Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 46674,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 08 травня 2016 року вона надала відповідачу грошові кошти у розмірі 1800 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 19 липня 2017 року становить 46674,00 грн. Даний факт підтверджується відповідною розпискою. Відповідно до розписки від 08 травня 2016 року відповідач зобовязалася повернути грошові кошти до 06 червня 2016 року. Проте відповідач умови договору не виконала у передбачений договорами термін, позику не повернула. В судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи /а.с. 16/, не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала /а.с. 17/. В судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи /а.с. 15/, не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 08 травня 2016 року укладено договір позики на суму 1800 доларів США, зі строком повернення до 06 червня 2016 року, що підтверджується розпискою про отримання вищезазначених грошових коштів /а.с. 18/. Однак, у визначений договором строк [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконала, тобто борг не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязком для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять безспірних та допустимих доказів виконання відповідачем зобовязань за договором позики від 08 травня 2016 року. Відповідач не виконала взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів відповідно до зазначеної домовленості між сторонами, про що свідчить наявність боргового документа у позивача. Сума боргу за вказаними договорами позики становить 1800 доларів США, що в еквіваленті станом на 19 липня 2017 року складає 46674,00 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 08 травня 2016 року у розмірі 46674,00 грн. підлягають задоволенню. Згідно квитанції № ПН156747 від 27 липня 2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved