Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просила визнати за нею право власності на ? частку нежитлового приміщення магазину №66 в будівлі літ. «А» за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 75, загальною площею 151,2 кв. м., ? частку приміщення складу літ. «Б», за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 75, загальною площею 66,0 кв. м., ? частку приміщення приймального пункту літ. «Б», за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 75, загальною площею 56,2 кв. м. Свої вимоги мотивує тим, що з 07.07.1987 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, вказане майно набуте сторонами за час шлюбу, відтак є обєктом спільної сумісної власності подружжя, однак право власності на нього зареєстроване за відповідачем. Добровільно поділити дане майно відповідач відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання вкотре не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 07.07.1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 07 лютого 2001 року відповідно до договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна, визнаного дійсним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.11.2007 року розясненим ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.12.2007 року, придбані нежитлові приміщення магазину, загальною площею 151,25 кв. м в будівлі літ «А», які складаються з: приміщення №66: 1 тамбур площею 1,8 кв. м, 2 торгова зала площею 69,7 кв. м, 3 кабінет площею 9,0 кв. м., 4 коридор площею 4,9 кв. м, 5 торгова зала площею 61,0 кв. м, 6 коридор площею 3,4 кв. м, 7 туалет площею 1,4 кв. м та складу площею 66,0 кв. м, який складає 54/100 частки будівлі літ. «Б»: 1-2 склад площею 38,2 кв. м, 1-3 склад площею 27,8 кв. м, що по вул. Хмельницьке шосе, 75 у м. Вінниці, право власності на які зареєстровано за [PERSON] 07.02.2008 року КП «ВООБТІ» у реєстровій книзі № 836 книга №3 (додаткова). 24 жовтня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу частини приміщення від 24.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №14284, зареєстрованим КП «ВООБТІ» 29.10.2007 року у реєстровій книзі № 3 додатковій за реєстровим № 836, придбано приміщення приймального пункту в будівлі літ. «Б» площею 56,2 кв. м, по вул.Хмельницьке шосе, 75 у м. Вінниці, яке становить 1/25 частку будівель, право власності на яке оформлене на [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки, наданої реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 01.09.2015 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек відомості щодо приміщення № 66 в будинку №75 по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці відсутні. Відсутні відомості щодо заборон відчуження і за даними інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані (враховуючи час набуття майна подружжям) нормами КпШС України Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень статті 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірні нежитлові приміщення є спільним сумісним майном подружжя, відповідно це майно підлягає поділу між ними у рівних частках. Суд звертає увагу, що відповідач доказів того, що вказане майно є його особистою приватною власністю суду не надав. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved