Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначила, що 26.02.2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 40. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дітей та їх утримання у сторін немає. З кінця квітня 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Як зазначає позивач, сімейне життя з відповідачем не склалось з причин несумісності характерів, різних поглядів на подружнє життя, сумісного проведення дозвілля, розподілення сімейного бюджету, виховання дітей тощо. Посилаючись на те, що подальше примирення між сторонами є неможливим та позивач не має наміру відновлювати відносини з відповідачем, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26.02.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2011 року, про що складено відповідний актовий запис № 40. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 25.08.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, тасина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 20.12.2016 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені з квітня 2019 року, з причин несумісності характерів та поглядів на подружнє життя, сумісного проведення дозвілля, розподілення сімейного бюджету, виховання дітей тощо. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч. 4 вказаної статті. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом було встановлено, що подружжя не підтримує сімейних (шлюбних) стосунків, що свідчить про те, що сім`я розпалася та існує формально. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи прохання позивача, суд залишає за нею прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved