Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у позові вказала, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]., в якому зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], але фактично у будинку з 1998 року не проживає, жодної участі в оплаті комунальних послуг та поліпшенні стану квартири не приймає, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше 6 місяців, позивач не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги та вимушена сплачувати за нього комунальні послуги і тому просить визнати його таким, що втратив право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про підтримання позовних вимог, в якій просив розглядати справу без його участі (а.с. 27). Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 115 газети «Слобідський край» від 26 вересня 2015 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав (а.с. 26). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 22). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування житлового будинку від 09.07.2004р. серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно наданої довідки Малинівської селищної ради Чугуївського району № 02-39/596 від 16.06.2015р., [PERSON] зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS]., і разом з нею зареєстровані: донька [PERSON], син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] (а.с. 9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 28 квітня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 11). Факт непроживання відповідача з 1998 року у будинку, власником якого є позивач, підтверджується актом від 11.06.2015 року, складеного за участю депутата Малинівської селищної ради [PERSON] та сусідів позивача: [PERSON], проживаючого у будинку № [NUMBER] по цій же вулиці, та [PERSON], проживаючої у будинку № [NUMBER] по цій вулиці, який затверджено головою вуличного комітету (а.с. 14). Реєстрація ж відповідача в будинку, який належить позивачу, перешкоджає здійсненню власником права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, власником якого вона є, зареєстрований її чоловік, шлюб з яким розірвано, - відповідач, який фактично не проживає у будинку з 1998 року, тому вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та законними. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved