Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в подальшому уточнивши його, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23.08.2007 року по справі № 2-1926/17 з [PERSON], [INFO] (рнокпп [NUMBER]) на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 250 грн. до 930 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитину відповідно віку, з подальшою індексацією грошової суми аліментів відповідно до Закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на даний час суттєво зросли витрати на харчування дитини, купівлю одягу та взуття, а також для навчання, і аліменти у розмірі 250 грн. не задовольняють всіх витрат. Крім того, стверджує, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037 VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з вищенаведеним вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти у розмірі 930 грн., тобто у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, який встановлений змінами до ст. 182 СК України від 17.05.2017р. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання заявлених позовних вимог, в якій просила задовольнити їх у повному обсязі та розглядати справу без її участі (а.с. 43). Відповідач просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує та при винесенні рішення просить прийняти до уваги, що він має ще двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], додавши копію свідоцтв про народження дітей (а.с. 44). Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню як такі, що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 лютого 2002 року (а.с. 14). 05 червня 2006 року між сторонами було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] Згідно виконавчого листа виданого 02 жовтня 2007 року Чугуївським міським судом Харківської області (а.с. 16-17), за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 серпня 2007 року у справі № 2-1926/07 р з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця с. Калинівка Кегичівського рійону Харківської області на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмір 250 грн. щомісяця, починаючи з 25.07.2007 року та до його повноліття. Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадку, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України ). Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави учасниці, так і за кордоном. У відповідності до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в статті 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього ж Кодексу. Положення частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А отже, у зв'язку із значним та передбачених положенням ст. 192 Сімейного Кодексу України випадках, батько дитини із якою він проживає може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі у справі за № 143цс13 від 05.02.2014 року. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на погіршення свого матеріального становища, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2007 роком, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування. Крім того, відбулися зміни в сімейному законодавстві, яке поліпшує стан дитини, збільшує мінімальний розмір аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини. Судом встановлено, оскільки це не було спростовано, що відповідач має задовільний стан здоров'я, ніяких зобов'язань за іншими виконавчими листами не несе, має постійний дохід та має на утриманні двох дітей [INFO] та [INFO]. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - з 01 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років 1492,00 грн., віком від 6 до 18 років 1860,00 грн. Визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі дає суду підстави вважати про досягнення між сторонами у справі, як батьками дитини, домовленості про розмір аліментів на її утримання в сумі 930 грн. 00 коп., який дорівнює 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на сьогоднішній день та який в подальшому підлягає індексації в установленому законом порядку. Згідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України). Обставини, які визнаються учасники справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (стаття 82 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи вищезазначене, а також те, що у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, що обґрунтовують вимоги позивачки, які визнаються відповідачем та добровільності їх визнання, суд вважає за необхідне, з метою захисту прав дитини, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved