Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилаються на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 17.08.2017 року був укладений договір дарування означеного вище житлового будинку, відповідно до умов якого позивач прийняла безоплатно у власність нерухоме майно, яке належало дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.11.1988 року. У вказаному будинку, свого часу були зареєстровані дружина [PERSON] [PERSON] та її двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до умов укладеного договору дарування, не являлися членами сім`ї, що мали право на особистий сервітут. Крім того, позивач зазначає, що з 06.10.2020 року зареєстрована у будинку та проживає в ньому. Відповідачі по справі не проживають у зазначеному будинку, починаючи з 2015 року, але до цього часу залишаються зареєстрованими у вищевказаному будинку і добровільно зніматися з реєстрації відмовляються, спроб на вселення в будинок вони не вчиняли, їх особистих речей в будинку немає, витрат на тримання будинку відповідачі не несуть. Реєстрація відповідачів у належному їй на праві власності будинку порушує її права вільно розпоряджатися належним їй майном, тому позивач змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов не визнала, не спростовувала, що фактично проживає за іншої адресою, відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилася. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 24). 09 листопада 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 27.04.2021 року призначено розгляд справи по суті. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] 17.08.2017 року укладено договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`євою Я.С, зареєстрований в реєстрі за № 1238, у відповідності до якого [PERSON] прийняла безоплатно у власність житловий будинок [ADDRESS] . (а.с. 12-13). У вказаному будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою, видано виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району (а.с. 7). Як вказує у своєму позові позивач, на цей час відповідачі залишаються зареєстрованими у будинку [ADDRESS] , і добровільно зніматися з реєстрації відмовляються. Зазначені обставини не спростовувала і відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні. Правовідносини що виникли між новим та попереднім власником будинку [PERSON] щодо припинення права користування житловим будинком врегульовані наступними нормами закону. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ст. 156 ЖК України передбачають, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Однак, ніякого договору найму житлового приміщення між позивачами та відповідачами не укладалося. Суду подано акт від 01.10.2020 року, складений депутатом сільської ради в присутності сусідів, у відповідності до якого, відповідачі зареєстровані, однак не проживають у будинку [ADDRESS] (а.с. 8). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Як зазначає у своєму позові позивач, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, оскільки внаслідок укладення договору дарування права власника спірного домоволодіння припинені, а інші відповідачі не являються членами її сім`ї, останні не мають угоди з новим власником спірного житла на проживання, тобто з [PERSON] , то відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що відповідачі, не проживаючи в даному житловому будинку, втратили право користування ним, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved