Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з 30.11.2007 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у подружжя народилося дві дитини: донька [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. З 27.02.2015 р. позивач та відповідач проживають окремо, діти залишилися проживати разом з позивачкою. Позивач зазначає, що вона самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує дітей. Сторони не досягли згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку матеріально утримувати дітей. Ще в лютому 2015 року вона пропонувала відповідачу проект мирової угоди спрямований на захист інтересів дітей, проте пропозиція залишилась без відповіді. Оскільки відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує регулярний дохід, позивачка просить стягнути на свою користь з відповідача аліменти на своє утримання та утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. на кожну особу. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, поросла задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, в межах стягнення з відповідача аліментів з урахуванням вимог ч. 2 ст. 183 СК України, а саме: на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 385,00 грн. до досягнення дитиною повноліття; на утримання сина [PERSON] до досягнення ним шестирічного віку у розмірі 309,60 грн., після досягнення сином шестирічного віку та досягнення дитиною повноліття в межах суми визначеної чинним на той час законодавством України. Також представник відповідача зазначила про визнання відповідачем позовних вимог на утримання позивачки лише в межах суми - 200,00 грн. щомісячно, до досягнення малолітнім сином - [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Суд, вислухавши пояснення сторін, зясувавши всі суттєві обставини та перевіривши їх наявними доказами, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 729 (свідоцтво серії 1-ЖД № 065309). 15 грудня 2008 року від шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] (актовий запис про народження №85 зроблений 22 січня 2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції). 13 грудня 2012 року у подружжя народилася спільна дитина - [PERSON] (актовий запис про народження №11581, зроблений 25 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі) У судовому засіданні встановлено, що з 27.02.2015 р. позивач та відповідач стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство, діти залишилися проживати разом з позивачкою. Разом з тим, представник позивача вказує, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Добровільно сторони не змогли домовитись про сплату аліментів. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Позивачка обґрунтовуючи вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей та своє утримання у розмірі 5000,00 грн. щомісячно стверджувала, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує регулярний дохід. Представник відповідача заперечуючи проти позову зазначила, що вимоги про стягнення з [PERSON] щомісяця суми аліментів у розмірі 5000,00 грн. на обох дітей та дружину є необґрунтованими, оскільки заробітна плата відповідача є значно меншої ніж заявлена позивачкою сума. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. В абзаці 4 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Згідно наданих стороною відповідача письмових доказів, судом встановлено, що середня заробітна плата [PERSON] без врахування податків, зборів та внесків, становить суму у розмірі 1650,00 грн. на місяць. Доказів отримання [PERSON] додаткового доходу та можливості виплати ним аліментів у розмірі зазначеному в позовних вимогах, стороною позивача суду надано не було. У судовому засіданні представник відповідача погодилась сплачувати на користь позивачки суму аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 385,00 грн. до досягнення дитиною повноліття; на утримання сина [PERSON] до досягнення ним шестирічного віку у розмірі 309,60 грн., після досягнення ним шестирічного віку та досягнення повноліття в межах суми визначеної чинним на той час законодавством України. Таким чином, суд врахувавши пріоритетність прав дітей на достатнє забезпечення їх потреб та інші встановлені вище обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та встановити щомісячний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме: стягнення суми у розмірі 385,00 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої [PERSON], починаючи з 28 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 15 грудня 2026 року, та стягнення суми у розмірі 385,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього [PERSON] починаючи з 28 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 13 грудня 2030 року. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 5000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити про таке. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Представник відповідача під час судового засідання зазначила про визнання відповідачем позовних вимог на утримання позивачки лише в межах суми - 200,00 грн. щомісячно, до досягнення малолітнім сином [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Як вже зазначалося раніше, доказів отримання [PERSON] додаткового доходу та можливості виплати ним аліментів у розмірі зазначеному в позовних вимогах, стороною позивача суду надано не було. Враховуючи зазначене суд вважає вимогу про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 5000,00 грн. необґрунтованою, адже представником позивача не надано доказів отримання [PERSON] додаткового доходу та можливості виплати ним аліментів у розмірі зазначеному в позовних вимогах. З огляду на це, суд вважає за необхідне встановити щомісячний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 200,00 грн., починаючи з 28 лютого 2015 року і по 13 грудня 2015 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial