Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.08.2013 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис№426, мотивуючи тим, що стосунки ними не склалися, через те, що відповідач не поважно ставиться до позивачки, спільне проживання фактично припинили з червня 2014 року. Примирення та збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Просить стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позивач просила після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши позивача, її представника, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 10.08.2013 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (повторним) серії [NUMBER], виданим 05.10.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис№426. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 11.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис№944. Дитина проживає з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2014 року. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідач позов визнав, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Згідно ч.1 ст.79 СК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідач позов визнав, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн. згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved