Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 07 березня 2008 року по 13 березня 2013 року, а після розірвавання шлюбу по грудень 2015 року проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Вказує на те, що за час шлюбу ними було придбано за рахунок спільних накопичених грошових коштів на ім`я відповідача, [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Крім того, вказує на те, що за час фактичних шлюбних відносин ними побудовано гараж на два автомобіля із житловою кімнатою на другому поверсі, проте, право власності на вказану добудову ними не зареєстровано. Зазначає, що вказаний будинок із гаражем розташовані на земельній ділянці, яка теж зареєстрована за відповідачем. Крім того, вказує на те, що за час шлюбу ними придбаний причіп бортовий марки АМС 500 Старконь, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2011 року, який зареєстрований за відповідачем. Два автомобілі: марки УАЗ 31512, державний номерний знак [NUMBER] , шасі [NUMBER] ,1988 року випуску , який зареєстрований за позивачкою та марки «Nissan Micra», номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, який зареєстрований за відповідачем. Посилається на те, що шлюб вони розірвали фіктивно, однак ще тривалий час проживали разом за цей час вони не тільки придбали майно, в них народилася друга дитина. Посилається на те, що після припинення стосунків, вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного спільного майна. Між ними, як співвласниками майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі її частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Таким чином майнові права й обов`язки між ними не були визначені. Зазначає, що транспортним засобом УАЗ користується відповідач, вона ж користується автомобілем марки «Nissan Micra» та проживає із дітьми у спільному будинку. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу між нею та відповідачем, визнати вище вказане майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного майна. 08 вересня 2020 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких вона просила визнати майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею окрім вище зазначеного майна право власності на 1/2 частку земельної ділянки із кадастровим номером 7321055100:01:005:0425, площею 0,1067 га., цільове призначення 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 25 вересня 2020 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких вона просила визнати майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею окрім вище зазначеного майна право власності на 1/2 частку земельної ділянки із кадастровим номером 7321055100:01:005:0426, площею 0,0703 га., цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 26 жовтня 2020 року представниця позивачки [PERSON] , [PERSON] направила до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та будівельно-технічної експертизи. 26 жовтня 2020 року ухвалою Глибоцького району Чернівецької області, клопотання представника [PERSON] задоволено частково, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. 12 квітня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області поновлено провадження по даній справі. 05 листопада 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області позов в частині виділення із спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності за [PERSON] на транспортний засіб марки «Nissan Micra», державний номерний знак [NUMBER] , виділення із спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності за [PERSON] на транспортний засіб марки УАЗ 31512, державний номерний знак [NUMBER] та причіп бортовий марки АМС 500 Старконь, державний номерний знак [NUMBER] , припинення права спільної сумісної власності на транспортні засоби : автомобіль марки «Nissan Micra», державний номерний знак [NUMBER] ; транспортний засіб марки УАЗ 31512, державний номерний знак [NUMBER] та причіп бортовий марки АМС 500 Старконь, державний номерний знак [NUMBER] , 2011 року та визнання об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , земельної ділянки кадастровий номер 7321055100:01:005:0426 площею 0,0703 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із визначенням права власності по 1/2 частки за кожним із подружжя - закрито, у зв`язку із відмовою позивача від позову. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте її представник [PERSON] направила до суду заяву, в якій вказала, що позов вони підтримують, просила суд позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у її відсутності та у відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте, його представник [PERSON] направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позов вони визнають частково, а саме: заперечують в частині поділу земельної ділянки, кадастровий номер 7321055100:01:005:0426, площею 0,0703 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] , проти задоволення іншої частини позовних вимог не заперечують. Справу просили розглянути у їхню відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач не визнає позов тільки в тій частині, від якої позивачка своєю заявою відмовилася та провадження в якій закрито, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 березня 2008 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу по грудень 2015 року. За час їх спільного проживання [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Дані обставини визнаються відповідачем, а тому доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК доказуванню не підлягає. [PERSON] 30 серпня 2018 року змінила прізвище на « [PERSON] », згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] . 16 січня 2021 року позивачка [PERSON] одружилася та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , тому на час винесення рішення прізвище позивачки [PERSON] . Крім того, судом в становлено, що за час перебування в шлюбі сторони придбали наступне майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 01 червня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 2168; - земельну ділянку із кадастровим номером 7321055100:01:005:0425, площею 0,1067 га., цільове призначення 02.01-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 01 червня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за №2171. Вказане майно зареєстроване за відповідачем, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав серії СЕЕ №000302 та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №504983. Оскільки спірне майно було придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Судом також встановлено, що проживаючи спільного без реєстрації шлюбу, сторони провели реконструкцію належного їм житлового будинку по [ADDRESS] . Так, відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 13 березня 2013 року, [PERSON] повідомив про реконструкцію індивідуального житлового будинку та будівництво гаража за адресою [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта від 06 квітня 2021 року № 60, загальна кошторисна вартість будівельних робіт і будівельних матеріалів та обладнання, використаних при проведенні будівельних робіт по прибудові до житлового будинку, будівництва гаража з влаштуванням кімнати склала 995 645,65 грн., відсоток готовності одноповерхового житлового будинку по [ADDRESS] становить 100 %, житловий будинок відповідає переліченим вимогам та нормам. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як вбачається з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи докази які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділу спільного сумісного майна між сторонами по справі та припинення їх частки в ньому. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно п.п.16, 17 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України 22.04.1993 р. №15, державне мито повертається фінансовим органом того району чи міста, до бюджету якого воно надійшло, на підставі поданої платником заяви на протязі одного року з дня зарахування суми в бюджет. Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (чинного на момент звернення до суду) прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 році в розрахунку на місяць станом на 1 січня 2020 року становить - 2102 гривень. ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем стягується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання заяви у справах окремого провадження фізичною особою справляється судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак за встановлення факту в позовному провадженні сплачується судовий збір як за не майнову вимогу а саме: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову в частині майнових позовних вимог складає 656 629,82 грн. (а саме: вартість житлового будинку літ. «А» та господарських будівель за адресою [ADDRESS] складає - 66 496,00 грн., вартість будівельних робіт і будівельних матеріалів та обладнання, використаних при прибудові до житлового будинку з прибудовою літ. «А1» та гаражу літ. «В» складає - 995 645,00 грн., вартість автомобіля УАЗ 31512 складає - 56 973,00 грн., вартість автомобіля «Nissan Micra» складає - 147 000,00 грн., земельна ділянка складає - 47 145,00 грн. Загальна вартість майна становить 1 313 259,65 грн., оскільки позивачка просить визнати за собою 1/2 частку вказаного майна, ціна позову буде складати 656 629,82 грн. (1 313 259,65 : 2 = 656 629,82). Отже сума судового збору за позовні вимоги майнового характеру складає 6 566,30 грн. Врахувавши, що позивачкою також заявлена одна позовна заява не майнового характеру, за яку сплачується судовий збір в розмірі 840,80 грн., загальна сума судового збору складає 7 407,10 грн. (6 566,30 + 840,80 = 7 407,10). Згідно платіжних документів наданих позивачкою, нею сплачено суму судового збору у розмірі 4 697,70 грн. Позивачка в частині поділу автомобілів - відмовилася від позову, тому судовий збір в цій частині - не повертається. Вартість автомобілей становить 203 973,00 грн., тобто ціна позову в цій частині складає 101 986,50 грн. (203 973 : 2 = 101 986,50). Сума судового збору за дані позовні вимоги складала 1 019,87 грн. Дана сума не підлягає поверненню позивачці у зв`язку із відмовою від позову у цій частині. Тому суд вирішує питання про поверненню позивачці 50 відсотків суми судового збору з державного бюджету лише на суму 6 387,23 грн. (7 407,10 - 1 019,87 = 6 387,23). П`ятдесят відсотків від 6 387,23 грн. складає 3 193,61 грн. Однак у зв`язку із тим, що позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 4 697,70 грн. (від якого віднімається сума судового збору за позовні вимоги від яких позивачка відмовилася, тому що вона несе витрати по даних позовних вимогах, а саме 4 697,70 - 1 019,87 = 3 667,83), позивачці слід повернути з державного бюджету різницю між 3 667,83 грн. та 3 193,61 грн., а саме 484,22 грн. З відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 3 193,61 грн. та понесені витрати на проведення судової експертизи в розмірі 10 500,00 грн.

Outcome: approved