Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 21 квітня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Фактично сімейні відносини з відповідачем припинилися з 19 листопада 2015 року. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї стали неможливими. Позовна заява надійшла до суду 05.10.2018 року. Ухвалою судді від 19 жовтня 2018 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Підготовче судове засідання проведене 22.11.2018 року, справу призначено до розгляду по суті на 11.12.2018 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує та просить ухвалити заочне рішення. Відповідач у підготовче та в судове засідання не з'явився. Рекомендовані поштові відправлення, направлені за місцем реєстрації відповідача, повернені суду без вручення. Також відповідач повідомлявся про день, час і місце судового засідання справи через оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України», однак в судові засідання 05.11.2018, 22.11.2018, 11.12.2018 року не з'явився. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, то це дозволяє суду, відповідно до ст. 280 ЦПК України, з огляду на подану позивачем заяву, в якій вона не заперечує проти заочного розгляду, розглянути справу заочно за наявними у ній даних та доказів. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до переконання про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 21 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 7 (а.с. 6). Від вказаного шлюбу останні мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved