Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним та повернення сторін договору до первісного стану. Ухвалою суду залучено якості третьої особи по справі приватного нотаріуса Камянець-Подільського міського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.09.1992р. державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільсь\-кої державної нотаріальної контори. Право власності було зареєстроване в Кам'янець-Подільському БТІ 14.09.1992р. Оскільки є людиною похилого віку, 02.11.1936 р. народ\-ження, інвалідом дитинства, інвалідом 3 групи та страждає на ряд тяжких хронічних захворювань було вирішено, що вона з відповідачем укладуть до\-говір довічного утримання. Відповідач зобов'язався утримувати та доглядати її свою рідну тітку та за це отримати її квартиру після її смерті. 08.02.2011 р. у нотаріуса сторони підписали договір, була впевнена що мова йде про договір довічного утримання, в силу поганого зору не могла прочитати зміст договору. Після укладення договору поведінка відповідача різко змінилась - він не тільки не доглядав та не допомагав їй, а й відверто принижував та систе\-матично бажав швидкої смерті. Восени 2015 р. відповідач став відверто знущатись із позивача та виганяти її з квартири, мотивуючи що це його власність. Коли ж позивач заперечила, що він стане власником лише після її смерті, він їй по\-відомив, що за укладеним договором дарування він вже є власником кварти\-ри і може її вигнати на вулицю у будь-який момент. Тоді то попросила знайомих прочитати та розтлумачити зміст договору і виявилось що мова йде про договір дарування. Позивач просить суд скасувати вищевказаний договір дарування з таких підстав: волевиявлення не відповідало її внутрішній волі; неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення і має істотне значення; укладений між сторонами договір дарування від 08.02.2011 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовле\-них договором дарування про безоплатне передання квартири у власність оскільки після укладення оспорюваного договору дарування продовжила проживати та зараз проживає в спірній квартирі, весь цей час сплачувала на своє ім'я за свою квартиру всі комунальні платежі; відповідач в квартирі не зареєстрований та не проживає. Позивачка просить суд винести рішення яким: визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 08 лютого 2011 року між нею та відповідачем який посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець - Подільського міського нотаріаль\-ного округу [PERSON]; застосувати наслідки недійсності правочину, а саме повернення сто\-рін договору до первісного стану. В суді представник позивача позов підтримала, просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, направив суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі з участю свого представника. В суді представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В судове засідання по розгляду справи представник відповідача не зявився, направив суду заяву про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами, доказів підтверджуючих поважність неявки в судове засідання суду не надав. Суд враховуючи тривалий час перебування справи на розгляді, те що представник з яким відповідачем укладено угоду ще 08.06.2016 р. протягом трьох місяців не надав суду заперечень по суті позову та доказів, що свідчить, на думку суду, про навмисне затягування розгляду справи, а тому вважає за можливе розгляд закінчити на підставі наявних в справі доказів. Третя особа по справі приватний нотаріус Камянець-Подільського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, просить відмовити в задоволенні позову. Допитана в якості свідка позивачка [PERSON] суду пояснила, що в квартирі живе тривалий час; відповідач доводиться їй племінником, з близьких родичів крім нього є його сестра інвалід; в 2011 р. була у нотаріуса, вони самі все робили без її відома, нічого їй не читали та не розяснювали, не читала договір який підписувала, відповідач вийшовши від нотаріуса показав їй договір і сказав їй що він вже «Залевський»; в неї це єдина квартира, наміру подарувати житло не мала, квартиру відповідачу після укладення договору не передавала, за комунальні послуги платить весь час сама; в 2014 р. почалися скандали, відповідач ображав її, казав, що він в квартирі хазяїн, якщо буде противитися то здасть в будинок престарілих; восени 2015 р. взнала про що уклала договір; за станом здоровя часто лікується в лікарнях, відповідач нею не піклується, ліки не купує. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки, знає її біля 30 років, більше з нею спілкується останні 3-4 роки; позивачка погана чує однак память в неї добра, по віку та стану здоровя потребує сторонньої допомоги; в розмовах позивачка їй жалілася на відповідача, казала що він їй погрожує, має намір її здати кудись, виганяв з квартири, одного разу викликала до неї дільничного інспектора; після 2011 р. позивачка продовжує проживати в квартирі, допомагає сплачувати комунальні послуги, в неї це єдине житло; зі слів позивачки зрозуміла що відповідач це її племінник якому вона вірила так як виховувала його в дитинстві, якби вона знала про прізвище відповідача що він змінив прізвище брата на прізвище його матері то б вона угоду не уклала; відповідач періодично ходить в квартиру купатися, прати білизну; про обставини укладення договору і його зміст їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачку знає біля 30 років як сусідку, позивачка постійно проживає в квартирі; часто буває в неї в квартирі, в квартирі є тільки її речі; позивачка як особа похилого віку часто хворіє, лікується як амбулаторно так і на стаціонарі, в неї поганий слух; відповідача знала як [PERSON]; позивачка їй казала що він буде її доглядати, в звязку з цим вона мала укласти договір довічного утворення; останнім часом відповідач погано ставився до позивачки, привіз свою матір; знає зі слів позивачки та сусідів, що відповідач хотів її передати в дім престарілих; в 2011 р. вона довіряла відповідачу; він їй не допомагає, за квартиру не платить, в магазин не ходить, після укладення договору він виїхав і повернувся в місто через кілька років, два роки назад приїхала і його мати, недавно їм дали житло для проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що по батьковій лінії є родичами -мати позивачка та її бабка були двоюрідними сестрами, в позивачки дітей не було, їй відомо що саме позивачка свого часу виховувала відповідача, він для неї був єдиною рідною людиною, йому довіряла; в 2011 р. він ходив до юриста; позивачка їй казала що він залишиться біля неї, його кину, квартира перейде йому тільки після того як помре; однак він підписав папері і виїхав, на той час вона була хвора, позивачка вже давно погано чує, має поганий зір, в неї був мікро інсульт; в квартирі позивачка проживає в квартирі постійно, речі її там знаходяться, квартиру вона йому фактично не віддала; тільки після погіршення відносин, після кількох викликів міліції восени 2015 р. взнали про зміст укладених паперів, вона весь час знала його як [PERSON], в неї копії договору не було, він забрав документи з собою, весь час вона казала, що квартира залишиться йому після її смерті. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка [PERSON], [INFO], є інвалідом 3 групи(з 27.07.2000 р. безстроково) інвалід з дитинства, отримує пенсію по втраті годувальника, як інвалід 3 групи, є одинокою, що підтверджується копією паспорту(а.с.10 т.1), копією довідки МСЕК від 05.05.1960 р.(а.с.11 т.1), копією пенсійного посвідчення(а.с.249 т.1), копією довідки ККП «Господар» № 1022(а.с.155 т.1), копією довідки управління ПФ від 01.07.2016 р.(а.с.219 т.1), копією довідки МСЕ № 033528 від 27.07.2000 р.(а.с.240 т.1). Позивачці належала на праві власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.09.1992 р., № 2-3172, двохкімнатна квартира № 108 в житловому будинку № 9 по вул..Космонавтів в м.Камянець-Подільський Хмельницької області. Відповідач, [INFO], є племінником позивачки, з 01.09.2000 р. йому призначено пенсію як інваліду 3 групи, є учасником бойових дій, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, копією посвідчення учасника бойових дій(а.с.241 т.1), пояснення позивачки в якості свідка. 25.05.2005 р. відповідач змінив своє прізвище «Залевський» на «Нестерович», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені(а.с.239 т.1) 08.02.2011 р. між сторонами було укладено договір дарування квартири згідно якого позивачка як дарувальник безоплатно передала у власність відповідачу як обдарованому належну їй на праві власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 135(а.с.200 т.1). В 2011 р. позивачка отримувала пенсію як втративша годувальника інваліда війни в сумі 937,50 грн., що підтверджується довідкою Камянець-Подільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області(а.с.238 т.1). В 2011 р. позивачка не отримувала жодних соціальних допомог, що підтверджується довідкою департаменту соціального захисту населення Камянець-Подільської міської ради № 14283 від 05.09.2016 р.(а.с.4 т.2). Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом України у справі за № 6-93цс16 від 16.03.2016 р., особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як:вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. З врахуванням обставин справи позовні вимоги позивачки - визнати недійсним договір дарування укладений 08 лютого 2011 р. підлягають до задоволення оскільки, на думку суду, позивачкою та її представником доведено що на час укладення договору позивачка неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і це має істотне значення по справі. При цьому суд враховує, що: на час укладення договору позивачка перебувала в 75 річному віці, як інвалід-дитинства яка має третю групу інвалідності вона перебувала на диспансерному обліку в звязку із гіпертонічною хворобою, періодично проходила медичне обстеження, лікування як амбулаторне так і стаціонарне з приводу ІХС, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертонічною хворобою, церебрального атеросклерозу, що підтверджується копіями медичної карки амбулаторного хворого(а.с.28-34, 36 т.1), виписками з історій хвороб(а.с.35, 37, 38 т.1), на той час в неї були вже були проблеми із слухом оскільки з 01.08.2007 р. перебувала на лікуванні в Камянець-Подільській міській поліклініки № 1 з приводу вікової приглухуватості, що підтверджується копією довідки медичного закладу від 01.07.2016 р. яка приєднана до матеріалів справи(а.с.193 т.1), а також із зором, що підтверджується копією амбулаторної картки хворої з якої вбачається, що 22.01.1996 р. їй було визначено діагноз «Гіперметропія»(далекозорість)(а.с.7 т.2); в звязку з поганим станом здоровя позивачка потребувала догляду і сторонньої допомоги; спірне житло в позивачки було і є на час розгляду справи єдиним, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2016 р.(а.с.140), поясненнями свідків; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому оскільки навіть право власності на спірну квартиру було зареєстровано відповідачем тільки 13.11.2015 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно яка приєднана до матеріалів справи(а.с.169); після укладення договору дарування позивачка продовжує проживати в спірній квартирі і при цьому сплачує комунальні послуги за неї, що крім пояснень свідків підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг ККП «Господар»(а.с.46, 68,144-146, 149-150 т.1), за використану електроенергію(а.с. 71-83, 126-127, 146-147 т.1), за постачання гарячої та холодної води, стоки та опалення(а.с.84-92, 99, 101-102, 142-143 т.1), за технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних мереж(а.с.93-98 т.1), за газопостачання(а.с.103-125, 148 т.1). Той факт, що в спірній квартирі відповідач не проживає підтверджується також актом перевірки паспортного режиму від 09.09.2016 р.(а.с.247 т.1). Зазначені обставини на думку суду, підтверджують реальні наміри позивачки на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Згідно наданої представником відповідача довідки виданої Департаментом соціального захисту Камянець-Подільської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.12.2014 р. № [NUMBER] відповідач є внутрішньо переміщеною особою, його зареєстроване місце проживання пл..Грібініченка[ADDRESS], з 01.12.2014 р. фактичне місце проживання пр..Грушевського[ADDRESS], м.Камянець-Подільський (а.с.246 т.1). Оскільки позивачка про порушення своїх прав дізналася тільки восени 2015 р., а тому саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності. Враховуючи, що оспорюваний договір визнано судом недійсним, а тому, на думку суду, з врахуванням вимог ст..11 ЦПК України підлягають до задоволення і вимоги позивачки про повернення сто\-рін договору до первісного стану. .На підставі викладеного,

Outcome: approved