Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 08.06.2002 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину Гавриш Дар`ю Сергіївну, [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої останній просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення уточненого позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 089510, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя 20.08.2002 року (а.с. 3). Дочка проживає з матірю [PERSON] і находиться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на цей час повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання спільної дитини добровільно не надає. Інших аліментних зобовязань відповідач не має. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої [PERSON], її стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також те, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не виділяє, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved