Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 09 листопада 2007 року між нею та відповідачем, спільних неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. Також просить стягнути з відповідача на її користь сплачений нею при поданні судовий збір. В позовній заяві вказує, що між ними втрачено почуття любові та поваги, що в кінцевому рахунку призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказує, що проживають окремо та спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі та позовні вимоги просила задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи вчасно та належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Користівською сільською радою Корецького району Рівненської області, актовий запис №11 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09 листопада 2007 року). Під час дії шлюбу у сторін народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, беручи до уваги інтереси дітей, суд вважає, що їх необхідно залишити проживати з матір`ю, що не позбавляє батька права на особисте спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні. Зважаючи на те, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved