Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначає, що є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована також [PERSON], яка є дружиною її сина. Відповідач в квартирі не проживає з серпня 2015 року, проте залишається зареєстрованою у квартирі, участі в утриманні якої не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати та обмежує її законні права як власника квартири щодо вільного розпорядження майном. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася судом належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслала, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.05.2013 року, посвідченого призваним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., за реєстровим №574 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4103794 від 29.05.2013 року /а.с. 4-6/. Згідно відповіді на запит суду Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області від 17.10.2016 року, у вказаній квартирі з 13.06.2014 року є зареєстрованою також [PERSON], [INFO] /а.с. 20/. [PERSON] є дружиною сина позивача [PERSON], шлюб з яким зареєстровано 30 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №23 /а.с. 7/. Згідно довідки КП «ЖЕО №1 КМР» №2955 від 05.09.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані син позивача - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Як вбачається з актів обстеження житлового приміщення від 22.10.2015 року, 05.04.2016 року, 05.09.2016 року, складеними сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], затверджених керівником КП «ЖЕО №1 КМР» [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 10 серпня 2015 року у квартирі [ADDRESS] фактично не проживають, їх особисті речі в квартирі відсутні /а.с. 10-12/. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні також показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.І ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Між цим, вимога щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За вказаного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial