Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідач позовні вимоги не визнав, не погодився з розміром аліментів на утримання дітей, вважає за достатнє сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі 700 грн., повідомивши, що він не працює. Вислухавши сторони, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ВЛ № 122326 та серії І-ВЛ № 143616 (а.с. 4). Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, неповнолітні діти сторін мешкають з матірю. Згідно наданої довідки вуличного комітету від 01.06.2015р., яка затверджена та зареєстрована керуючим справам Чугуївської міської ради 08.06.2015р. № 161, неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], знаходяться на утримання матері та проживають з нею, батько участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 5). Відповідач, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня предявлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 грн., з 1 грудня - 1455 грн. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не має можливості виплачувати аліменти в такому розмірі, так як не працює, однак відомостей щодо перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний не надав. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, не працює, інших осіб, які б перебували на його утримані не має. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не працює, відсутність у нього інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, матеріальне становище позивача та дітей, а також те, що відповідач жодних доказів на підтримку своїх заперечень щодо позову не надав, хоча мав таку можливість, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 700 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial