Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житлом у квартирі за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] - це її батько. 01.09.1984 року її мати - [PERSON] та батько - [PERSON] зареєстрували шлюб. 28.01.1985 року у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON]. В 1988 році їхній сімї було надано житло у вигляді квартири за адресою: м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), [ADDRESS], в яке вони втрьох вселилися. Квартира, що знаходиться за адресою: м.Дніпродзержинськ (Кам'янське), [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 23.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу. Згідно договору дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину квартири загальною площею 51,5 м кв., жилою площею 26,7 м кв., що знаходиться в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області бульвар Будівельників, будинок номер 12, квартира номер 58. З 2002 року подружжя [PERSON] припинили сумісне проживання та подружні стосунки. [PERSON] залишив місце сумісного проживання за адресою: м. Дніпродзер жинськ (Кам.янське), [ADDRESS], забрав всі свої речі. Не проживаючи в квартирі на протязі 16 років відповідач не намагався повернутися проживати в їхню власність, не піклувався про стан житла. Їй відомо, що [PERSON] звернулась в Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На теперішній час співвласниками квартири є вона, [PERSON] та її мати [PERSON] Відповідачу ні вона, ні [PERSON] не перешкоджали у користуванні житлом у їхній власності у вигляді за адресою м.Дніпродзержинськ (Кам.янське), [ADDRESS]. На протязі всього часу реєстрації відповідача за адресою їхньої власності вона та [PERSON] вимушені сплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих в будинку осіб , в т.ч. і за [PERSON], що є для них суттєвим матеріальним тягарем. На теперішній час вони з матірю бажають оформити субсидію на сплату комунальних послуг, але наявність реєстрації особи, яка не проживає тривалий час в квартирі заважає їй це зробити. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.33). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином,\~про що\~свідчать зворотні\~повідомлення.\~(а.с.31,\~32).Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов пітримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. (а.с.29). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 05 вересня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 26.12.1997 року № 9732, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON]. (а.с.12). Згідно копії договору дарування частини квартири від 23.10.2004 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину квартири загальною площею 51,5 кв.м., жилою площею 26,7 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS].(а.с.13) Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 15582089 від 14.08.2007 року за [PERSON], було зареєстроване право власності на 1/3 частину зазначеної квартири.(а.с.14) Факт непроживання відповідача з 2002 року і по теперішній час в квартирі за адресою: [ADDRESS], підтверджується актом про непроживання КП КМР «УКОЖФ» від 16.05.2018 року. (а.с.18). Відповідно довідки КП КМР «УКОЖФ» від 29.05.2018 року № 1075/4 [PERSON] не звертався з заявами про перешкоджання у проживанні в квартирі за адресою: Кам'янське, [ADDRESS]. (а.с.19) Згідно бази даних ІІПС Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] із заявами та повідомленнями до Дніпровського ВП з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS], не звертався. (а.с.20). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач, як член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з 2002 року згідно даних акту від 16.05.2018 року (а.с.18), суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved