Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 19 листопада 1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції. Рішенням Тиврівського районного суду від 17 серпня 2011 року шлюб між ними розірвано, з нею залишились проживати їхні спільні діти. Під час перебування у шлюбі ними було розпочато будівництво житлового будинку по [ADDRESS], яке проводилось на підставі дозволу №21 від 21.06.1999 року та у відповідності з будівельним паспортом. Будівництво вищезазначеного будинку було повністю завершено у 2000 році, з готовністю на сто відсотків, починаючи з 2000 року, він експлуатується і до розірвання шлюбу їхня сім'я у ньому проживала. Після розірвання шлюбу, вона з дітьми вимушена проживати за іншою адресою. У 2011 році за заявою [PERSON] на вищезазначений будинок було виготовлено технічний паспорт. Відповідно до даного технічного паспорту загальна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 409326 грн. Відповідач, на її пропозиції відмовлявся звернутись до Тиврівської селищної ради для отримання свідоцтва на право власності на належний їм будинок по [ADDRESS]. Фактично відповідач не дозволяє їй проживати в спільному будинку і позбавляє її права користуватись ним та господарськими будівлями. Добровільно поділити або виплатити їй половину вартості житлового будинку та господарських будівель відповідач не погоджується, а тому вона вимушена звернутись для вирішення цього питання до суду. Просить поділити спільне її та відповідача майно - житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по [ADDRESS], виділивши кожному по 1/2 житлового будинку та господарських будівель. Для здійснення державної реєстрації права власності на частки в житловому будинку та господарських будівлях, визнати за нею - [PERSON] право власності на виділену 1/2 житлового будинку та господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS]. В ході судового розгляду позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій зазначає, що відповідно до висновку експерта будівельно-технічної експертизи №731/732/733/734/13-21 від 19.12.2013 року, ступінь готовності спірного житлового будинку та всіх господарських будівель та споруд становить 100%. Дана ступінь готовності передбачає можливість його введення в експлуатацію. Як зазначено, в цьому ж висновку експерта, житловий будинок та всі господарські споруди, що розташовані по [ADDRESS] відповідають будівельним нормам та правилам, діючим в галузі будівництва України станом на час проведення експертизи. Крім того, експерт у своєму висновку визнав можливість поділу даного будинку в натурі та надав можливі варіанти його розподілу. Враховуючи, що дозвільні документи на будівництво оформлено на відповідача, який відмовляється від введення його в експлуатацію та враховуючи можливість його поділу з подальшим введенням в експлуатацію, варіанти поділу, уточнила позовні вимоги щодо поділу житлового будинку та господарських будівель в натурі з подальшим введенням його в експлуатацію кожною із сторін окремо. Вважає, що найбільш сприятливим варіантом поділу, із запропонованих експертом, є варіант №3, оскільки він найбільш точно відповідає ідеальним часткам поділу в натурі та передбачає найменший відступ від ідеальних часток поділу. При вирішенні питання поділу також просить врахувати факт проживання з нею спільних неповнолітніх дітей. Спірний будинок та господарські будівлі розташовані на приватизованій земельній ділянці. Як зазначено в державному акті на право власності на землю серії ЯК №783904, виданого Тиврівською селищною радою 08.02.2009 року, власником земельної ділянки, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 0,1055, кадастровий номер 0524555100:01:008:0077 являється [PERSON]. Просить поділити спільне з відповідачем майно - житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по [ADDRESS] виділивши кожному по ? житлового будинку та господарських будівель, наступним чином : Виділити їй майно загальною вартістю 163 280,0 грн., а саме : а) в приміщенні житлового будинку літ.«А» : - 1-1, тамбур, площею 2,5 м2 , вартістю 5901, 00 грн.; - 1-2, коридор (частина), площею 3,9 м2 , вартістю 9 206,00 грн.; - 1-3, кухня, площею 13,3 м2 , вартістю 31 396, 00 грн.; Всього площею 19,7 м2 , вартістю 46 503 грн.. б) приміщення мансарди літ. «М/А» : - 1-8, коридор, площею 6,5 м2 , вартістю 8 454, 00 грн. ; - 1-9, житлова кімната, площею 13,1 м2 , вартістю 17 037, грн..; - 1-10, житлова кімната, площею 6,7 м2 , вартістю 8 714, 00 грн.; - 1-11, житлова кімната, площею 13,0 м2 , вартістю 16 907 грн.; Всього площею 39,3 м2 , вартістю 51 112, 00 грн, в) І, веранда літ. «а», вартістю 9 228, 00 грн. та ґанок, вартістю 710,00 грн., загальною площею 59,0 м. г) Господарські будівлі : - гараж літ. «В», вартістю 40 464,00 грн. та погріб з шиєю літ. «П/В», вартістю 15 263 грн. Виділити [PERSON] майно, загальною вартістю 166 465,00 грн. : а) в приміщенні житлового будинку літ.«А» : - 1-2, коридор (частина), площею 7,3 м2 , вартістю 17 233,00 грн.; - 1-4, житлова кімната, площею 18,3 м2 , вартістю 43 199,00 грн.; - 1-5, житлова кімната, площею 9,8 м2 , вартістю 23 134,00 грн.; - 1-6, кладова, площею 1,2 м2 , вартістю 2 833,00 грн.; - 1-7, санвузол, площею, 5,8 м2 , вартістю 13 691 грн.. Всього площею 42,4 м2 та вартістю 100 090,00 грн. б) Господарські будівлі : - сарай літ. «а1»,вартістю 63 890,00 грн., убиральня літ. «Б», вартістю 2 485,00 грн. Залишити за нею та [PERSON] у спільному користуванні: хвіртку №1, ворота №2, огорожу № 3, вигрібну яму № 4, огорожу № 5. У зв'язку з тим, що вартість майна виділеного відповідачу є більшою, стягнути з [PERSON] на її ([PERSON].) користь компенсацію у сумі 1592,5 грн.. Зобов'язати [PERSON] улаштувати дверний проріз для входу у приміщення житлової кімнати 1-5, улаштувати перегородку у приміщенні коридору 1-2, улаштувати дверний проріз між приміщенням коридору 1-2 та приміщенням кухні 1-3, закласти дверний проріз між приміщенням коридору 1-2 та приміщенням кухні 1-3. Поділити між нею та відповідачем земельну ділянку (кадастровий номер 0524555100:01:008-.0077, державний акт серії ЯК №783904 від 08.02.2009 року, виданий на ім'я [PERSON]), на якій знаходяться житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по [ADDRESS] за варіантом №3 висновку експерта будівельно-технічної експертизи №731/732/733/734/13-21 від 19.12.2013 року наступним чином Виділити їй земельну ділянку, площею 0,03450 га, позначену цифрою 3 ; Виділити [PERSON] земельну ділянку, площею 0,03450 га, позначену цифрою-2; Залишити у спільному з відповідачем користуванні земельну ділянку, площею 00365 га, позначену цифрою 1. Вирішити питання стягнення з [PERSON] судових витрат. В ході судового розгляду позивачка та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просять їх задовільнити з наведених підстав. Позивачка [PERSON] пояснила, що будинок з відповідачем будували під час шлюбу, який розірвали в 2011 році. Проживали в даному будинку із 2000 року, отримали домову книжку і прописалися в січні 2002 року. В даний час вона з дітьми проживає в іншому місці, а будинок займає відповідач. На жоден із запропонованих варіантів поділу, або отримання від неї вартості частини будинку він не погоджується, а їй не дає можливості там проживати, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачки [PERSON] пояснив, що сторони по справі - проживаючи у шлюбі, в 1999 році тримали будівельний паспорт на забудову житлового будинку і розпочали його будівництво. Дозвільні документи не могли видаватись на двох членів сім'ї, а тому видані на чоловіка - [PERSON] В 2000 році будинок вже був зведений і сторони у справі разом з дітьми стали проживати в даному будинку. В січні 2002 року вони офіційно прописались у спірному будинку по [ADDRESS], що стверджується домовою книжкою. На даний час будинок в експлуатацію не прийнятий, а відповідач відмовляється звернутись у відповідні служби із заявою про прийняття будинку в експлуатацію. Позивачка сама не в змозі це зробити, оскільки будівельний паспорт і державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] видавались на відповідача. Відповідно до чинного законодавства все, що придбано чи побудовано чоловіком і дружиною під час шлюбу є їхньою спільною власністю, тому позивачкою пропонувались відповідачу варіанти вирішення спору в позасудовому прядку, а саме: позивачка згодна заплатити відповідачу ? вартості спірного будинку відповідно до оцінки проведеної експертом. Отримати від відповідача ? вартості спірного будинку відповідно до оцінки проведеної експертом і відмовитись від своїх прав на даний будинок з господарськими спорудами, або поділити між ними вказаний будинок порівну. Відповідач на жоден із запропонованих варіантів не погоджується, чим навмисно створює перешкоди для поділу їхньої спільної нерухомості та змушує позивачку звернутись до суду. Даний будинок не є самочинною забудовою, оскільки на його зведення отримані дозвільні документи, однак в ньому є елементи зведені з відхиленням від проекту, але відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 19.12.2013 року, всі конструкції житлового будинку та господарських споруд відповідають вимогам Державних будівельних норм, що включає відповідність протипожежної безпеки та санітарних норм, ступінь готовності спірного житлового будинку та всіх господарських будівель та споруд становить 100%. Даний ступінь готовності передбачає можливість його введення в експлуатацію. Тому, в даному разі, є економічно невигідним і таким, що не відповідає здоровому глузду знесення даних забудов і поділ між сторонами матеріалів, які були використані на їх побудову лише через те, що відповідач відмовляється подати заяву на прийняття будинку в експлуатацію. Просить розділити зведений будинок та господарські будівлі між сторонами відповідно до варіанту № 3 запропонованих експертом, оскільки він є найбільш прийнятним, це дасть змогу позивачці самостійно займатись питанням введення в експлуатацію виділеної їй частини будинку та господарських споруд. Також підтримує позов в частині розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до варіанту №3 . Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що будинок в експлуатацію не прийнятий, а значить будівництво не закінчено, тому вони є власниками майна, а не будинку. Будинок побудований у 1999 році, а проживають в ньому із 2000 року, сарай, гараж та мансарда над будинком є самочинними, тому не є об'єктами права власності і не підлягають розподілу. Після розірвання шлюбу з позивачкою нічого не добудовував. Не згоден на жоден із запропонованих варіантів поділу, а також не бажає ні отримати від позивачки вартості ? будинку, ні їй виплачувати дану вартість, а також, на даний час він не бажає і не бачить сенсу в тому, щоб звертатись в селищну ралу із заявою про прийняття будинку в експлуатацію, перешкод для повернення позивачки на проживання у спірний будинок не створює. Земельна ділянка по [ADDRESS] належить йому на праві власності із 2009 року і вона не може бути поділена між ними. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що оскільки сарай, гараж та мансарда над будинком, веранда, погріб із шиєю є самочинними, тому вони не є об'єктами права спільної сумісної власності і не підлягають розподілу. Звертатись із заявою про прийняття будинку в експлуатацію - це право відповідача, а не обов'язок. Право власності підлягає реєстрації відповідно до закону, такого права не зареєстровано, а відтак вони можуть розділитись лише матеріалами. Земельна ділянка отримана відповідачем внаслідок приватизації, тому можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно допускається лише на вимогу власника земельної ділянки, на якій воно розміщене. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 19.11.1995 року сторони зареєстрували свій шлюб, який рішенням Тиврівського районного суду від 17 серпня 2011 року було розірвано (а.с.6). Під час перебування у шлюбі ними розпочато будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Будівництво будинку проводилось на підставі дозволу №21 від 21.06.1999 року та у відповідності з будівельним паспортом. Будівництво вищезазначеного будинку було завершено у 2000 році. Починаючи з 2000 року, він експлуатується і до розірвання шлюбу їхня сім'я проживала в ньому, а також було здійснено будівництво господарських споруд, що не заперечується сторонами та стверджується ксерокопією технічного паспорта на садибний житловий будинок по [ADDRESS], виготовленого у 2011 році за заявою [PERSON] (а.с.15-19). Сторони у справі і їхні діти, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], із 21.01.2002 року зареєстровані у вказаному будинку, що стверджується ксерокопією домової книжки на спірний будинок (а.с125-127), ксерокопіями їхніх паспортів (а.с.5, 103, 123, 124). Після розірвання шлюбу, позивачка з дітьми перейшли проживати за іншою адресою. Відповідач залишився проживати у вказаному будинку Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №731/732/733/734/13-21 від 19.12.2013 року (а.с.54-73), ступінь готовності спірного житлового будинку та всіх господарських будівель та споруд становить 100%. Даний ступінь готовності передбачає можливість його введення в експлуатацію. Згідно вказаного висновку, житловий будинок з мансардою та верандою, а також всі інші господарські споруди, за технічним станом конструктивних елементів та архітектурно планувальним рішеннями, відповідають Державним будівельним нормам України. Даний будинок може бути поділений між сторонами на відокремлені, ізольовані частини (квартири) із самостійними виходами, відповідно до встановлених державних будівельних норм, згідно до запропонованих експертом варіантів. Тиврівська селищна рада згідно ст.152 ЖК України, не заперечує в переобладнанні житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до експертного висновку, що стверджується довідкою за підписом голови Тиврівської селищної ради від 04.02.2014 року за вих. № 02-11/66 ( а.с 122 ) Відповідач, не заперечуючи права позивачки на частину житлового будинку із господарськими спорудами, відмовляється звертатись до компетентних органів із заявою про прийняття його в експлуатацію та реєстрацію відповідно до чинного законодавства, не дає згоди на таке звернення позивачці. Будівельний паспорт та всі інші дозвільні документи на забудову видані на відповідача. В 2009 році на земельну ділянку розміром 01055 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], в порядку безкоштовної приватизації на ім'я відповідача виготовлено державний акт на право власності (а.с. 28), тому позивачка не в змозі самостійно звернутись із заявою про прийняття спірного будинку в експлуатацію. Відповідач також не погоджується на отримання від позивачки чи виплату їй вартості 1/2 частини житлового будинку та всіх господарських споруд. Відповідно до вказаного висновку (а.с.71, сторінка висновку 36), визначити кількість і вартість будівельних матеріалів витрачених на будівництво житлового будинку та всіх господарських споруд, що по [ADDRESS] не вбачається можливим. Ринкова вартість спірного житлового будинку та всіх господарських споруд, станом на час проведення дослідження становить 354947,00 грн. (а.с.72, сторінка висновку 38). В зв'язку з чим, не ставлячи питання про визнання за нею, як за співвласником, права власності на 1/2 будинку з господарськими спорудами, позивачка просить поділити спірний будинок, що в подальшому надасть їй можливість самостійно вирішувати питання прийняття його в експлуатацію. В силу статті 16 Закону України «Про власність» та частини першої статті 22 КпШС, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Згідно зі статтею 28 КпШС в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічні положення закріплено у главі 8 СК України. Так відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та відповідно до ст.70 СК України їхні частки є рівними. За ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно із п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом №3038-VI. За умовами вказаної статті, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до технічного паспорту спірного домоволодіння (а.с.15-19), самочинно збудовано мансардний поверх «м/а», веранда «а», сарай «а1», вбиральня «Б», гараж «В» та погріб з шиєю «П/В», так як вони не були включені до проекту. Проте відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №731/732/733/734/13-21 від 19.12.2013 року (а.с.54-73) ступінь готовності спірного житлового будинку та всіх господарських будівель та споруд становить 100%, житловий будинок з мансардою та верандою, а також всі інші господарські споруди, за технічним станом конструктивних елементів та архітектурно планувальним рішеннями, відповідає державним будівельним нормам України. Крім того, вони побудовані та експлуатуються на земельній ділянці, відведеній під будівництво (а.с.28), ніяким чином не порушує права та інтереси інших осіб, рішення спеціально уповноважених органів про усунення порушень відсутні. Відповідно до змісту п.27 роз'яснень Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, сараї, гаражі, літні кухні, тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку з цим положення частини п'ятої ст.376 ЦК не є підставою для власника такого будинку визнання самостійного права власності на самочинно збудовані господарсько- побутові споруди. Враховуючи небажання відповідача вчиняти дії щодо прийняття в експлуатацію спірного майна та здійснення його реєстрації відповідно до чинного законодавства, відмову на отримання від позивачки чи виплату їй вартості 1/2 частини житлового будинку та всіх господарських споруд, неможливість визначення кількості та вартості матеріалів, витрачених на будівництво, можливість поділу будинку з улаштуванням окремих виходів, єдиним можливим способом захисту законних прав та інтересів позивачки суд вважає поділ спірного домоволодіння, в тому числі, і самочинно збудованих будівель та споруд. Суд вважає за доцільне розділити будинок та господарські будівлі між сторонами відповідно до варіанту № 3 запропонованого експертом, оскільки він найбільш точно відповідає ідеальним часткам та передбачає найменший відступ від ідеальних часток поділу. За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України можуть набувати права власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Таким чином, громадянин безоплатно одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана ним у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите у шлюбі. Частина 5 ст 61 Сімейного кодексу, що введена в дію Законом України (2947-14) від 11.01.2011 р., та відповідно до змісту, якої земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі, приватизації - була віднесена до об'єктів права спільної сумісної власності, 17.05.2012 року, ЗУ № 4766 - VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» втратила чинність, а стаття 57 СК доповнена ч.5 згідно якої, до майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка відноситься земельна ділянка, набута одним із подружжя внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відтак суд вважає вимоги позивачки в частині виділення їй земельної ділянки, площею 0,03450 га, позначеної цифрою « 3», варіантом розподілу № 3 (а.с.80, додаток 6) такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлі або споруди, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Оскільки позивачка просить залишити у спільному з відповідачем користуванні земельну ділянку, площею 00365 га, позначену цифрою « 1» на план - схемі розподілу земельних ділянок між співвласниками домоволодіння згідно з варіантом № 3 (а.с.80, додаток 6), яка знаходиться під будівлями та прилеглій до них території, майже весь перший поверх за визначеним варіантом відходить до відповідача, а позивачці весь другий поверх (мансарда), відповідно обом сторонам необхідна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, тому суд не може вийти за межі позовних вимог і виділити їй у власність частину земельної ділянки під будинком та вважає за найбільш доцільне залишити дану земельну ділянку у спільному користуванні, - як визначено експертом.

Outcome: approved