Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліменам на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка утворилась за період з 29.08.2017 року по 30.06.2019 року включно в розмірі 12255,33 грн., а також неустойку (пеню)за прострочення оплати аліментів на за період з 29.08.2017 року по 30.06.2019 року включно в розмірі 36993,41 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.11.2017 року стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , у розмірі 888 грн. 50 коп., [PERSON] , [INFO] , у розмірі 713 грн. 00 коп., починаючи з 29.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Тобто, рішенням суду було встановлено обов`язок виплати аліментів у твердій грошовій сумі. В мотивувальній частині рішення розмір твердої грошової суми аліментів суд визначив саме виходячи з встановленого на час винесення рішення Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та положень ст. 182 СК України щодо обов`язковості застосування мінімального розміру аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харкова ХТУЮ у Харківській області Ковтуна А.А. відкрито виконавче провадження № 55275871 з виконання виконавчого листа Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі № 645/3674/17. В силу постійних прострочень у виплаті аліментів з боку боржника, 28.05.2019 року позивачка звернулась до Шевченківського ВДВС м. Харкова ХТУЮ у Харківській області із заявою, в якій просила стягнути заборгованість по сплаті аліментів, сума якої станом на 01.05.2019 року за її даними складала 12136,15 грн. Згідно наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості по виплаті аліментів станом на 01.06.2019 року, розмір аліментів, що підлягав сплаті боржником, державним виконавцем був визначений саме з твердої суми, визначеної у рішенні суду (1601,50 грн. сукупно), яка ще з 2017 року стала меншою ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, сума аліментів в рішенні суду в твердій сумі щодо утримання доньки [PERSON] , [INFO] , визначена виходячи з встановленого на час винесення рішення 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини 6-річного віку, з 26.01.2018 року вже не відповідає такому розміру в силу досягнення [PERSON] з цього часу 6-річного віку. Таким чином, згідно правових норм з боржника підлягало стягненню аліменти за період з 29.08.2017 року по 30.06.2019 року включно на загальну суму 41490,15 грн.. Згідно виписки про надходження коштів з аліментів на банківський рахунок [PERSON] в АТ «ПриватБанк» від [PERSON] за період з 28.08.2017 по 14.05.2019 надійшло коштів на оплату аліментів в загальній сумі 25 300 грн.. За період з 14.05.2019 року по 10.07.2019 року [PERSON] здійснені оплати за аліменти через державне казначейство в сумі 3934,82 грн.. Всього [PERSON] з 29.08.2017 року по 10.07.2019 року сплачено аліментів на суму 29234,82 грн., отже заборгованість по аліментам станом на 10.07.2019 року складає 12255,33 грн.. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі\~виникнення заборгованості\~з вини\~особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~відсотків заборгованості.\~Таким чином\~неустойка (пеня)\~за прострочення\~оплати [PERSON] \~аліментів за\~період з\~29.08.2017\~року по\~30.06.2019\~року включно\~складає 36993,41\~грн..\~На підставі\~викладеного до\~суду було\~подано даний\~позов. 11 липня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні від 12.09.2019 року представником відповідача надані письмові пояснення, в яких останній просив в позові відмовити, посилаючись на те, що позивачка самостійно, в порушення припису ч. 3 ст. 181 СК України вирішила змінити розмір аліментів. Але аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду, а також за рішенням суду змінюється спосіб стягнення за позовом стягувача. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості по виплаті аліментів станом на 01.06.2019 року відповідачеві належало сплатити 20819,50 грн., а фактично були сплачені 24034,82 грн., тобто переплата склала 3215,32 грн. Відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей відповідно до рішення суду та виконавчого листа. Також зазначав, що вразі незгоди із розрахунком заборгованості державного виконавця, позивачці необхідно звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця відповідно до розділу VIIЦПК України. Крім того вказував, що стягнення заборгованості по сплаті аліментів у судовому порядку не передбачене чинним законодавством. 04.10.2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній вважав доводи відповідача неспроможними. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, присутній представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16), Цивільному процесуальномукодексу України (ст. 4). \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що сторони 31.07.2004 року уклали шлюб, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.11.2017 року позовні вимоги\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на неповнолітніх\~дітей задоволені\~частково.\~Стягнуто з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти на\~утримання неповнолітніх\~дітей \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~888\~(вісімсот\~вісімдесят вісім)\~грн.\~50\~коп.,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~713\~(сімсот\~тринадцять)\~грн.\~00\~коп.,\~починаючи з\~29.08.2017\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття.\~Розмір аліментів,\~визначений судом\~у твердій\~грошовій сумі,\~підлягає індексації\~відповідно до\~закону.\~Допущено негайне\~виконання рішення\~суду \~в частині\~стягнення аліментів\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] у\~розмірі аліментів\~за один\~місяць. Рішення набрало законної сили (а.с. 11-12). На підставі вказаного рішення Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист (а.с. 13). Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковтуна А.А. відкрито виконавче провадження № 55275871 по примусовому виконанню рішення Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова про\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліментів на\~утримання [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~888,50\~грн.,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~713,00\~грн.,\~щомісячно,\~починаючи з\~29.08.2017\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття(а.с.\~14). Позивачем надано суду розрахунок заборгованості по аліментам від 01.06.2019 року, складений державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирною Т.В., відповідно до якого заборгованість станом на 01.05.2018 становить 3215,32 грн. За період з травня 2018 року по травень 2019 року належало сплатити аліментів на загальну суму 20819,50 грн., фактично [PERSON] було сплачено аліментів за вказаний період на загальну суму 24034,82 грн. Заборгованість станом на 01.06.2019 року відсутня. Також з вказаного розрахунку вбачається, що сплата аліментів проводилась або у відповідний місяць, або наперед, або у наступний місяць за попередній (а.с. 18). Також позивачем в тексті позову проведено розрахунок неустойки (пені) за період з 29.08.2017 року по 30.06.2019 року в розмірі 36993 грн. 41 коп. (а.с. 3-7). Крім того позивачем надано виписку з рахунку про перерахування аліментів [PERSON] за період з березня 2018 року по квітень 2019 року через АТ «ПриватБанк» (а.с. 19). Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним. Відповідно до положення\~ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину. Згідно зі\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, за правилами ч. 2\~ст. 184 СК України\~розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 7\~ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Частина 3 ст.\~194\~СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв`язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України). Частиною 4\~ст. 194 СК України\~передбачено, що заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому\~статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з ч. 3\~ст. 195 СК України\~розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до\~ст. 197 СК\~\~України\~з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз`яснено у п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Правові висновки щодо порядку обчислення неустойки (пені) по аліментам викладені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-94цс15 від 1 липня, № 6-2022цс15 від 25 листопада та № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015р., № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року,\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом з тим, з огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду постановою від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі N 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі N 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі N 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року за\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Необхідно зауважити, що\~Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Крім того, діючим сімейним законодавством можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому\~статтею 187 СК України, що врегульовує відносини, пов`язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що частини 3\~статті 194 СК України\~передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв`язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України). В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті судовим рішенням від 01 листопада 2017 року і повторному стягненню в судовому порядку не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому\~Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Таким чином,\~у зв`язку\~із тим,\~що законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення, аліменти відраховуються щомісячно в належному розмірі, на час розгляду справи заборгованості по сплаті аліментів не має, а отже підстави для стягнення заборгованості по сплаті аліментам та пені за прострочення сплати аліментів відсутні. Отже позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, а також враховуючи те, що позивача на підставі\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнено від сплати судового збору, суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідності до\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed