Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 756 та визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (далі - Діти) разом з нею. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ним фактично припинені. Їх шлюб існує лише формально, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому його слід розірвати. Також, просить визначити місце проживання Дітей з нею, оскільки вона утримує дітей, створює належні умови для фізичного та духовного розвитку. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Уповноважений представник третьої особи до суду також не з`явилася, натомість подала заяву про розгляд спарив у її відсутності, просить врахувати дані висновку від 16.08.2019 №02-26/566. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 22 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 756 (а.с. 4). Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 21 жовтня 2004 року, а.с. 5), [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 26 січня 2012 року, а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09 жовтня 2014 року, а.с. 7). [PERSON] працює на посаді кухара з 19.07.2019 (копія наказу від 18.07.2019 №10, а.с. 40). Згідно з даними довідки від 16.07.2019 №353 позивач разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43). Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб носить лише формальний характер і такий слід розірвати. Що стосується вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст.8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правовоїпроцедури. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. У поданому суду висновку органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації від 16.08.2019 №02-26/566 (а.с. 37-38) зазначено, що з урахуванням думки та особистої прихильності дітей до кожного з батьків, згоди батька на проживання Дітей з матір`ю, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання Дітей разом з матір`ю [PERSON] . Поряд з цим, правові норми, які міститься в частині другій статі 171 Сімейного кодексу України передбачають те, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Так, у висновку від 16.08.2019 №02-26/566 зазначено, що дівчата [PERSON] та [PERSON] бажають проживати разом з матір`ю, думку малолітнього [PERSON] не з`ясовано. У суду немає фактичних даних відносно неправдивості інформації, зазначеній у висновку. В свою чергу, відповідачем не наданого суду належних та допустимих доказів щодо наявності самостійного доходу та можливості створити належні умови для проживання, навчання та виховання дітей, з метою забезпечення їх фізичного, розумового та духовного розвитку. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, а також думки та бажання дітей, суд приходить до висновку щодо можливості визначення їх місця проживання разом із матір`ю, яка працевлаштована, має стабільний дохід, житло, а також повністю утримує та виховує дітей. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved