overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в липні 2016 року між ними було укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають; на даний час їх сімейні стосунки припинені, так як чоловік знаходиться в місцях позбавлення волі, їх шлюб носить формальний характер, вона виховує малолітнього сина від іншого чоловіка, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON]. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить строк для примирення не надавати і наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вона з відповідачем ніколи спільно не проживали, шлюб був укладений під час перебування відповідача в місцях позбавлення волі, після чого вона з ним жодного разу не бачилась, має намір створити сімю з [PERSON], з яким разом проживають і виховують спільну малолітню дитину; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи за місцем відбування покарання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON]В (дошлюбне прізвище Плескач) 28 липня 2016 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом №316. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Понад один рік сторони разом не проживають, так як відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі, відносин не підтримують, не спілкуються, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка наполягає на припиненні подружніх відносин і бажає створити сімю з іншим чоловіком ([PERSON]), від якого має малолітнього сина [PERSON], [INFO], шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Оскільки [PERSON] не наполягає на відшкодуванні сплаченого нею судового збору відповідачем, то виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу ці понесені позивачкою судові витрати слід залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 1996 року вона з відповідачем уклали шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; в даний їх сімейні стосунки припинені через різні погляди на шлюб, нехтування чоловіком сімейними цінностями, втрату почуття любові, взаємоповаги, в зв'язку з чим між ними виникали часті сварки та скандали, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON]. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить строк для примирення не надавати; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.5 ст.74 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обгрунтування не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 30 листопада 1996 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Борзнянської райдержадміністрації за актовим записом №80. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Борзнянської міської ради №3592 від 07 листопада 2014 року проживає з батьками. Сторони хоча й проживають разом, але спільних інтересів не мають, між ними зникло почуття взаєморозуміння та довіри, на грунті чого виникали часті сварки та скандали, подружжя примиритися не бажає, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проігнорував явку до суду, шлюб між сторонами носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 1996 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; в даний час їх сімейні стосунки припинені через зловживання чоловіком спиртними напоями, в зв'язку з чим, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить строк для примирення не надавати, оскільки близько чотирьох років вони спільно не проживають; вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог позивачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 09 листопада 1996 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконкомом Оленівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №7. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей - неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які згідно довідки Оленівської сільської ради №229 від 11 квітня 2014 року проживають з матір'ю. Близько чотирьох років сторони спільно не проживають, відносин не підтримують, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, примиритися не бажають, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 2002 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; на даний час їх сімейні стосунки припинені через втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить строк для примирення не надавати, оскільки близько шести місяців вони спільно не проживають і наполягає на розірванні шлюбу; вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні з вимогами позивачки погодився і не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 23 листопада 2002 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований райвідділом реєстрації актів громадянського стану Борзнянського управління юстиції за актовим записом №82. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з матір'ю. Близько шести місяців сторони спільно не проживають, відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 2004 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей 2005 та [INFO]; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зникнення почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, разом не проживають і спільного господарства не ведуть, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON]. Позивачка в підготовчому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу в підготовчому засіданні, оскільки з березня місяця 2018 року вони спільно не проживають і примирення між ними неможливе. Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, так як з дружиною разом не проживає й подальше збереження сімї неможливе; відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.206 ЦПК України сторонам розяснено наслідки відповідних процесуальних дій. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON]В (дошлюбне прізвище Нестеренко) 06 листопада 2004 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №67. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. З березня місяця 2018 року сторони разом не проживають, відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. При цьому, у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити з ухваленням рішення в підготовчому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 2007 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]; на даний час їх сімейні стосунки припинені через втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить більше строку для примирення не надавати і наполягає на розірванні шлюбу, так як з кінця березня 2017 року вона з чоловіком спільно не проживає й наданий судом час для примирення не сприяв покращенню подружніх відносин; вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки примиритися з дружиною не вдалося. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON]В (дошлюбне прізвище Шеремет) 17 листопада 2007 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом №106. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. З березня місяця 2017 року сторони спільно не проживають, відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, наданим судом часом для примирення не скористалися для збереження сімї, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 2009 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зловживання чоловіком алкогольними напоями, в зв'язку з чим, між ними виникали часті сварки та скандали, зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить строк для примирення не надавати, оскільки з березня місяця 2013 року вона з чоловіком спільно не проживає і наполягає на розірванні шлюбу; вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.5 ст.74 ЦПК України) та фактичного проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про направлення поштових відправлень, але в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 07 листопада 2009 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконкомом Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №02. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка згідно довідки Борзнянської міської ради №1737 від 27 травня 2014 року проживає з матір'ю. З березня місяця 2013 року сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, примиритися не бажають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач явку в судове засідання проігнорував, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 2013 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]; на даний час їх сімейні стосунки припинені через відмінність характерів, втрату почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; просить строк для примирення не надавати, оскільки понад чотири місяці вони спільно не проживають і наполягає на розірванні шлюбу; вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.5 ст.74 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON]С (дошлюбне прізвище Чепець) 26 листопада 2013 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №68. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. Понад чотири місяці сторони спільно не проживають, відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в листопаді 2014 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зраду чоловіка, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, разом не проживають і спільного господарства не ведуть, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON]. Позивачка в підготовчому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу в підготовчому засіданні, оскільки близько трьох років вони спільно не проживають і примирення між ними неможливе. Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, так як після народження сина він з дружиною разом не проживає й подальше збереження сім'ї неможливе; відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.206 ЦПК України сторонам роз'яснено наслідки відповідних процесуальних дій. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 12 листопада 2014 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №69. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Борзнянської міської ради №3478 від 13.06.2018р. проживає з матір'ю. З грудня 2015 року сторони разом не проживають, відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, обоє наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. При цьому, у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити з ухваленням рішення в підготовчому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved