Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилтовим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2021 року посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В та зареєстрований у реєстрі за №646 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2021 року №246780961, є власником 77/100 частини будинку у [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні зареєстрований але фактично не ніколи не проживав та не проживає на даний час [PERSON] , який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.12.2016 року. Оскільки відповідач [PERSON] в будинку не проживає вже досить тривалий час, не бере участі у нього утриманні, позивач вважає, що він втратив право на користування житлом у ньому і просить визнати його таким. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 10.09.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач був повідомлений про розгляд вказаної справи у встановлений законом порядку, на адресу місця його реєстрації та додатково через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте у встановлені строки відзиву на позов не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2021 року посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В та зареєстрований у реєстрі за №646 [PERSON] придбала у власність 77/100 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд за [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2021 року №246780961, є власником 77/100 частин будинку у [ADDRESS] . Форма власності приватна. Відповідно до акту від 03.08.2021 року, складеного за участі свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого секретарем Мошнвської сільської ради Т.В. Дужа, встановлено, що у домоволодінні по [ADDRESS] , зареєстрований але фактично ніколи не проживав та не проживає [PERSON] , 1969 року народження. Майно [PERSON] за вищевказаною адресою відсутнє. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 09.09.2021 року №760, надану на запит суду, вбачається що [PERSON] , [INFO] , зареєсьрований але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] від 06.12.2016 року, [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. На запит суду сформовано інформаційну довідку з Державного ресєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №280114679 від 20.10.2021 року вбачається, що [PERSON] є власником 77/100 частин домоволодіння у [ADDRESS] . Дані щодо власника 23/100 частин вказано домоволодіння відсутні. З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником частини домоволодіння по [ADDRESS] , дані щодо власника іншої частини домовлодіння позивачем до суду не надано та судом не встановлено, а тому твердження позивача, що вона є власником вище вказаного домоволодіння спростовується матеріалами справи. Враховуючи, що позивач не є власником всього домоволодіння, у суду відсутні достатні докази того, що відповідачем не укладено будь-яких цивільно-правових угод з іншим співвласником будинку, які давали б право відповідачу [PERSON] користуватися жилим приміщення у ньому. На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у позові, понесені позивачем судові витрати залишаються за нею.

Outcome: dismissed