Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначає, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідач доводиться їй колишнім чоловіком та зареєстрований у вказаному будинку за її згодою з 27.12.2018 року. Однак, з часу реєстрації в даному будинку відповідач фактично в ньому не проживає. Позивач вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у її будинку створює для неї, як власника будинку, перешкоди для повноцінного володіння своєю власністю. Так, зокрема, у неї виникають труднощі в отриманні пільг на житлово-комунальні послуги та відповідно має зайві витрати щодо таких, на цю адресу надходять листи-попередження, адресовані відповідачу, так як він є боржником по кредитних договорах в різних банківських установах. З відповідачем вона не спілкується, фактичне місце його проживання їй невідоме. Жодних перешкод у проживанні в її будинку відповідачу ніхто не створював та жодних домовленостей між ними щодо проживання в будинку не було укладено. Вважає, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку більше одного року, не є членом її сім`ї, то втратив право на користування житлом. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №34419410 від 08.06.2012 року, [PERSON] , на підставі рішення суду від 16.03.2011 року, є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між сторонами розірвано 30.03.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , з 27.12.2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 432 від 27.12.2018 року та копією будинкової книги. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов, складених комісією Золочівської міської ради Львівської області від 17.06.2019 року, 31.07.2019 року, 27.09.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з часу реєстрації там не проживає. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За вимогами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житлового приміщення має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем позов визнано, встановлені вище обставини не викликають у суду сумнівів у їх достовірності та добровільності їх визнання відповідачем, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також того, що позивач є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідач будучи зареєстрованим у спірному будинку, понад один рік не проживає в ньому, хоча жодних перешкод йому не чинилося в цьому, тому право відповідача на користування спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, а позовні вимоги відповідно слід задовольнити. Крім того, враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то на підставі ст. 142 ЦПК України, з нього на користь позивача слід стягнути 50% судового збору та повернути позивачу 50% сплаченого ним судового збору з Державного бюджету України.

Outcome: approved