Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з позовом про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 1997 року по липень 2009 року і в період з лютого 2013 року по серпень 2013 року, визнання набутого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS], вартістю 120000,00 гривень та легкового автомобіля [NUMBER], вартістю 80646,70 гривень, спільною сумісною власністю сторін та розділ майна в рівних частинах. Також позивачем було заявлено вимоги про визнання права спільної сумісної власності та поділу між сторонами майна: трактору марки Т-40, фрезерувального станка, культиватора, плуга двокорпусного, двох тракторних причепів,двох електричних пилок, пилки «Штіль», двох циркулярних пилок, яке ухвалою суду від 26.03.2015 року залишено без розгляду (а.с.110). У ході розгляду справи позивач доповнила позов вимогами про визнання ? частини грошових коштів спільно виручених з відповідачем від реалізації вирощеної у 2013 році на її земельній ділянці полуниці її власністю та стягнення на її користь 27930,00 гривень. У ході розгляду справи позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що з відповідачем перебували у фактичних сімейних стосунках з вересня 1996 року по липень 2009 року, а потім з лютого 2013 року по серпень 2013 року. У вказаний період у них народилося двоє дітей : дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З ними також жив її син від першого шлюбу [PERSON]. Дочка на даний час проживає разом з відповідачем, а малолітній син - з нею. Вона працювала у відділенні Херсонської залізниці, отримувала зарплату, також отримувала державну допомогу при народженні дітей. Відповідач був зареєстрований у [INFO], працевлаштований не був, займався разом з нею городом. На 0,95 га вирощували продукцію, були теплиці, спільно вирощували помідори, баклажани, перець, які в основному відповідач і реалізовував на ринку Проживали разом з дітьми у належній їй квартирі №1, розташованій в с. Раденськ по вул. Заводській, буд №10-«А», вели спільне господарство, вона займалася також домашнім господарством( прибирання, готування їжі тощо), а відповідач в основному городом. У шлюбі з них ніхто не перебував, вона була розлучена, з відповідачем шлюб не уклали. Ними спільно за час проживання однією сім*єю придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] у 2001 році за суму , еквівалентну 1800 доларам США, квартира розташована в одному з її квартирою будинку. Інвентарна ціна квартири становила 8721 грн. На даний час її вартість нею оцінено в 120 тисяч гривень. Кошти на придбання квартири зберігали вдома, зібрали їх від реалізації овочів та полуниці, які вирощували на двох земельних ділянках. Ними було спільно придбано і інше майно, питання про поділ якого вона не ставить. У 2008 році вони за 40 тис. гривень також придбали автомобіль [NUMBER], на даний час вартістю 80646,70 гривень, який був зареєстрований лише влітку 2009 року. Вона не заперечувала проти оформлення цього майна на ім*я відповідача, оскільки не мала наміру припиняти з ним сімейні стосунки і повністю йому довіряла. Відповідач нормально ставився до її сина, якому було 2,6 років на момент створення ними сім*ї, виховував його. У них був спільний побут, спільний бюджет, вирощували в теплицях ранні овочі і мали добрий дохід. 02.10.2011 року було нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири. Відповідач на той час не був зареєстрований у їх селі. Вона дізналася про те, що сусідка [PERSON] продає квартиру, і вони удвох з [PERSON] домовлялася про її купівлю. Заперечила, що батьки відповідача дали їм гроші на придбання квартири. Вони лише купили відповідачу пилораму після продажу своєї квартири, яку привезли в село, хоча відповідач її не використовує. Їх доходи на початку сімейного життя складалися з її зарплати, аліментів на старшого сина, доходів від овочів. Коли вона народила дочку, то також отримала державну допомогу. Вони економили гроші для придбання квартири, перед її покупкою купили старий ВАЗ , який використовували для вивозу с/г продукції на ринок. У 2008 році приїхали батьки відповідача, і разом з відповідачем зареєструвалися у придбаній квартирі. До 2008 року ніхто у квартирі не був зареєстрований, і ніхто в ній не проживав, а вони із співмешканцем вони використовували її для зберігання старих речей: перенесли у квартиру належні їй старий диван, стіл, стілець, зберігали робочий одяг, взуття, садовий інвентар. Квартиру купили для вкладання коштів, а також з урахуванням того, що в них діти. Коли в її квартирі зламалася плита, то в придбаній квартирі готували їжу, квартира знаходиться у другому під*їзді. Вона оплачувала за електроенергію, воду. По приїзді батьки відповідача спочатку жили у її квартирі, а у придбаній робили ремонт. Після приїзду батьків останні стали втручатися в їх з відповідачем відносини і це стало підставою припинення сім*ї. У липні 2009 року вони розійшлися, і відповідач став жити з батьками у спірній квартирі. Діти залишилися з нею, потім дочка пішла жити до батька. Її брат [PERSON] у 2006 році надав їй земельну ділянку, вони спочатку удвох з відповідачем вирощували на ній овочі, а потім відповідач нею користувався сам. Тепер вона продовжує використовувати дві земельні ділянки. З відповідачем припиняли і відновлювали стосунки після 2009 року. У 2008 році вони купили автомобіль ВАЗ -21099 за 40 тис. грн., який відповідач продав без її згоди. У 2013 році вона захворіла, а відповідач зібрав її врожай полуниці. Відповідач реалізував врожай полуниці, гроші не повернув. При цьому він проживав з дітьми в її квартирі з лютого по серпень 2013 року. У червні 2013 року ним було придбано джип, який відповідач не зареєстрував. Позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити Представник позивача [PERSON] позицію позивача підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що спільно з позивачем не проживали, тому спільного майна, спільних грошей у них не було, вони лише мали спільних дітей. Заперечив, що при розгляді судом позову про зменшення розміру стягуваних аліментів він визнав наявність сімейних стосунків з [PERSON], вважає, що зазначене у рішенні не відповідає дійсності. Він лише приїжджав до позивача на невеликий проміжок час - на місяць, потім вони сварилися і він повертався додому. Потім знову приїздив до неї у гості. Він працював на СТО, документів немає, тому не може підтвердити свої доходи. Він не вирощував з позивачем с/г продукцію, не реалізовував її на ринку, у квартирі позивача він не жив і ніколи не був зареєстрований Він зареєстрований з 2008 року у своїй квартирі. У 2013 року він тимчасово жив у квартирі позивача, поки та була в лікарні два місяці, доглядав за дітьми, а коли позивач повернулася лікарні - він повернувся до своєї квартири. Ніякого врожаю полуниці з ділянки позивача не збирав . Спірна квартира придбана за гроші батьків, договору дарування не має, батько працював, але доказів його доходів надати не може. Батьки у 2008 році продали квартиру і переїхали до них, авто ВАЗ він купив також за батьківські гроші за 25 тис. гривень, який вже проданий ним у 2010 році по довіреності, автомашина зараз під арештом, з обліку не знімалася, зареєстрована на його ім*я. Він купив авто «Фотон» і сплатив відповідачу 3 тис. гривень за це авто. 8720 гривень - вартість квартири. На рахунку цих коштів не було, з 1997 року у нього не було городу, город позивача він не використовував. Більше ніякого майна не купували. Речей позивача у квартирі не було і їжу вона не готувала, вони разом не жили , він лише підтримував дітей. Дочці 16 років , вона проживає з ним. Теплиць у них не було, спільно нічого не вирощували, спільних коштів не було, у кожного свій окремий бізнес. Він ремонтував техніку і продавав. Представник відповідача [PERSON] подав письмові заперечення і додатково пояснив, що сторони ніколи не проживали однією сім*єю, їх об*єднають лише спільні діти , квартиру №6 [PERSON] придбав для сумісного проживання з батьками , в квартирі він зробив ремонт, в ній тепер живуть він та його батьки. Заперечив проти вимог про встановлення факту проживання однією сім*єю, які мають розглядатися в порядку окремого провадження. Дочка сторін, [INFO], проживає з батьком, який її виховує. Відповідач працював у свого батька і займався ремонтом автомашин, відомостей, що він був ФОП, немає. За чиї кошти придбано квартиру, він не знає, йому не відомо, де той точно проживав і з якого часу. Кошти на квартиру це заробіток відповідача і його батьків. Розписка продавця про отримання грошей за квартиру видана на ім*я відповідача. Також послався на рішення Цюрупинського районного суду від 24.11.2015 року, яким з [PERSON] на користь його батька [PERSON] стягнуто борг в сумі 46 тис. гривень, які той позичав відповідачу у грудні 2000 року, і просив врахувати цю обставини на підтвердження того, що гроші на придбання квартири [PERSON] дали батьки. Свідок [PERSON] суду показала, що є колишньою сусідкою сторін, які у неї купили квартиру №6 Вона пам*ятає, що [PERSON] і [PERSON] удвох приїхали купувати квартиру [ADDRESS] , яку вона продавала у 2001 році. Її квартира знаходилася в одному будинку з квартирою [PERSON], яка в той час жила однією сім*єю з [PERSON] Розмову про купівлю-продаж квартири в основному вів [PERSON] у присутності [PERSON], яка на її питання сказала, що не знає на кого з них будуть оформляти квартиру; удвох вони були і при оформленні договору у нотаріуса, тому вона зрозуміла, що квартиру купують удвох. Спочатку їй заплатили аванс, розписки не писала, взяла 1500 доларів, а решту суми при оформленні договору. При огляді письмової розписки підтвердила, що сума в ній зазначена по курсу валют 3300 гривень, і ця розписка написана нею(а.с. 153). Також показала, що при проведенні розрахунку ніхто із сторін не сказав, що це особисті гроші [PERSON] Майже через 10 місяців після авансування оформили договір купівлі-продажу. [PERSON] і [PERSON] жили однією сім*єю у квартирі [PERSON] приблизно з 1996 -1997 року. Її квартира і квартира [PERSON] розташовані в одному будинку. Вона бувала у них у квартирі і бачила, що в них одна сім*я, у них була спільна дочка. Також бачила, що [PERSON] і [PERSON] спільно обробляли два городи, вирощували с/г продукцію, займалися полуницею, багато торгували на ринку, працювали на ділянках удвох, старший син [PERSON] також допомагав їм, вона бачила як він поливав. Зі слів [PERSON]їй стало відомо про спір за квартиру. Мати [PERSON] до неї підходила і просила її показати в суді, що саме вона платила їй за квартиру, але вона відмовила і сказала, що вони вели спільне господарство і що квартиру купували удвох. [PERSON] В офіційно не працював, займався лише городом, а [PERSON] С працювала у відділенні залізниці. Продана нею квартира потребувала ремонту, і через деякий час на її питання [PERSON] сказала, що квартиру використовують як склад. До 2007 року вона бачила їх удвох, бачила як вони спільно працюють на землі. За придбання автомобіля їй не відомо, чи купували меблі у квартиру їй невідомо, як і те, чи був приватним підприємцем [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою сторін і їй відомо, що між ними не було сімейних відносин, жили кожен сам по собі. Вона живе в селі Раденськ з 1982 року, з якого часу живе там [PERSON] , не знає, приблизно 15 років. Спочатку квартиру отримала [PERSON] [PERSON] до [PERSON] їздив лише в гості. Разом вони нічого не вирощували. [PERSON] намагалася вирощувати продукцію, однак вирощувала лише бур*ян. [PERSON] в селі не працював копав і задавав метал на полігоні. Батьки [PERSON] привезли майна, тоді в них і появився автомобіль. [PERSON] живе в квартирі № 6, від людей чула, що гроші на квартиру дали його батьки. У них спільна з позивачем дочка, яку він виховує з дня народження. В квартирі у сторін вона не бувала і про їх стосунки їй невідомо. Спірна квартира розташована у під*їзді, де живе її дочка, і вона одного разу бачила, що в квартирі знаходяться лиш старі речі, залізяччя, [PERSON] став проживати там пізніше, вже після того , як приїхали його батьки. Де він конкретно проживав до цього , їй невідомо. Свідок [PERSON] суду показала, що знає сторони протягом шести років. У 2013 році [PERSON] наймав її з чоловіком і сином для збору полуниці. Вони протягом трьох днів з п*ятниці по неділю вибирали у них полуницю. Відповідач сказав, що це їх з позивачем полуниця. Було всього 25 рядів кущів полуниці, по 100 м. у довжину. Полуницю збирали у картонні ящики до 10 кг в кожному, зрозуміла, що здають оптом. За три дні вони завантажили спочатку 1/4 частину вантажної машини, другого дня половину, а третього дня повністю Марку машини не знає . [PERSON] сказав, що вони не встигають самі вибрати, бо [PERSON] хворіє, говорив, що треба купити ліки на лікування [PERSON] Був іще й батько [PERSON], який також вибирав полуницю, працювали інші наймані - 7-8 чоловік . Вона не знає з якого часу сторони спільно не проживають, знає, що у них двоє дітей, не знає коли вони між собою припиняли і відновлювали стосунки. У 2013 році бачила, як вони удвох їздили автомобілем. Чула, що відповідач забрав гроші і купив автомобіль «джип». Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є племінницею її чоловіка. Їй відомо, що сторони жили однією сім*єю з 1996 року, мають двоє дітей, у 2001 році купили квартиру. Після того, як сторони розійшлися, дочка живе з батьком і той її виховує, а син з матір*ю. Хлопчик хворий і батько не хоче займатися сином. Сторони займалися городами, вирощували овочі, полуницю, які продавали, мали ранню (тепличну) продукцію. Старший син позивача допомагав їм, також наймали робітників. У 2001 році вони купили квартиру в будинку, де живе позивач. Позивач працювала офіційно, а також удвох з відповідачем займалися городом. Квартиру купили удвох, відповідач жив у квартирі позивача, а у придбаній квартирі декілька років ніхто не жив до приїзду батьків відповідача. Разом вони також купили дві машини, меблі - у квартиру позивача. У придбаній квартирі вона не бувала. Батьки відповідача по приїзді жили спочатку разом зі сторонами і дітьми, а потім перейшли жити у придбану квартиру. Хто прийняв рішення про їх вселення у спірну квартиру їй невідомо. Сторони разом придбали 3-4 авто, потім продавали. У її присутності відповідач говорив її квартиранту, що той не вміє жити, а він все придбане майно зареєстрував на себе і квартиру, і машину, і забрав гроші. Про цю розмову вона розповіла позивачу, не знала, чи вони перебувають у шлюбі. Свідок [PERSON] суду показав, що позивач є його матір*ю, яка проживала однією сім*єю з відповідачем, який разом з матір*ю його виховували. На даний час він живе з матір*ю і братом [PERSON]. Відповідач розійшовся з матір*ю тоді, коли [PERSON] виповнилося два роки. Він називав [PERSON] батьком. Їх сім*я жила за рахунок продажі овочів з городу, разом проживали, мали спільний побут, між ними були нормальні сімейні стосунки. Він няньчив сестру, коли вони працювали на городі. Вітчим у материній квартирі не був зареєстрований. Коли вони купили другу квартиру, він туди зареєструвався , коли приїхали його батьки з Рівненської області. Обоє з батьків йому розповідали, що все, що мають це результат продажі від вирощення реалізації овочів на ринку. Йому не відомо, щоб вітчим займався ремонтом автомобілів. У придбаній квартирі спочатку зберігали старі речі, вітчим зберігав мотоблок. Коли приїхали батьки відповідача, то зробили ремонт, і вітчим поселив своїх батьків, він не знав на чиє ім*я оформлена квартира. На даний час його мати також займається городом, і вони живуть за рахунок доходів з городу. Гроші в їх сім*ї зберігалися у вітчима, про домовленості з цього приводу йому не відомо. У 2013 році, коли мати захворіла вітчим забрав врожай, помирився з ними, провідував матір, але жив у спірній квартирі. Вважає, що за гроші від полуниці купив автомобіль, який на себе не зареєстрував. Свідок [PERSON] суду показав, що є батьком відповідача, а позивача не знає. У листопаді 2008 року приїхав до сина, квартира оформлена на ім*я сина, гроші на квартиру сину давали вони з дружиною. Він працював дальнобійником , дружина - вчителем, а син жив у тітки на території Цюрупинського району, з якого часу сказати не може. Вірніше син не жив тут у районі, а лише приїздив до тітки. При переїзді вони з дружиною та сином вселилися у квартиру №6, а у [PERSON] вони не жили, і син також то жив з нею, то не жив. Про переписку дружини із [PERSON] він не знає. Ніяких овочів чи полуниці у городі [PERSON] не було, лише бур*яни. У 2008 році вони продали трикімнатну квартиру у Тернопільській області за 38 тис доларів, 50 тис. грн. вони дали сину, документально це не оформили. Перевезли меблі, купили все необхідне для господарства. Онука живе з ними другий рік, онук теж буває у них . Коли позивач захворіла, син з дітьми жив у них, а у квартирі позивача не жив. Син з 1997 року приїздив до них, працював у племінника на СТО, у шлюбі не перебував, у сімейних відносинах теж, крім тих, про які зазначає позивач. Заслухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували між собою у фактичних сімейних стосунках з 1997 року по липень 2009 року. У вказаний період у них народилося двоє дітей : дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO](а.с.9-10). За час спільного проживання сторони за 8721,00 грн. на ім*я [PERSON] придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] ( на той час Цюрупинського району) Херсонської області, що підтверджено договором купівлі-продажу від 02.10.2001 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу за реєстром №1458, зареєстрованого в ХДБТІ 02.10.2001 року (а.с.14). 08.12.2008 року на підставі договору купівлі продажу за №00345 на ім*я [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу легкового автомобіля [NUMBER], який зареєстровано 15.07.2009 року, що підтверджено довідкою Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту ДАІ МВС України (а.с.149-150). Вартість транспортного засобу станом на дату проведення автотоварознавчої експертизи за №36 від 24.03.106 року становить 80646,70 гривень(а.с. 201-204). Факт перебування сторін у фактичних сімейних стосунках як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 1997 року по липень 2009 року перебували у фактичних сімейних стосунках встановлено рішенням Цюрупинського районного суду від 29.05.2014 року у справі №664/1147/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів, яким встановлено зазначені обставини і відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України суд приймає їх до уваги, оскільки вони стосуються обох сторін. Також зазначені обставини встановлено показаннями свідків [PERSON], який підтвердив, що відповідач виховував його з малолітнього віку, і він називав його батьком, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання сторін однією сім*єю, наявністю спільного побуту та спільним веденням домашнього господарства, придбанням спільного майна. Проміжок часу, протягом якого сторони проживали однією сім* ю суд визнає період з 1997 року по липень 2009 року включно. Вказане підтверджено: в частині проживання сторін однією сімєю, придбання квартири та автомобіля також свідоцтвами про народження двох дітей, показаннями зазначених свідків, договором купівлі-продажу квартири, довідкою про придбання на підставі купівлі-продажу автомобіля ВАЗ -21099, які зареєстровані на ім*я відповідача. Виходячи із встановленого, суд у відповідності до положень п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України вважає, що факт проживання жінки і чоловіка однією сімєю без шлюбу знайшов своє повне підтвердження у ході розгляду справи і підлягає встановленню судовим порядком. Виходячи з того, сторони перебували у фактичних сімейних відносинах з 1997 року і кошти на квартиру були заощаджені в період до 2001 року, тобто, на час коли виникли спірні правовідносини сторін чинним був КпШС України 1969 р., то суд виходить з чинного на той час законодавства, а саме: відповідно до положень ст. 22 КпШС України спільним сумісним визнавалося майно чоловіка і жінки, нажите ними за час шлюбу. В інших випадках для визнання майна, придбаного за час спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу(членів сім*ї), на їх спільні кошти чи за рахунок спільної праці без наявності про це письмової угоди між ними, власність зазначених осіб відповідно пунктом 5 Постанови ПВС України № 20 від 22.12.1995 р. « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» закріплено, що якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності під час придбання майна не виходили з рівності часток, розмір часток кожного з них визначається ступенем його участі працею і коштами у створенні спільної власності. Судом встановлено, що на час придбання квартири між сторонами не було укладено ніяких письмових домовленостей стосовно частки кожного із них у спільно набутому майні. Позивач була працевлаштована і мала постійні доходи у вигляді заробітної плати, також отримувала державну допомогу при народженні дитини, відповідач не працював офіційно, а відповідно до показань свідків та довідки про наявність у [PERSON] у користуванні земельної ділянки площею 0,95 га. (а.с.111) разом з позивачем займався вирощуванням с/г продукції, яку реалізовували на ринку. Характерною особливістю спільного проживання та ведення спільного господарства сторін є сумісне проживання чоловіка і жінки в одному приміщенні, те, що праця та кошти обох із них, чи одного з них мають бути направлені на задоволення інтересів спільних сімейно-побутових потреб приготування їжі, прибирання, закупівля продуктів харчування, придбання предметів першої необхідності, а також придбання іншого майна. Суд враховує ці обставини, наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, і вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази з урахуванням періоду накопичення коштів, які були вкладені в придбання квартири, про свою участь коштами та працею у набуті квартири і остання має право на рівну з відповідачем частину квартири. Судом оцінено показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо підтвердження спільного ведення побуту та спільного господарства. Зазначені показання хоча і заперечував відповідач, однак ці заперечення не можуть бути прийняті судом до уваги, як такі, що заслуговують на увагу, оскільки суперечать встановленим обставинам у судовому рішення, фактом народження спільних дітей . При цьому суд критично оцінює і не приймає до уваги показання свідка [PERSON], який спочатку показав, що взагалі не знає позивача, а потім визнав факт, що його син має двох дітей від позивача і діти є його онуками. Також суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] , яка взагалі заперечувала факт проживання сторін однією сім*єю, що суперечить обставинам, встановленим судовим рішенням. Крім цього, суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що він ніколи не займався вирощуванням с/г продукції, оскільки вони викликають сумнів також і через їх невідповідність показанням зазначених вище свідків. Суд також не приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що гроші ним були надані сину для придбання квартири, оскільки договір дарування грошових коштів відсутній, джерело походження грошей свідок не зазначив, з наданого позивачем на дослідження суду листа матері [PERSON], адресованого їй і відповідачу, яке судом досліджено, вбачається, що матеріальне становище батьків [PERSON] було скрутним (а.с.52) . Також суд не приймає до уваги рішення Цюрупинського районного суду від 24.11.2015 року, наданого представником відповідача, за яким з [PERSON] на користь його батька [PERSON] стягнуто борг в сумі 46 тис. гривень, оскільки вказане рішення ніяким чином не стосується позивача, яка не була залучена до участі у справі і з нього не йдеться про те, що позика мала відношення до придбання квартири. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ті обставини. Зазначене рішення судом було ухвалено, коли у провадженні суду знаходилася вказана цивільна справа. Разом з тим , позивач до участі у справ за позовом [PERSON] не залучалася і в рішенні не зазначено, що воно впливає на правовідносини сторін за цим позовом. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину спірної квартири. Загальна вартість квартири позивачем зазначена у розмірі 120 тис. гривень, питання про призначення експертизи у справі в цій частині ніхто не заявляв. Відповідно до положень ч.1 ст 74 СК України якщо чоловік і жінка проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, за час проживання сторін однією сімєю протягом тривалого часу з травня 1997 року по липень 2009 року, протягом якого у них народилися діти, сторони спільно займалися городництвом і вирощенням овочів на продаж, тобто вели спільне господарство і мали спільний бюджет. На зібрані кошти за час спільного проживання сторони 08.12.2008 року придбали спірний автомобіль, після чого зареєстрували його в МРЕВ ДАІ 15.07.2009 року. При цьому ніхто із них не перебував у іншому шлюбі, і між ними не було укладено ніякого письмового договору відносно порядку розділу майна, придбаного за час спільного проживання. Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено, що на майно, яке є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, що не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Статтями 70 та 71 СК України, що входять до 8 глави СК України, закріплено рівність часток подружжя, яка визначається при розділі спільного майна в натурі, а при неподільності речі - майно присуджується одному з подружжя, що передбачає можливість грошової компенсації або передачу рівноцінного майна. Оскільки зазначене положення підлягає застосуванню при розгляді спору, що виникає з положень ст. 74 СК України, і враховуючи те, що предметом спору також є і автомобіль житловий будинок, питання про реальний поділ якого позивач не ставить, а заявлено вимоги щодо визнання права власності на 1/2 його частини, суд вважає, що у відповідності до положень ст. 74 СК України майно підлягає рівному поділу між чоловіком і жінкою , які проживали однією сімєю і не перебували у шлюбі між собою. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню і за позивачем належить визнати право власності на ? частину спірного автомобіля з передачею права власності відповідачу. Судом встановлено, що відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд, зазначивши про його продаж, хоча перереєстрація права власності не здійснена. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину його вартості в сумі 40323,25 гривень. Відповідачем надано договір купівлі продажу від 01.10.2008 року за реєстром № 2612 від імені його батька [PERSON] (а.с. 164) про продаж ним належної йому квартири у Тернопільській області. Доказів на підтвердження того, що відповідачу були подаровані грошові кошти на придбання автомобіля , судом не встановлено. Договір дарування 50 тис. гривень, як про це вказав свідок [PERSON], відсутній, тому відповідно до положень ч.2 ст. 59 ЦПК України суд вважає це доказ недопустимим і не приймає його до уваги. Таким чином, загальна вартість спільно набутого майна сім*ї становить 200646,70 гривень, яка підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. Представник відповідача ставив питання про застосування судом строків давності до пред*явленого позову. Разом з тим, позивач зазначала, що у них з відповідачем двоє спільних дітей, вони неодноразово відновлювали і припиняли свої стосунки і вона надіялася на відновлення сім*ї, тому питання про розділ спільно набутого майна нею було поставлено вже тоді, коли вона зрозуміла, що її право порушено, а саме після того, як відповідач доглядав за дітьми у 2013 році у зв*язку з її хворобою, після чого залишився проживати з батьками. Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Таким чином, суд вважає, що позивачем строки давності звернення до суду за захистом порушеного пава не пропущені і підстав для їх застосування суд не вбачає. Крім того, позивачем заявлено вимоги про встановлення факту проживання однією сім*єю в період з лютого 2013 року по серпень 2013 року і визнання грошових коштів спільно виручених з відповідачем від реалізації вирощеної у 2013 році на її земельній ділянці полуниці їх власністю та стягнення на її користь половини виручених коштів у сумі 27930,00 гривень. Судом не встановлено обставин на підтвердження відновлення сторонами сімейних стосунків у зазначений період. Свідок [PERSON] показав, що в період хвороби матері у 2013 році відповідач її провідував, допомагав дітям, але проживав у спірній квартирі. Крім того, враховуючи те, що під час розгляду спору у 2014 році з приводу зменшення розміру стягуваних аліментів позивачем не було спростовано заяву [PERSON] про те, що їх сімейні стосунки припинено у липні 2009 року. Позивачем також надано розрахунки в цій частині ціни позову. Суд позбавлений можливості перевірити зазначені розрахунки, показання в цій частині свідка [PERSON] є неточними і не можуть слугувати беззаперечним доказом на підтвердження як ціни позову, так і того, що між сторонами в цей проміжок часу існували фактичні сімейні стосунки. Тому в цій частині судом не встановлено обґрунтованих доказів на підтвердження заявленого позову і у цій частині у задоволенні позову відмовляє. Судові витрати, понесені позивачем на оплату експертизи в сумі 1105,92 гривень (а.с.197) належить віднести на відповідача та віднести на нього витрати по сплаті судового збору з урахуванням того, що позивач як інвалід другої групи від сплати судового збору звільнена.

Outcome: partial