Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначила, що 27 травня 2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя шлюб між сторонами біло розірвано. 18.03.2019 року Орджонікідзевським судом міста Маріуполя було видано судовий наказ та стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з моменту розлучення дитина постійно проживає з нею та має сталий соціальний зв`язок з матір`ю. Позивачкадобросовісно виконує свої материнські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує усім необхідним та піклується про культурний розвиток та належний відпочинок дитини, намагаючись по можливості подорожувати з донькою закордон, що також ускладняється невизначенням місця проживання дитини. Позивачка з відповідачем згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини не дійшли, тому [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач про дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради Мамаєва С.В. до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення просить максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 травня 2019 року було розірвано (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 310, де батьком дитини записаний відповідач [PERSON] , матір`ю дитини - позивачка [PERSON] (а.с. 7). Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18.03.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З інформації, наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 29.02.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , виданої КЗ «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 66», мати [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху, приймає активну участь у житті класу, надає допомогу класному керівнику (а.с. 15). Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо. В ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України зазначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зазначив у заяві, що фактично донька проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , проти чого він не заперечує, орган опіки та піклування Маріупольської міської ради вважає за можливим визначити місце мешкання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 40-41). Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи відсутність належних заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, з урахуванням того, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору, які відповідно до наданої квитанції становить 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved