Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Річен Груп» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У позовній заяві позивач вказує, що вона, на підставі наказу № 8-КА від 30.11.2016, з 01 грудня 2016 року була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЧЕН ГРУП» на посаду диспетчера служби перевезень, де працювала до 10.01.2019. У порушення вимог ст. 115 КЗпП України, з боку підприємства, виникла заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період її роботи, яка станом на вересень 2019 року становить 26709,02 грн, що підтверджується листом управління Держпраці у Полтавській області № 16- П56/07/14-04/256 від 22.07.2019. З метою вирішення даного питання у позасудовому порядку та виплати заборгованості по заробітній платі, яка утворилася за період її роботи на підприємстві, вона зверталася до Управління Держпраці у Полтавській області, Миргородської місцевої прокуратури, Міністерства соціальної політики, уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Гадяцької райдержадміністрації. Окрім того, нею на адресу відповідача направлено письмове звернення щодо виплати у добровільному порядку нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а саме: 16.01.2019 через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта». Усі її спроби щодо можливості врегулювання цього спору у досудовому порядку жодних результатів не дали, а тому вона звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Річен Груп» на її користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 26709,02 грн, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач [PERSON] проти заочного розгляду справи не заперечує, про що направила заяву. Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не заявляла. Представник відповідача ТОВ «Річен Груп» у встановлений судом строк відзиву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляв, направлене на юридичну адресу відповідача повідомлення про дату розгляду справи, повернуто до суду без вручення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Річен Груп» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року, на підставі наказу № 8 - КА від 30.11.2016, [PERSON] прийнято на посаду диспетчера служби перевезень ТОВ «Річен Груп», про що свідчить запис у трудовій книжці позивача та витяг з наказу № 8-КА від 30.11.2016. 10 січня 2019 року [PERSON] звільнено з займаної посади за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що також зазначено у трудовій книжці, а також підтверджується витягом з наказу № 2-Ка від 10.01.2019 «Про звільнення з роботи». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , з метою досудового врегулювання спору про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, зверталась до Управління держпраці у Полтавській області, Гадяцької районної державної адміністрації, Представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на лютий 2019 року становить 26709,02 грн, про що зазначено у повідомленні Управління Держпраці у Полтавській області від 26.02.2019 № 16-П227/07/14-04/256. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що заборгованість ТОВ «Річен Груп» по заробітній платі позивачу не сплачена та становить 26709,02 грн, з цих підстав, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 - при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Між тим, позивачем не надано розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому позовні вимоги позивача, у цій частині, не підлягають до задоволення. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь держави, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial