Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.03.2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, в даний час сумісне проживання сторін припинено, а тому позивач звернулася до суду позовом про розірвання шлюбу. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства по зору, та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та після розірвання шлюбу залишаться з позивачем. Питання щодо участі відповідача в утриманні дітей позивач бажає вирішити в судовому порядку, з метою уникнення непорозумінь з відповідачем з даного приводу. Відповідач людина працездатного віку, офіційно працює на заводі у Польщі, де стабільно отримує заробіток достатнього рівня, його спосіб життя свідчить про його достатню матеріальну забезпеченість; житлом він забезпечений, інших аліментних зобов'язань не має. Тобто, відповідач може утримувати дітей до їх повноліття, що і зобов'язаний робити відповідно до чинного сімейного законодавства. За наведених обставин, позивач просить стягнути в її розпорядження з відповідача аліменти на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника щомісяця, але на кожну дитину не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дітей відповідного віку, почавши стягнення з дня звернення до суду до [INFO] (дня досягнення старшою дитиною повноліття), а з 14 вересня 2022 року - аліменти користь та утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника щомісяця, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дітей відповідного віку, до досягнення меншою дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, згідно наданої заяви просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, доповнень та змін не має, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено по справі, [INFO] народився [PERSON], а [INFO] народився [PERSON], батьками яких являються: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 06.10.2004 року та серії [NUMBER] від 22.05.2014 року (а.с. 3, 4). Згідно довідки виконавчого комітету Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 670 від 12.09.2018 року позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживають: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син та [PERSON] - син (а.с. 6). Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, за станом свого здоров'я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Задовольняючи позов частково, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об'єктивності та справедливості, суд виходив з того, що припинення стягнення аліментів, зміна їх розміру не входить до компетенції суду, а є прерогативою виключно органів державної виконавчої служби в порядку виконання судових рішень, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат, пов'язаних з розглядом справи, позивачем надано договір - квитанцію № 417 від 10.09.2018 року про надання професійної правничої допомоги в розмірі 550 грн. 00 коп. (а.с. 7), зазначені втирати підлягають з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved