Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем з 06 червня 2003 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 123. Від шлюбних відносин мають дітей: неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, цінності, ідеали та шлюб в цілому. Стосунки поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2018 року вони разом не поживають, спільного господарства не ведуть. Вважає збереження сім`ї неможливим. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. В підготовче засідання позивач не з`явилася, однак надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. Відповідач також не з`явився в підготовче засідання, але надав суду заяву, в якої вбачається, що він позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає можливим в підготовчому засіданні ухвалити судове рішення. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06 червня 2003 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 123, про що свідчить свідоцтво про одруження (а. с. № 12). Від шлюбних відносин мають дітей: неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. № 11, 13). Шлюбне життя подружжя не склалося через різні погляди на сімейне життя, цінності, ідеали та шлюб в цілому. Стосунки між сторонами поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення ними шлюбних відносин. З 2018 року вони разом не поживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сім`ї є недоцільним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції № 26764153-1 від 17.05.2019 р. позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень (а. с. № 1). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 384,20 гривень, тобто половини суми судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду з позовною заявою. Оскільки, відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, то поверненню позивачу з державного бюджету підлягають 50 відсотків судового збору, сплаченого останньою при поданні позову, тобто 384,20 гривень.

Outcome: approved