Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 3,88 га (рілля), розташовану на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 095883, виданий 02.01.2003 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10.12.2002 року № 333, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що 06.02.2007 помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,88 гектарів, розташованої на території Коробочкинської сільської ради. За життя [PERSON]заповіт не склав. [PERSON] був одружений з [PERSON]. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], так як на момент відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала разом із ним. 18.02.2015 померла [PERSON], при цьому так і не оформивши належним чином спадщину після смерті [PERSON]. [PERSON] є тіткою Позивача. З вересня 2009 року Позивач проживала разом з нею, вони вели спільне господарство.Таким чином, [PERSON] та [PERSON], проживали однією сімєю починаючи з вересня 2009 року по день смерті останньої 18.02.2015. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Тому у встановлений законом термін заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подавала. Крім того, Позивач не заявляла про відмову від спадщини. Через не оформлення [PERSON] після смерті [PERSON] спадщини на своє імя та необхідність встановлення факту проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом, Позивач позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право Позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, від неї надійшла заява про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 26). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.02.2007 помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №097093 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,88 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий №6325484000:01:000:0322, розташованої на території Коробочкинської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХР №095883, виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №538 (а.с. 14-15). За життя [PERSON]заповіт не склав. Таким чином, спадкування після його смерті відбувалося за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] був одружений з [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], так як на момент відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала разом із ним за адресою: вул. Шевченка, 178, с. Коробочкине, Чугуївський район Харківська область, що підтверджується довідкою виданою Виконавчим комітетом Коробочкинської сільської ради від 13.07.2016 №02-41/1071 (а.с. 16). Окрім [PERSON] разом зі спадкодавцем була зареєстрована його дочка [PERSON], зараз прізвище «Фадєєва» (а.с. 11), яка фактично на день смерті [PERSON] з ним не проживала оскільки на той час виїхала до Російської Федерації та фактично проживала там, спадщину не приймала. Тому у встановлений законом термін [PERSON] заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подавала та не заявляла про відмову від спадщини. 18.02.2015 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №481446 (а.с. 13), при цьому так і не оформивши належним чином спадщину після смерті [PERSON]. За життя [PERSON] заповіт не склала. Таким чином, спадкування після її смерті відбувалося за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сімєю зі спадкодавцем. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. [PERSON] є тіткою Позивача. З вересня 2009 року Позивач проживала разом з нею, вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.Через похилий вік вона потребувала сторонньої допомоги. Коли вона хворіла Позивач купляла ліки, допомагала їй відвідувати лікарню, готувала їжу, прибирала за нею, піклувалася про неї до самої смерті. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], проживали однією сімєю починаючи з вересня 2009 року по день смерті останньої 18.02.2015. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з нею за адресою: вул. Шевченка, 178, с. Коробочки не, Чугуївський район Харківська область. Тому у встановлений законом термін заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подавала. Крім того, Позивач не заявляла про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідач, є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-ВЛ №428122 (а.с. 10). [PERSON] була зареєстрована разом зі своєю матірю, однак фактично на день її смерті з нею не проживала оскільки на той час проживала в Російській Федерації. В період, відведений для прийняття спадщини, з заявою до нотаріальної контори не зверталася та на спадщину не претендує. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не має. Згідно з п.п. 4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. N 296/5 нотаріус обовязково перевіряє склад спадкового майна та видає свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, лише після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів щодо його належності спадкодавцеві, тобто, якщо право власності спадкодавця на це майно було зареєстроване ним за життя. За відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів нотаріус розяснює йому процедуру оформлення спадщини в судовому порядку. Через не оформлення [PERSON] після смерті [PERSON] спадщини на своє імя та необхідність встановлення факту проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом, Позивач позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право Позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі викладеного,

Outcome: approved