Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19.04.2010 р. нежитлове приміщення № 201, загальною площею 95 кв. м., що знаходиться в м. Одесі по вул. Жуковського, 33. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що в забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 16.04.2010 р. за умовами якого позивач позичив [PERSON] 1030354 грн. (еквівалент 130000 дол. США станом на 16.04.2010 р.) між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19 квітня 2010 р. та зареєстрований в реєстрі за №2034. Борг за договором позики не погашений. У звязку з цим, позивач просить визнати за ним право власності на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, якою позов підтримав і просив задовольнити його в повному обсязі, закінчити розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач на судове засідання не зявився, про засідання був повідомлений належним чином. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] з [PERSON] 16 квітня 2010 року був укладений договір позики, згідно якого позивач позичив [PERSON] 1030354 грн. (еквівалент 130000 дол. США станом на 16.04.2010 р.), на строк до 16.04.2011 р. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 16.04.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19 квітня 2010 р. та зареєстрований в реєстрі за №2034. Відповідно до зазначеного договору позивачу передане в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення №201, загальною площею 95 кв. м., що знаходиться в м. Одесі по вул. Жуковського, 33, яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 19.03.2009 р. №488. Пунктом 27 договору іпотеки встановлений термін дії зазначеного договору до повного виконання позичальником зобовязань за договором позики та всім додатковим угодам до нього (п. 27 договору іпотеки). В пункті 10 договору іпотеки від 16.04.2010 р. сторони визначили вартість предмету іпотеки у 1030354 грн. Додатковою угодою №1 до договору позики від 16.04.2010 р. збільшена сума боргу [PERSON] перед позивачем до 1163211,20 грн., що в еквіваленті складає 146000 дол. США. Боржник свої зобовязання по договору позики не виконав, в обумовлені договором строки суму боргу не повернув. Тому Позивачем, через нотаріуса, 03.02.2014 р. [PERSON] та [PERSON] надіслана заява про сплату заборгованості в розмірі 1119020 грн., що в еквіваленті складає 140000 дол. США та звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку незадоволення вимог іпотекодержателя протягом 30 днів. Відповідачем та [PERSON] зазначена заява залишена без відповіді. З приводу направлення заяви нотаріусом 31 березня 2014 року складене відповідне свідоцтво. На момент розгляду справи заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає: - за основним боргом - 1573824 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 140000 дол. США станом на 03.04.2014 р.; - штраф 661006,08 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 58800 дол. США станом на 03.04.2014 р. Судом враховується і та обставина, що розмір заборгованості значно перевищує встановлену договором вартість предмету іпотеки і орієнтовну вартість нежитлових приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 33 на жовтень 2015 року. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель ) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.3 Закону України „Про іпотеку іпотека має похідний характер від основного зобовязання. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання щодо позики має виконуватись відповідно до умов договору, у встановлені договором строки, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 16.5 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, якщо в момент настання термінів виконання будь якого із зобовязань, передбачених договором позики, вони не будуть виконані та задовольнити майнові вимоги іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати відповідно до розділу V Закону України „Про іпотеку спосіб стягнення: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 21 договору іпотеки). Згідно п. 26 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку; - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі - продажу у порядку ст. 38 Закону України „Про іпотеку. В п. 26 іпотечного договору встановлено, що вказане застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ст.36 Закону України „Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Таким чином, за іпотечним договором, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право прийняти предмет іпотеки у власність. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України „Про іпотеку). Згідно ст.ст. 18, 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень правовою підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно є договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на підставі норм чинного законодавства України та умов укладеного між позивачем та відповідачем іпотечного договору від 16.04.2010 р., у [PERSON] виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом прийняття предмету іпотеки у власність. При прийнятті рішення суд враховує і постанову Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року, згідно якої виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України „Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. На підставі викладеного та

Outcome: approved