Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій зазначає, що 17 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1622. На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів та поглядів на сімейні відносини. В вересні 2018 року сторони шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. У звязку з викладеними обставинами [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб із відповідачем. Відповідно до п.1 ч.4\~ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Таким чином, справа має бути розглянута в порядку загального позовного провадження, з обовязковим проведенням підготовчого провадження, відповідно до ст.ст.\~189,\~196 ЦПК України. Позивач [PERSON] про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, судову повістку отримала 05.02.2019 р. (а.с.22). На адресу суду надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк для примирення не потрібен (а.с.27). Після розірвання шлюбу позивач просила суд залишити прізвище чоловіка - «Богдан» Відповідач [PERSON] про розгляд даної справи також був повідомлений належним чином. На адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Також в даній заяві зазначається про повне визнання позову, час на примирення не потрібен (а.с.28). Відповідно до положень ч.4\~ст.206 ЦПК України,\~у разі\~визнання позову\~відповідачем суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що Богдан (дошлюбне прізвище Дідух) К.В. та [PERSON] 17 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1622(а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO](а.с.07). Відповідно до ч.1\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі\~ст.112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно ст.13\~ЦПК\~України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб існує лише формально. Позивач та відповідач в своїх заявах підтримали позовні вимоги та просили шлюб розірвати. В зв'язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін і впливати на їх психоемоційний стан, а тому шлюб слід розірвати. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4\~ст.56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач в наданій до суду заяві визнав позовні вимоги позивача та просив шлюб розірвати (а.с.28). \~ \~ \~За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сімї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, згідно із ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище чоловіка - «Богдан».

Outcome: approved