Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та остаточно заявою від 18.01.2017 року (а.с.99) просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Капітана Семенюка кут вул.Тучкова, №18/17, та визнати за нею право власності на 1/4 частину спірного майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.1984 року між сторонами був укладений шлюб, який 13.10.1993 року був розірваний. 04.02.2000 року між сторонами був укладений повторний шлюб, який 30.05.2006 року було розірвано. В період шлюбу з 25.02.1984 року по 13.10.1993 року сторони придбали ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Капітана Семенюка кут вул.Тучкова, №18/17, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 30.04.1988 року за №1-1020, зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» на імя відповідача 10.05.1988 року за №24-74. Відповідач у добровільному порядку розділити вказане майно відмовляється. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині припинення права власності на ? частину спірного майна залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що у період між шлюбами сторони проживали однією сімєю у спірному будинку. Після розірвання повторного шлюбу 30.05.2006 року позивач переїхала, у спірному будинку не проживала, проте користувалася ним, мала ключі від будинку, доглядала за ним у період відсутності відповідача, робила ремонт, підтримувала будинок у належному стані. Проте восени 2015 року відповідач побив її, змінив замок, чим позбавив її можливості користуватися будинком. Крім того, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування житлом, провадження за яким відкрито ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2016 року. Повістку про виклик до суду позивач отримала у квітні 2016 року, отже з цього часу дізналася про порушення її права як власника будинку, тому строки позовної давності для звернення до суду з позовом про розподіл майна нею не пропущені. Раніше в судовому засіданні позивач [PERSON] дала аналогічні пояснення. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що для придбання спірного будинку він отримав позику в Ізмаїльському відділені ощадбанку в сумі 10000 рублів строком на 25 років з виплатою 3% річних з цільовим призначенням придбання будинку до 29.04.1989 року, що підтверджується зобовязанням члена житлово-будівельного кооперативу індивідуального позичальника від 29.04.1988 року. Грошові кошти на придбання домоволодіння були надані йому, повертати позику зобовязаний був він та договір купівлі-продажу укладений саме з ним. Грошові кошти для сплати позики відповідач надавав позивачу. Крім того, у період повторного шлюбу з позивачем ними було придбано 6/11 частин домоволодіння по вул.Кутузова, 148 м.Ізмаїла на підставі договору дарування від 18.09.2004 року, тоді як фактично було укладено договір купівлі-продажу. Після розірвання повторного шлюбу 30.05.2006 року між сторонами була досягнута домовленість щодо розподілу майна, а саме, ? частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Капітана Семенюка кут вул.Тучкова, №18/17, залишається йому, а 6/11 частин домоволодіння по вул.Кутузова, 148 в м.Ізмаїлі Одеської області - [PERSON] Просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивач з моменту розірвання повторного шлюбу 30.05.2006 року до суду з вимогою про розподіл майна подружжя не зверталася, з відповідними вимогами звернулася лише у 2016 році після отримання повістки до суду у справі за його позовом про визнання [PERSON] втратившою право користування житлом. Раніше в судовому засідання відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову з аналогічних підстав, визнав ту обставину, що позивач за час його відсутності до осені 2015 року мала ключі від будинку, вільний доступ до будинку, за його кошти здійснювала косметичний ремонт. Крім того, підтвердив, що восени 2015 року між ним та позивачем у спірному будинку стався конфлікт, після чого він змінив замки у будинку, з цього часу позивач у будинок доступу не має. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що гроші на придбання будинку надали батьки позивача, у період між шлюбами [PERSON] проживала у спірному будинку, після розірвання повторного шлюбу у 2006 році переїхала та проживала окремо, проте мала ключі від будинку, приходила, іноді ночувала, доглядала за будинком, робила ремонт, сплачувала комунальні послуги. Восени 2015 року відповідач побив позивача, свідком чого вона була. Після цього позивач потрапити у будинок змоги не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спірний будинок придбали для сторін батьки позивача, після першого розлучення позивач продовжувала проживати у будинку, після розірвання повторного шлюбу між сторонами залишились нормальні відносини, позивач мала ключі від будинку, у період перебування відповідача у рейсі приходила прибирати, іноді залишалась ночувати, робила ремонти, підтримувала будинок. У кінці 2015 року відповідач побив її та вигнав з будинку, не допускає до будинку, налаштовує проти неї сина. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 25.02.1984 року. 13.10.1993 року шлюб між сторонами розірваний, що підтверджено довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану від 25.01.2008 року №29 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 272131 від 02.02.2000 року (а.с.6-7). 04.02.2000 року сторони зареєстрували повторний шлюб згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 284602 від 04.02.2000 року (а.с.8) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 112915 від 03.08.2012 року повторний шлюб сторін було розірвано 30.05.2006 року (а.с.8а). У період між шлюбами з 13.10.1993 року до 04.02.2000 року сторони проживали однією сімєю у спірному будинку, що сторонами визнано та є обставиною, яка не підлягає доказування згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. У період шлюбу з 25.02.1984 року по 13.10.1993 року сторони придбали ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Капітана Семенюка кут вул.Тучкова, №18/17, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 30.04.1988 року за №1-1020,зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» на імя відповідача 10.05.1988 року за №24-74.(а.с.12-13). Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка 61248454 від 13.06.2016 року) [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Тучкова, буд.17 / вул.Семенюка капітана, буд.8 на підставі договору купівлі-продажу №1-1020 від 30.04.1988 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою (а.с. 46), що також підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 24.06.2016 року №1028 (а.с.50). Відповідно до зобовязання члена житлово-будівельного кооперативу індивідуального позичальника від 29.04.1988 року [PERSON] отримав позику в Ізмаїльському відділенні ощадбанка в розмірі 10000 рублів на 25 років з цільовим призначенням придбання будинку, особовий рахунок № 219960 (а.с.27). Згідно договору дарування від 08.10.1992 року [PERSON] прийняла у дар від своєї матері [PERSON] суму у розмірі 8000 рублів для погашення позики в ощадбанку (а.с.39). Відповідно до квитанції №861231 від 08.10.1992 року від [PERSON] прийнято готівкові кошти для погашення позики в ощадбанку №6708, особистий рахунок №219960, на суму 7920 рублів (а.с.40). Сторонами не заперечувався той факт, що позику було погашено у період шлюбу сторін, що є обставиною, яка не підлягає додаткового доказування згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Крім того, згідно відповіді ПАТ «Державний ощадний банк України» від 11.01.2017 року стосовно [PERSON] заборгованість в філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» не обліковується (а.с.97). Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ч.2 ст.29 Кодексу про шлюб та сімю України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. З огляду на те, що ? частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Капітана Семенюка кут вул.Тучкова, №18/17 придбана у період шлюбу сторін за рахунок спільних коштів подружжя, вказане майно єобєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо наявності домовленості між подружжям про поділ спільно нажитого майна після розірвання повторного шлюбу, оскільки згідно ст.69 СК України (який діяв на момент розірвання повторного шлюбу) дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ зокрема житлового будинку має бути нотаріально посвідчений. Відповідачем не надано до суду у підтвердження своїх заперечень відповідного договору. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України (який діяв на момент розірвання повторного шлюбу) до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.09.2015 року №6-258цс15, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. З огляду на вищезазначене, при визначенні початку перебігу строку позовної давності, правового значення набуває не сам факт припинення шлюбу, а час, від якого особа дізналася або могла дізнатись про порушення свого права. За положеннями ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2016 року відкрито провадження по цивільній справі №500/796/16-ц (провадження №2/50/1500/16) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.67). Таким чином, предявивши позов до суду про визнання позивача такою, що втратила право користування житлом, відповідач порушив її право як співвласника спірного будинку. Крім того, судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що восени 2015 року між сторонами у спірному будинку стався конфлікт, після якого відповідач змінив замки, позбавивши позивача можливості користуватися спірним будинком. За таких обставин, суд дійшов висновку, що початок перебігу строку позовної давності необхідно рахувати з моменту позбавлення позивача можливості фактично користуватися спірним будинком та звернення до суду з позовом про визнання [PERSON] втратившою право користування житлом, а отже передбачений ст.72 СК України строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про розподіл майна подружжя позивачем не пропущений. З огляду на вищевикладене, вимоги [PERSON] про визнання ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул.Семенюка капітана,18 кут вул.Тучкова,17 в м.Ізмаїлі Одеської області спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на ? частину вищевказаного будинку підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved