Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] 20 липня 1996 року у Миргородському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області, актовий запис №118. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.07.1996 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу вказує психологічну несумісність характерів, непорозуміння, скандали на побутовому грунті, відсутність почуття любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сім'ї. Сімейні відносини припинені протягом 3 років. Протягом 1 року відповідач фактично проживає окремо. Подружні стосунки відсутні, спільним побутом вони не пов'язані, що свідчить про те, що з цього часу сім'ї не існує. Збереження сім'ї суперечить її інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.15-16), причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 20 липня 1996 року позивач [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у Миргородському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №118 (а.с.4). Від шлюбу вони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Між сторонами по справі склалися і існують такі взаємовідносини, які суперечать інтересам позивача та його неповнолітніх дітей, виключають їх подальше спільне проживання, а тому шлюб необхідно розірвати. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved