Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою №62 в будинку №1 по вул. Чкалова в м. Кременчуці Полтавської області. Свої вимоги мотивувала тим, що вона має у приватній власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В належній їй квартирі зареєстровані її чоловік [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON], який не проживає в її квартирі 10 років, з 2007 року. Увесь цей час вона змушена сплачувати витрати за комунальні послуги. Вона неодноразово особисто і в телефонному режимі зверталася до [PERSON] з проханням знятись з реєстрації в належній їй квартирі, але він навідріз відмовляється та ігнорує це зробити. Вважає, що відповідач повинен бути визнаний судом таким, що втратив право користування її приватною власністю, оскільки не проживає в ній доволі багато часу та своїми протиправними діями порушує її право на вільне володіння , користування та розпорядження приватною власністю. Названі обставини змусили її звернутись до суду з цією позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявилася, як вбачається з позовної заяви просить проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання повторно не зявився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність позивача та відповідача. Розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується договором купівлі продажу від 01.11.1995 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5762, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається із довідки, виданої 09.11.2017 року ТОВ «Місто для людей Кременчук» за вих.№2418/36, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON]П, [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Актом про не проживання від 09.11.2017 року складеного працівниками ТОВ «Місто для людей Кременчук» встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі №62, яка знаходиться в будинку №1 по вулиці Чкалова в м.Кременчуці Полтавської області з 2007 року по теперішній час. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо вони були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що як встановлено судом, відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] з 2007 року без поважних причин, а також те, що судом не встановлено обставин, за яких за ним зберігається вказане житлове приміщення, то суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, в звязку з чим позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved