прав, укладеного 06.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстраційний номер № 429, місце проживання неповнолітнього [PERSON] по домовленості між сторонами по справі визначено разом із матірю (а.с. 8). Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, ніяких прибутків не має, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Відповідач по справі є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖС № 302383, виданого 14.01.2016 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 35). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 600 грн. щомісяця та гроші на утримання дружини [PERSON] у розмірі 300 грн. до досягнення дитиною 3-річного віку (а.с. 37-38). Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, відповідач [PERSON] не надає позивачу допомогу на утримання дитини. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд, приймає до уваги інтереси неповнолітнього [PERSON], стан здоровя та матеріальне становище сторін, той факт, що відповідач працює, а також те, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу допомогу на утримання дитини, враховуючи те, що відповідач має на утриманні другу неповнолітню дитину, дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу). При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.

Outcome: partial