Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 81. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 16.07.2013 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протягом року стосунки між нею та відповідачем погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у червні 2021 року. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вважала, що їхня сім`я остаточно припинила своє існування, а тому збереження з відповідачем сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, примирення не можливе. Причиною розпаду їхньої сім`ї стало те, що вони втратили один до одного почуття любові, довіри, взаємоповаги, порозуміння, тобто фактично вони стали один до одного чужими людьми. Подальше спільне проживання з відповідачем, збереження з ним шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.09.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 12.10.2021. 12.10.2021 у зв`язку з першою неявкою відповідача відкладено судовий розгляд. 25.11.2021 під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, пояснила, що вагомою причиною припинення шлюбних стосунків з відповідачем є негативне відношення з його боку до її повнолітнього сина від першого шлюбу. Після розірвання шлюбу просила не змінювати прізвище на дошлюбне, судові витрати просила стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду пояснив, що дійсно, останнім часом, у них з дружиною були конфлікти, зокрема і через його намагання вплинути на поведінку повнолітнього сина позивачки. На цей час шлюбні стосунки фактично припинені, у зв`язку з чим він погоджується з позовними вимогами про розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2013, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 17). Сторонами визнаються та не підлягають доказуванню ті обставини, що вони фактично припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, спору про поділ майна та місце проживання дитини на час судового розгляду цієї справи між сторонами немає. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам належить визнати доведеними. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду визнав позов, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, належить стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 908 грн 00 коп. (а. с. 3).

Outcome: approved