Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд припинити право власності [PERSON], що зареєстрована за адресою: [INFO]) на квартиру № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральна в місті Одесі, припинити право власності [PERSON] (що зареєстрований за адресою: [INFO]) на квартиру № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральна в місті Одесі. Свій позов обґрунтовує тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 09 лютого 2007 року вона є власником квартири [ADDRESS],загальною площею 28,4 кв.м Позивач вказує, що, провела переобладнання належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS], здійснивши прибудову до квартири, внаслідок чого збільшилася площ квартири. В результаті проведених робіт, об'єднано приміщення кухні (приміщення №2 за технічним паспортом на квартиру №2 від 05.07.2006р.), що не мало власних вікон та приміщення житлової кімнати (приміщення №3 за технічним паспортом на квартиру №2 від 05.06.2006р.), що була прохідною. При цьому утворилася окрема ізольована житлова кімната, площею 22,7 кв.м, в результаті перенесення фасадної стіни. Розширилася веранда (приміщення №4 за технічним паспортом на квартиру №2 від 05.06.2006р.), облаштовано на її місці санвузол (приміщення №1 у технічному паспорті на квартиру №2 від 18.04.2012р.), якого у квартирі взагалі не було, та кухню (приміщення №4 у технічному паспорті на квартиру №2 від 18.04.2012р.). Позивачкою зроблено прибудову (приміщення №5-12 у технічному паспорті на квартиру №2 від 18.04.2012р.), при цьому отримано додаткову житлову площу в розмірі 52 кв.м. Після проведеної реконструкції хід до квартири №2 здійснюється через добудоване приміщення, що вбачається з технічного паспорту на квартиру №2 від 18.04.2012р.У своєму позові [PERSON] також вказує, що 20.12.2010 [PERSON] та [PERSON] JI.A. звернулися до суду з позовом, до неї як до відповідача, про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності на квартиру № 2/1, що знаходиться за адресою вул. Магістральна, буд. 68 у місті Одесі. 31.01.2011року Малиновський районний суд м. Одеси по справі №1519/2-7981/11 за позовом [PERSON] та [PERSON] JI.A. до [PERSON] за участі третьої особи - Одеської міської ради, ухвалив заочне рішення, яким визнав право власності на квартиру № 2/1 за [PERSON] та [PERSON]. В подальшому 25.05.2011 року [PERSON] та [PERSON] J1.A. було укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 381, за яким [PERSON] та [PERSON] J1.A. зобов'язуються передати, а [PERSON] зобов'язується прийняти майно (квартиру №2/1) за оговорену грошову суму. 22.05.2012 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі №1519/2-7981/11 від 31.01.2011р., яким було визнано право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру №2/1, скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.05.2012р., у задоволені позовних вимог [PERSON] та [PERSON] JI.A. відмовлено в повному обсязі, зокрема, з підстав відсутності такого об'єкта нерухомого майна, визнання права власності на яке було заявлено, суд врахував, що об'єкт не було введено до експлуатації. В серпні 2012 року, тобто через 3 місяці після винесення рішення апеляційного суду Одеської області від 22.05.2012р., яким скасовано рішення суду про визнання права власності на квартиру №2/1 за [PERSON] та [PERSON], [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу від 23 серпня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №805, про продаж квартири №2/1. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі №1519/2- 7981/11 від 31 січня 2011 року суду (скасоване Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22.05.2012р.), а укладені після нього Договори купівлі-продажу № 381 та 805, стосуються об'єкта нерухомого майна, а саме квартири № 2/1, якої фактично взагалі не існує. Квартира №2/1 (а саме приміщення №5-12 у технічному паспорті на квартиру №2 від 18.04.12р.) є лише складовою частиною квартири № 2, яка належить на праві власності Позивачу, а саме прибудовою, яка збудована Позивачем, що підтверджується Технічним паспортом на квартиру № 2 від 18.04.2012 року та технічним висновку про стан будівельних конструкцій, для можливості збереження та подальшої експлуатації житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 2013 року. Фактично об'єкт, що в подальшому отримав неофіційний статус «квартири №2/1», є частиною житлового будинку загальною площею 213,2 кв.м. Але з огляду на те, відсутність факту введення об'єкту в експлуатацію в передбаченому законодавством України порядку, де-юре об'єкту нерухомого майна в виді будинку, або навіть квартири, не існує, а тому і не існує предмету Договорів купівлі-продажу №381 та № 805. При цьому, фактично квартира №2 загальною площею 213 кв.м, що була реконструйована Позивачем, з володіння та користування Позивача не вибувала та до цього моменту знаходиться у володінні та користуванні Позивача. Проте, права Позивача на реконструйовану квартиру були порушені укладенням Договорів купівлі-продажу №381 та №805, а також отриманням [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 21086533 від 29.04.2014р. , у зв'язку з чим, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 21087229 від 29.04.2014р. власником квартири №2/1, а саме частини квартири №2, що належить Позивачу, вказана [PERSON], яка, крім того, намагається позбавити Позивача права користування та володіння квартирою, шляхом пред'явлення позову про виселення. Зокрема, свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 21086533 від 29.04.2014р. було видано на підставі договору купівлі продажу від 23.08.2012 р. №805, укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]/1, загальною площею 284,2 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, а також декларації про готовність об'єкта до експлуатації: реконструкція квартири [ADDRESS]/1 ДК 1122.1 категорія складності-ІІ. Позивачка звернула увагу суду, що вказані договір купівлі-продажу №381 та договір купівлі-продажу №805 є нікчемними.Таким чином, позивач вважає, що реєстрація права власності за Відповідачами порушує право власності Позивача на переобладнану частину квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності та позбавляє Позивача можливості ввести в експлуатацію переобладнану частину зазначеної квартири №2. Відповідно до ч.2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Оскільки «квартира №2/1» в буд.№68 по вул. Магістральна в м. Одесі фактично не існує, а вона існує виключно на паперовому носії, зазначена квартира не вводилась в експлуатацію, та вона не є ізольованим приміщенням від квартири №2, та не може використовуватись окремо, то право власності на такий об'єкт, що не існує підлягає припиненню (аналогічно як і припинення права власності на майно у разі його знищення). Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, вказувала, що їхня сторона позов не визнає, що на сьогоднішній день договір купівлі-продажу, укладений 23 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] не визнано недійсним. Крім того, право власності на вищезазначену квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.04.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією права власності від 29.04.2014 року, виданими Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, у зв'язку з реконструкцією квартири за адресою: м. Одеса, вул. Магістральна, буд.68. кв.2/1. При укладенні угоди між [PERSON] та [PERSON] було погоджено всі належні умови купівлі-продажу житлового приміщення, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS]/1. Зокрема, щодо ціни, передачі квартири у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. Отже, при підписанні договору купівлі продажу 23 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого позивачка стала власницею трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]/1, сторонами було додержано усіх загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦПК України. Зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши наявні у справі та надані сторонами під час судового засідання письмові докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до висновку про відмову у позові. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має пра во на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що згідно із договором купівлі продажу від 09 лютого 2007 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 28,4 кв.м. Внаслідок самочинного здійснення позивачкою перебудови загальна зазначеної квартири збільшилася до 213, 2 кв.м. 25 травня 2011 року [PERSON], [PERSON], було продано [PERSON] квартиру № 2/1 по вулиці Магістральній, 68 в місті Одесі, власниками якої вони на той час були згідно із заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2011 року. 22 травня 2012 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси, яким визнано за [PERSON], [PERSON] право власності на вищевказану квартиру скасовано. 23 серпня 2012 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру №2/1 по вулиці Магістральній, 68 в місті Одесі. У березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської Ради», реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договорів купівлі-продажу недійсними і скасування державної реєстрації. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано договори купівлі-продажу квартири № 2/1 по вулиці Магістральній в місті Одесі від 05 травня 2011 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та від 23 серпня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсними. Державну реєстрацію прав [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 2/1 по вулиці Магістральній в м. Одесі скасовано. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 вересня 2014 року,рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014 року залишено без змін. При розгляді справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, було визначено, що за таких обставин 25 травня 2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири в момент, коли було чинне рішення суду та вони були власниками спірної квартири, а після укладення вказаного договору судове рішення було скасоване, у звязку з чим [PERSON], [PERSON] не вправі були укладати вказаний договір відчуження, та [PERSON], в свою чергу, також не міг продавати його за договором від 23 серпня 2012 року [PERSON], дійшов правильного висновку про те, що право позивачки підлягає захисту шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі ст.ст. 387,388 ЦК України та правильно відмовив у позові. Як вказує у своєму позові [PERSON], реєстрація права власності за відповідачами порушує її право власності на переобладнану частину квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності та позбавляє її можливості ввести в експлуатацію переобладнану частину зазначеної квартири № 2. Позивачка вказує, що відповідно до частини 2 статі 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках встановлених законом. Оскільки квартира № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральна в м. Одесі фактично не існує, в існує виключно на паперовому носії, зазначена квартира не вводилася в експлуатацію, та вона не є ізольованим приміщенням від квартири № 2, та не може використовуватися окремо, то право власності на таких обєкт, що не існує підлягає припиненню (аналогічно як і припинення права власності на майно у разі його знищення). Однак суд не погоджується з правою позицією сторони позивача з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 п.4 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Позивачкою у позові вказується на здійснення нею самочинного будівництва внаслідок якого її квартира збільшилася до розміру 213,2 кв.м, з них житлової 66,3 кв.м, що підтверджується технічним паспортом від 18.04.2012 року на квартиру [ADDRESS]. Позивачка у своєму позові наполягає на тому, що саме вона є власницею цієї новоствореної квартири, згідно з технічною документацією всі зазначені у позові споруди існують. Враховуючи вищевказане, суд не вбачає підстав для припинення права власності на вищевказані приміщення за правилами вказаними у ч.1 п.4 ст.346 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Призначення правила ч.2 ст.346 ЦК України полягає не тільки в тому, щоб визначити перелік підстав припинення права власності, що міститься у ч.1 цієї статі невичерпним. Реалізуючи положення Конституції України про неприпустимість свавільного позбавлення права власності, законодавець зазначає, що підстава має бути визначена виключно законом. У частині 2 ст.346 ЦК України вказується, що право власності може бути припинено в інших випадках. Згідно із частиною 2 ст. 346 ЦК, на підставі аналізу чинного законодавства до інших підстав, встановлених законом, за яким право власності може бути припинено, відносяться наступні: примусове припинення прав власності на земельну ділянку, передбачене ст.143 ЗК України; припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників на підставі статті 365 ЦК; припинення права власності на частку у праві спільної власності уразі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника на вимоги кредитора про переведення на нього прав та обовязків співвласника боржника, з проведенням відповідного перерахунку (ч.2 ст.366); припинення права власності на частку у спільному майні у разі порушення набувачем та (або) попереднім власником правил переважної купівлі іншими співвласниками частки у спільному майні (ч.4 ст. 362 ЦК ); поділ майна, що є у спільній частковій власності або у спільній сумісній власності (статті 367, 372 ЦК), за рішенням суду у разі відсутності домовленості щодо поділу майна між співвласниками та інші, передбачені законом підстави примусового проти волі власника, припинення права власності. В контексті статті 346 ЦК України право власності припиняється тільки стосовно обєктів право власності на які виникло у субєктів цього права у встановленому законом порядку, неможна припинити право власності стосовно обєкту, на яке право власності у особи не виникало. Суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог також враховує надані стороною позивача документи, а саме декларацію про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровану Інспекцією ДАБК в Одеській області 06.08.2013 року, згідно з якою Замовником вказана [PERSON], яка є чинною, а згідно з поясненнями представника позивача, їхньою стороною позову до суду про скасування реєстрації вищевказаної декларації не предявлено. Судом також враховується, що є чинним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 21086533), видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, згідно з яким [PERSON] є власницею квартири № 2/1 по вулиці Магістральна, 68, загальною площею 186,1 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м. Частиною 3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд на підставі сукупності зібраних по справі доказів вважає, що твердження позивачки є необґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed