overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] являється батьком дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2016 року з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно. На даний час просить стягнути з відповідача, аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 06.04.2024 року. Позивач в судовому засіданні, позов підтримала повністю та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки не має заробітку, інших утриманців не має. Вислухавши думку позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2016 року відповідач сплачує аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №143 цс 13. Згідно ст.ст. 182, 192 СК України, необхідно змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду, і стягти їх в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (прибутків) відповідача на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки заявлені позивачем вимоги відповідають вимогам чинного Законодавства та аліменти стягуються в розмірі меншому, ніж визначено Законом. Суд вважає, що в даному випадку аліменти слід стягувати з моменту вступу рішення суду в законну силу, згідно п. 23 Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття з реєстрації, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування ? частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Білгород-Дністровський МВ УМВС України в Одеській області зняти з реєстрації [PERSON], 1975 р.н., за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.07.2000 р., що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи. З 03.11.2006 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.2014 року (набрало сили 06.01.2015 р.) Згідно довідки виконкому Шабівської сільської ради №133 від 10.02.2015 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в належній позивачці ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є єдиним власником житла та шлюб з відповідачем розірвано, тобто він є колишнім членом сім'ї . Згідно положень ч.4 ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх (членів сім'ї) права користування займаним приміщенням. Таким чином, втрата відповідачем статусу члена сім'ї позивачки не позбавляє його права користування вищевказаним житлом. Жодних інших підстав в обґрунтування вимог про позбавлення відповідача права користування житлом та зняття його з реєстрації позивачкою не наведено. Згідно положень ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи ненадання позивачкою доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою : [ADDRESS], в якому вона мешкала разом зі своїм чоловіком - [PERSON], який помер [INFO] року. В її будинку зареєстрований , але з 2003 року не проживає її син -[PERSON]. Всі комунальні послуги вона сплачує сама. Відповідач мешкає в с.Нещеретове Білокуракинського району та зловживає спиртними напоями. На її адресу прийшло повідомлення з банку, що він взяв кредит та не сплачує його і вона боїться, що будинок заберуть за борги сина. Вона попрохала відповідача знятися з реєстрації проте він відповів відмовою. Звернувшись до Білокуракинського РС УДМС України в Луганській області з проханням виписати з її домоволодіння відповідача, їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. В зв'язку з викладеним вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати Білокуракинський районнй сектор Управління державної міграційної служби України в Луганській області зняти з рееєстрації [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, попередньо подавши заяву до суду про розгляд справи без її участі, в якій підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Третя особа - Білокуракинського РС УДМС України в Луганській області - в судове засідання не з'явився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. 04.02.2015 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.8-9). Згідно домової книги, за адресою: [ADDRESS] зареєтровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-7). Таким чином, оскільки власником житлового будинку є [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на спадкове майно не оформлено, позивачка не є власницею вищевказаного будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Гуменці Кам'янець-Подільського району,оскільки в оформленні спадщини було відмовлено у зв'язку із пропуском строку оформлення спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами. що вона не знала про наявність заповіту на її ім'я. Про наявність заповіту позивачка дізналася в квітні 2016 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що бабуся позивачки - [PERSON], яка померла [INFO] в с. Гуменці Кам'янець-Подільського району, підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Гуменецької сільської ради Кам'янець-Подільського району, актовий запис № 67, від 22 вересня 2015 року. З листа приватного нотаріуса Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу Ганасюк Надії Павлівни, за № 48/01-16 від 18 квітня 2016 року вбачається, що позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини. З копії заповіту посвідченого [PERSON] секретарем виконкому Гуменецької сільської ради від 05.04.2000 року, вбачається, що [PERSON] на випадок смерті заповіла все своє майно [PERSON]. З копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, вбачається. що позивачка 23 лютого 2002 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Суд вважає, причину пропуску строку на подання заяви на прийняття спадщини поважною, а тому він підлягає поновленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матір'ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову, позивачка [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком їхнього сина - [PERSON], [INFO] та у свідоцтві про народження дитини записаний його батьком. В теперішній час Луганська область знаходиться в зоні антитерористичної операції і ці обставини дають позивачці підстави непокоїться за життя та здоров'я її малолітнього сина - [PERSON]. Через напружені стосунки між позивачкою [PERSON] та відповідачем за позовом [PERSON] сторони не в змозі дійти до згоди про надання нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон, на підставі чого позивачка вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу у його відсутність. Третя особа орган опіки та піклування Старобільської РДА у судове засідання не з'явилася, надала заяву у якій заперечень щодо задоволення позову не має. Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи й вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню, за слідуючими підставами: За свідоцтвом про народження дитини (а.с. 8) батьками малолітнього [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України « Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред'явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що Луганська область знаходиться в зоні антитерористичної операції, яка здійснюється збройними силами України та іншими військовими формуваннями, сторони не в змозі дійти до згоди про надання нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон, можливо надати позивачці [PERSON] - дозвіл на вивіз дитини [PERSON] за межі України без згоди батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір'ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову, позивач [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який на підставі рішення суду було розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Позивач [PERSON] бажає повезти дитину на відпочинок за кордон з метою розширення її світогляду, спрямування дитини на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовки дитини до свідомого життя у суспільстві. Однак, через напружені стосунки із батьком дитини - відповідачем [PERSON] позивач не може отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, з посиланням на те, щоб було рішення суду з приводу даного питання, на підставі чого позивач вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову (а.с. 14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позову (а.с. 13). Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи й вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню, за слідуючими підставами: Згідно до копії рішення суду (а.с. 5) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Згідно з копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6) батьками малолітнього [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-Х11, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Стаття 18 цих Правил передбачає, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється (п. 3 Правил) у разі пред'явлення оригіналів документів, або їх нотаріально завірених копій: рішень суду щодо надання дозволу на виїзд за межі України дитині, яка не досягла 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків». За ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 річного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів, в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, уповноважених ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що через те, що відповідач [PERSON] батько малолітнього [PERSON], [INFO], ніякої участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини не приймає, надав заяву про визнання позову, можливо надати його матері позивачці [PERSON] - дозвіл на вивіз дитини [PERSON] за межі України без згоди батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордан неповнолітньої дитини без згоди батька. На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей. Позивачка в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.11.2003 року по 30.04.2013 року. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З часу розлучення відповідач взагалі не цікавиться дітьми, не приймає участі в їх вихованні та не надає матеріальної допомоги. В позивачки є можливість з метою оздоровлення забезпечити дітям відпочинок на узбережжі моря, в тому числі за межами України. В минулому році він надав письмовий дозвіл до 19.06.2014 року, однак зараз він уникає зустрічі з відповідачкою. Тому вона змушена звернутись до суду та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що свідчить про байдуже ставлення до вирішення справи. Причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З копій свідоцтва про народження видно, що батьком дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 4-5). Копією заяви завіреною приватним нотаріусом підтверджується те, що в 2013 році [PERSON] надав дозвіл позивачці на тимчасовий виїзд дітей за кордон з 19.06.2013 року по 19.06.2014 року (а.с.9). Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON]. В обґрунтування свого позову позивачка вказала, що 03.11.2007 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. 20.05.2009 року шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу їхня дитина залишилася проживати з позивачкою. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Про сина піклується позивачка. Нещодавно у позивачки виникла необхідність вивезти дитину за межі України. Позивачка повідомила відповідача про необхідність нотаріально засвідчити свій дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон. Але такого дозволу [PERSON] не надав. Свою відмову нічим не мотивував, зустріч і розмов уникає. Така поведінка відповідача шкодить інтересам дитини. У Росії в позивачки проживають близькі родичі, яких вона має намір регулярно відвідувати разом зі своєю дитиною. Крім того, у туристичних цілях позивачка бажає разом з [PERSON] відвідати країни дальнього зарубіжжя. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити його. Відповідач в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим суд за клопотанням позивачки ухвалив про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву, вислухавши позивачку та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, можливий за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України - Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України - Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, всупереч інтересам дитини не надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон на прохання матері, з якою дитина проживає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст. 141 СК України, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) та

Outcome: approved