Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також стягнути з [PERSON] витрати за надання юридичної допомоги в сумі 1 500,00 грн., витрати на отримання документів в КП «Новомосковське МБТІ ДОР» в сумі 362,38 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що перебуваючи з 21.11.2003 року в шлюбі із [PERSON] вони в 2008 році придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Шлюб між ними було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 року, а 31.10.2012 року вона вступила в зареєстрований шлюб із [PERSON]. Вважаючи, що зазначена квартира є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра», яким просив визнати укладений між ним і ВАТ КБ «Надра» кредитний договір від 27.08.2008 року таким, що укладений в інтересах сім'ї, розподілити зобов'язання за цим кредитним договором порівну між ним та [PERSON], зобов'язати ПАТ «Комерційний банк «Надра» внести зміни до кредитного договору щодо розподілу зобов'язань за ним порівну між ним та [PERSON] В обґрунтування свого позову [PERSON], не заперечуючи того, що спірна квартира набута в період шлюбу із [PERSON] і є їх спільною сумісною власністю, зазначає, що крім поділу майна поділу між ним і [PERSON] порівну підлягають також і зобов'язання перед банком - кредитором з погашення кредиту, який був витрачений в інтересах їхньої сім'ї на придбання спірної квартири. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав, проти первісного позову заперечував, також просив залишити за ним право власності на всю квартиру до виплати кредиту. Представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» в судове засідання не з'явився, банк повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа та/або її представник в судове засідання не з'явилися, третя особа повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2003 року (а.с.9). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 року шлюб між ними було розірвано (а.с.12,13). Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.08.2008 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3200, [PERSON] придбав у власність у [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.61,62). У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку із цим, спірна квартира, придбана [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст.ст. 69, 79 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тому суд вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], їх частки в ній слід визнати рівними, і за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що зазначена квартира була придбана за рахунок коштів, отриманих у кредит на підставі кредитного договору від 27.08.2008 року №884181/ФЛ, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра» (а.с.44-46). Вказана квартира знаходиться в іпотеці у ПАТ «Комерційний банк «Надра» згідно договору іпотеки №884181/ФЛ-3, посвідченого 27.08.2008 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3201 (а.с.47-50). Законодавство України не містить положень, які б забороняли або обмежували поділ спільного майна подружжя, яке є предметом іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Хоча зазначена норма закону прямо не стосується спірних правовідносин, але, на думку суду, її можна застосувати в якості аналогії до поділу майна, яке є предметом іпотеки. Тобто, хоч поділ спільного майна, яке знаходиться в іпотеці, і не призводить до переходу прав власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, а призводить до розподілу цього майна між його власниками, з огляду на положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», суд вважає, що задоволення позову про поділ спільного майна набутого у шлюбі, яке є предметом іпотеки, не порушує права та інтереси іпотекодержателя - ПАТ «Комерційний банк «Надра», оскільки його право іпотеки на квартиру зберігається у повному обсязі. [PERSON] просить також стягнути з [PERSON] витрати за надання юридичної допомоги в сумі 1 500,00 грн. та витрати на отримання документів в КП «Новомосковське МБТІ ДОР» в сумі 362,38 грн. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане [PERSON] (а.с.35а), витяг з договору про надання правової допомоги, укладений 19.06.2013 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] (а.с.36), довідка, видана адвокатом [PERSON] про те, що [PERSON] сплатила їй за надання юридичної допомоги 1 500,00 грн. (а.с.20). Відповідно до ст.ст. 79,84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON], яка була представником [PERSON], приймала участь у судових засіданнях у справі 09.07.2013р., 18.09.2013р., 16.01.2014р., 03.03.2014р., 12.05.2014р., 10.06.2014р. протягом часу, який складає 2 год. 30 хв. З огляду на зазначене та відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. В матеріалах справи також містяться квитанції про сплату [PERSON] на користь КП «Новомосковське МБТІ ДОР» коштів за отримання копії технічного паспорту на квартиру в сумі 212,38 грн., за запит про надання довідки в сумі 150,00 грн. (а.с.19). Однак ці витрати понесені в процесі збору позивачкою на власний розсуд матеріалів для подання позову, не є тими витратами, які [PERSON] була змушена нести, вони не відносяться до судових витрат згідно ст. 79 ЦПК України та не підлягають стягненню з [PERSON] Щодо зустрічного позову [PERSON], то він задоволенню не підлягає, оскільки вимоги про визнання укладеного між ним і ВАТ КБ «Надра» кредитного договору від 27.08.2008 року таким, що укладений в інтересах сім'ї, про розподіл зобов'язань за цим кредитним договором порівну між ним та [PERSON] не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним ст. 16 ЦК України. Тобто суд позбавлений можливості захистити права та інтереси [PERSON] у той спосіб, про який він просить. У той же час, [PERSON] не позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб, якщо вважає, що [PERSON] також повинна нести зобов'язання перед банком - кредитором щодо повернення кредитних коштів, які були витрачені на придбання спільного майна. Вимоги [PERSON] про зобов'язання ПАТ «Комерційний банк «Надра» внести зміни до кредитного договору щодо розподілу зобов'язань за ним порівну між ним та [PERSON] також не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Тобто суд не вправі зобов'язувати сторону договору вносити до нього зміни, однак суд може своїм рішенням внести зміни до договору за наявності для того підстав. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial