Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 червня 1997 року Гнилицькою сільською радою Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 2. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 28.06.1997 вона перебуває в шлюбі з [PERSON] від якого мають двох повнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є психологічна несумісність, яка виявилася практично одразу після укладення шлюбу, з цієї причини позивач та відповідач не могли порозумітися при вирішенні навіть нескладних життєвих проблем, постійно сперечалися, відносини між ними постійно погіршувалися в результаті чого, наприкінці 2020 року шлюбно-сімейні відносини було припинено. Незважаючи на те, що позивач з відповідачем проживають в одному будинку, спільне господарство не ведуть, шлюб між ними існує лише формально, подальше існуванню шлюбу між ними є неможливим, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. За таких обставин, вважає необхідним шлюб розірвати. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, не мають. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18.01.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 11.02.2021 о 09.00 годині. 11.02.2021 ухвалою суду [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення - два місяці. 12.04.2021 ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13.00 год. 12.04.2021. 12.04.2021 сторони на судовий розгляд не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Даними свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Гнилицькою сільською радою Великобурлуцького району Харківської області 28.06.1997, підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.06.1997 (а. с. 7). Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що, відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки під час судового розгляду позивач не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved