Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбного договору недійсним. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що [PERSON] її рідний батько, який помер [INFO] . 05.10.2011 року її батько вдруге зареєстрував шлюб з [PERSON] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2016 року, яке набрало законної сили 31.05.2016 року, шлюб між ними був розірваний. Ще за своє життя її батько [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. Після смерті батька вона була залучена до участі у даній справі, з якої дізналася про укладення шлюбного договору від 06.09.2016 року, укладеного між її батьком [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області. Вважає, що відповідачка навмисно умовила її батька на укладання шлюбного договору, так як знала про його онкологічну хворобу. Відповідно до ст.ст.92,93 СК України, особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям, може бути укладено шлюбний договір, яким регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки, а також можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя, як батьків. Вважає, що шлюбний договір порушує її права та інтереси, як спадкоємця, а тому він має бути визнаний недійсним, оскільки шлюбний договір між [PERSON] та [PERSON] був укладений вже після розірвання шлюбу 06.09.2016 року, що суперечить законодавству України, оскільки на час укладання договору [PERSON] та [PERSON] вже не були подружжям в розумінні ст.ст.3,9 СК України Просить визнати шлюбний договір, укладений 06.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Ухвалою судді від 02.06.2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове зсідання на 02.07.2020 року. 02.07.2020 року проведено підготовче засідання та справа призначена до розгляду. Відзив на позовну заяву не надходив. Інших письмових заяв суду не надано. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, уклала договір адвокатом Кондрашової В.М. на представництво її інтересів. Представник позивача адвокат Кондрашова В.М. в судовому засіданні повністю підтримала позовну заяву позивача, просить її задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що шлюбний договір був укладений на прохання її чоловіка [PERSON] , оскільки йому щось терміново потрібно було продати, на що вона погодилась. Цим шлюбним договором вони майно не ділили, а вказали, що майно, яке придбане до шлюбу, залишається за кожним з них, майно, яке придбане під час шлюбу на ім`я кожного з них, залишається на тим, хто придбав це майно. Від шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , вона має одну малолітню дитину. Як до шлюбу, так і під час шлюбу, а також після розірвання шлюбу вона займалася і по теперішній час займається підприємницькою діяльністю, тобто самостійно заробляла та була матеріально незалежної від свого чоловіка. В задоволенні позову просить відмовити, оскільки на час складання шлюбного договору права позивачки жодним чином не були порушені. Представник відповідача адвокат Полянчук С.О. позов не визнала, в задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що позивачка не довела, яким чином були порушені її права на час укладання шлюбного договору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини та правовідносини. Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого Партизанською сільською радою Приморського району 04.09.1991 року, актова запис № 17 (а.с.7). 17.11.2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Уцвіль, Санкт- Галлен Швейцарська Конфедерація , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12-18) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актова запис № 1203 (а.с.8). Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 11.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.10.2011 року, від якого мають неповнолітню дитину сина: [PERSON] , 2011 року народження, розірваний ( а.с.9). 06.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрований за № 2668, згідно якого цей договір стосується виключно майнових відносин між подружжям і не стосується інших питань подружнього життя, у тому числі і майнових прав та обов`язків як батьків. Сімейним законодавством подружжю гарантовано право на укладення договорів між собою. Згідно з положеннями ст. 64 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Найпоширенішим видом договорів, що укладається подружжям, є шлюбний договір , порядок укладення та виконання якого регламентований главою 10 СК. Відповідно до статей 92, 93 СК України, особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям, може бути укладено шлюбний договір, яким регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки, а також можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч.2 ст.7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме - така домовленість не повинна суперечити вимогам СК, іншим законам та моральним засадам суспільства. Оскільки шлюбний договір є особливим способом урегулювання наявних між подружжям майнових відносин або майнових відносин, що можуть виникнути в майбутньому, засобом захисту майнових прав подружжя, а також засобом здійснення майнових обов`язків, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. У відповідності зі ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом. Виходячи зі змісту ст. 103 СК України, до інших осіб, які можуть вимагати визнання шлюбного договору недійсним, належать особи, права та інтереси яких цим договором порушуються. Позивачка вказує, що шлюбний договір між її батьком [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений вже після розірвання шлюбу, тобто 06.09.2016 року, що суперечить ст.92 СК України, оскільки її батько та відповідачка вже не були подружжям. При цьому яким чином порушені її права позивачки на час укладання вказаного договору, позивачка не вказує. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017р. по справі № 447/66/15 встановлені підстави визнання недійсності шлюбного договору: «оскільки договір, в тому числі шлюбний договір, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до ст. 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ст. 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. Згідно частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, особам надається право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Так, ч.3 ст.6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи таким чином особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Отже, принцип свободи договору відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України є визначальним і полягає в наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, ураховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд урегулювати в договорі свої відносини лише у випадках, якщо: -існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; -заборона випливає зі змісту акта законодавства; -така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Про необхідність застосування норм ЦК при визнанні шлюбного договору недійсним міститься вказівка і в ст.103 СК України. Виходячи зі змісту ст.ст.9, 103 СК України, ст.ст.203, 215 ЦК України, підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент учинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного з подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. Норми СК у ст.ст.57, 60, 61, на підставі ч.1 ст.7 цього кодексу, встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Умовами укладеного Договору є наступне: Згідно п. 2 [PERSON] та [PERSON] домовилися зберегти особисту власність кожного з подружжя на майно, що придбане до реєстрації шлюбу, Згідно п.3 майно, одержане кожним з них в дар або внаслідок спадкування у період перебування у шлюбі, є особистою приватною власністю кожного з них, Згідно п.4 майно, яке нажито під час шлюбу та зареєстроване на ім`я дружини, є особистою приватною власністю дружини. Згідно п.5 майно, яке нажито під час шлюбу та зареєстроване на ім`я чоловіка, є особистою приватною власністю чоловіка. Зі змісту шлюбного договору від 06.09.2016 року вбачається, що шлюбним договором закріплено виключно умови щодо прав кожного з подружжя на майно, яке придбане кожним до укладання шлюбу, отримане кожним в дар або в порядку спадкування, майно, придбане під час шлюбу та зареєстроване за кожним з подружжя, належить тому подружжю. Із оспорюваного договору вбачається, що при укладені договору, сторони попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчинені правочинів вимог закону, усвідомлювали значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі як учасників цього правочину, розуміли його природу, а також права та обов`язки за договором. Підписання вказаного договору свідчить про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін договору. Текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. [PERSON] та м [PERSON] під час посвідчення шлюбного договору своїм підписом засвідчили, що текст договору їм повністю зрозумілий і їх воля була направлена саме на укладення такого шлюбного договору на зазначених умовах. Доводи позивачки про те, що відповідачка навмисно умовила її батька на укладання шлюбного договору, так як знала про його онкологічну хворобу, є голослівним та позивачкою не доведені. Відповідно до п.12 вказаного договору, сторони мають право відмовитися від цього шлюбного договору, права та обв`язки припиняються в день подання ними до нотаріуса заяви про відмову від цього Шлюбного договору. Вказаний договір складений 06.09.2016 року, [PERSON] помер [INFO] , тобто з часу укладання договору з заявою до нотаріуса про відмову від Шлюбного договору у відповідності до п.12 договору, не звертався. Як вбачається з вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказаним договором ніяких обов`язків на позивачку не покладено. При укладенні шлюбного договору сторони підтвердили усвідомлення значення своїх дій і могли керувати ними, розуміли природу цього договору, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладено на обумовлених ними умовах і не є результатом впливу тяжких для сторін обставин; договір вчинено з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним), та не приховує інший правочин, не зменшує обсяг прав неповнолітньою дитини позивача та померлого [PERSON] , які встановлені СК, не ставить одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище; не передається у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації, не має суперечностей між його змістом та вимогами закону, тобто договір відповідає імперативним нормам та договором дотримані моральні засади суспільства. Вивчивши доводи позивачки, викладені в позовній заяві, пояснення представника позивачки в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що при укладанні шлюбного договору, укладеного між [PERSON] та відповідачкою 06.09.2016 року, позивачка була дієздатною повнолітньою особою, знаходилася в зареєстрованому шлюбі, мешкала за межами республіки Україна, інвалідом не є та не визнавалася, тобто права позивачки на час укладання шлюбного договору не були порушені і порушення права позивачки шлюбним договором, останньою не доведено. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка не довела свої позовні вимоги, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed