Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 25% його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], 04.09.2010 р. н. Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрату почуття довіри, поваги та любові. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують і позивачка вважає, що можливості зберегти сімю немає. Позивачка також зазначила, що син [PERSON] перебуває на її утриманні. Відповідач працює, отримує заробітну плату і зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, надіслала до суду телефонограму, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що сторони 24.04.2010 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], 04.09.2010 р. н., який перебуває на утриманні матері. Відповідно до ст. 112 СК України суд, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітейта інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Сторони не проживають та не бажають проживати разом і подальше збереження шлюбу суд вважає суперечило б інтересам кожної сторони. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З довідки про доходи слідує, що [PERSON] працює у «ФОП [PERSON]В.» та отримує заробітну плату. З відповідача підлягає стягненню на користь позивачки та в прибуток держави судовий збір. Таким чином визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved