Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20.11.1999 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №22. Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами, на ґрунті чого у них виникали сварки. Позивач зазначила, що вони спільно з відповідачем не проживають з лютого 2012 року, стали зовсім чужими людьми, тому примирення з відповідачем неможливе. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та змінити її прізвище на дошлюбне «Бойко». В судове засідання позивач не зявилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність та задовольнити позовні вимоги, зазначила що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 1999 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №22, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОЛ №020629, повторно виданого 17 жовтня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 3). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, повторно виданого 26.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції Кіровоградської області, яка перебуває на утриманні позивача (а.с. 4). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, спору про місце проживання дитини не мають, разом не проживають з лютого 2012 року. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивачем до суду подано заяву про відновлення свого дошлюбного прізвища, тому суд вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище «Бойко». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved