Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В своєму позові зазначила про те, що з 30.09.1989 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі ними був придбаний автомобіль марки OPEL MERIVA, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Гроші на придбання автомобілю в сумі 22\~000 доларів США були отримані в кредит від АКБ «Укрсоцбанк» (UniCredit Bank) на підставі кредитного договору від 22.07.2008 р., укладеного між відповідачем та банком зі строком погашення до 22.07.2015 р. Вважаючи, що їй належить ? частина автомобілю, вартість автомобілю зазначила в сумі 191\~000,00 грн., враховуючи неподільність цього майна та той факт, що автомобіль зареєстрований на відповідача, просила суд визнати автомобіль сумісною власністю її та відповідача, поділити майно, залишивши автомобіль у власності [PERSON] та залишивши за ним боргові зобовязання з повернення кредиту на виконання кредитного договору, укладеного відповідачем та стягнути з відповідача на її користь ? частку спірного автомобілю в сумі 95\~000,00 грн. Зазначала, що фактично сімейні відносини були припинені наприкінці травня 2014 р. Відповідно до уточнюючій позовної заяви позовні вимоги були збільшені, та поставлене питання щодо визнання за сторонами право власності на ? частину спірного автомобілю. В наступній уточнюючій позовної заяві позивачка заявила позовні вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірний автомобіль, виділення його в натурі та залишення його у власності [PERSON], залишивши за ним боргові зобовязання з повернення кредиту, та стягнення з [PERSON] на її користь половину сплачених за кредитним договором коштів в період перебування у шлюбі, тобто з 22.07.2008 р. по 02.09.2014 р. в розмірі 5930,21 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 93\~519 грн. Остаточно свої позовні вимоги визначила в уточнюючій позовній заяві від 07.04.2015 р., просила визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірний автомобіль, виділити його в натурі та залишення його у власності [PERSON], залишивши за ним боргові зобовязання з повернення кредиту, та стягнути з [PERSON] на її користь половину сплачених за кредитним договором коштів в період перебування у шлюбі, тобто з 22.07.2008 р. по 02.09.2014 р. в розмірі 5930,21 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 139\~415,67 грн. Відповідач [PERSON] 27.11.2014 р. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ спірного автомобіля. Ухвалою суду позови були обєднані в одне провадження. В позові [PERSON] просив суд визнати спірний автомобіль OPEL, модель MERIVA, бежевого кольору, 2008 року випуску, шасі № Y6D0XCE7584358556 W0L0XCE7584358556, державний номер [NUMBER], обєктом права сумісної власності подружжя, розділити його, виділити йому автомобіль, залишивши автомобіль у його особистій власності, стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частку спірного автомобілю з урахуванням суми, яка була сплачена ним за кредитним договором за рахунок особистих коштів після припинення сімейних відносин в сумі 24\~220,71 грн.; припинити право власності [PERSON] на ? частку спірного автомобілю. В позовній заяві зазначав, що сімейні відносини з відповідачкою були припинені з листопада 2010 р., повернення банку кредитних коштів та сплату процентів за кредитним договором він здійснював за рахунок власних коштів, внаслідок чого він самостійно сплатив банку свої особисті кошти в сумі 4768,05 доларів США. У подальшому [PERSON] збільшувалися позовні вимоги та остаточно були заявлені вимоги про визнання спірного автомобілю обєктом права сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; про розділ спільного майна засобом виділення автомобіля йому в натурі та залишення автомобілю в його особистої власності; про стягнення з [PERSON] на його користь ? частину сплачених ним після припинення сімейних відносин за рахунок особистих коштів за кредитним договором в розмірі 52\~677,42 грн.; про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину дійсної вартості спільного автомобілю в сумі 81\~171,76 грн.; провести взаємозалік однорідних зобовязань, та в результаті зарахування цих однорідних вимог обов'язок [PERSON] щодо сплати на користь [PERSON] ? частини сплачених ним після припинення сімейних відносин за рахунок особистих коштів за кредитним договором у розмірі 52\~677,42 грн. припинити, зобовязання [PERSON] щодо сплати ? частини вартості автомобіля в сумі 81\~171,76 грн. зменшити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації в розмірі 28\~494,34 грн. Збільшення позовних вимог [PERSON] обґрунтовував результатами проведеної по справі судової автотоварознавчої експертизи, та збільшенням курсу долара США. Зазначав, що відповідно до висновку експерта № 011 від 15.01.2015 р. ринкова вартість спірного автомобілю визначена в сумі 115\~874,45 грн. виходячи з діючого на той час курсу долара США- 15,77124 грн. за 1 долар США, тому ринкову вартість автомобілю вважав за необхідне збільшити та визначити виходячи з курсу долара США, діючого на час вирішення судом справи по суті. Оскільки вимоги заявлялися з урахуванням курсу долара США, станом на 1 вересня 2015 р. виходячи з курсу долара США -21,185 грн. за 1 долар США, позовні вимоги були визначені про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50\~505,57 грн., стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 77\~825,11 грн., внаслідок взаємозаліку остаточно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27\~319,54 грн. Представник позивачки [PERSON] по первинному позову адвокат [PERSON] підтримала змінені позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнала, наполягала на тому, що спірний автомобіль є спільним майном [PERSON] та [PERSON], підлягає виділенню в натурі як неподільна річ [PERSON] з залишенням йому автомобілю у власності та з залишенням за [PERSON] боргових зобовязань на виконання кредитного договору, та вважала що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню половина сплачених за кредитним договором коштів за період перебування у шлюбі з 22.07.2008 р. по 02.09.2014 р. Представники [PERSON] - адвокати [PERSON], [PERSON] та представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] в частині стягнення з нього на користь [PERSON] половини вартості сплачених за кредитним договором коштів за період з 22.07.2008 р. по 02.09.2014 р. та залишенням за [PERSON] боргових зобовязань за кредитним договором не визнали, як не відповідаючий нормам матеріального права та фактичним обставинам, просили задовольнити в повному обсязі позов [PERSON] Представник третьої особи - ПАТ «Укрсоцбанк» надав суду письмові пояснення щодо обох позовів, та просив розглядати справу у відсутності представника банку. Вислухавши представників сторін,\~допитавши свідків, враховуючи письмові пояснення третьої особи, \~ дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні встановлені такі обставини. 30 вересня 1989 р. Тополінською сільрадою Володарського району Донецької області був зареєстрований шлюб, укладений між сторонами, актовий запис № 15, що підтверджено наданою суду копією повторного свідоцтва про одруження. / а.с. 10 т.1/ Шлюб розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.09.2014 р. по справі № 263/5695/14-ц, яке набрало законної сили 15.09.2014 р. / а.с. 21/ З метою придбання нового автомобілю 22.07.2008 р. [PERSON] в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» був отриманий кредит в розмірі 22\~520,60 доларів США зі сплатою 14,5 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 21 липня 2015 р. Умови одержання кредиту підтверджені наданій суду копією договору кредиту № 155/18-278-8 від 22.07.2008 р./28-32 т.1/. 17 липня 2008 р між ТОВ «УквАвтоЗАЗА-сервіс» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля № 1816, відповідно умов пункту 1.1. якого покупець прийняв у власність автомобіль модель Мерива марки Опель вартістю 109047,00 грн. у тому числі ПДВ 18\~174,50 грн., під гарантійний лист банку, який зобовязався сплатити належні продавцю суми за покупця. ( п.1.2 договору) /а.с. 22-27 т.1/ Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС 202280, виданого 2-м ВРЕР м. Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON] зареєстрований автомобіль марки OPEL, модель MERIVA, бежевого кольору, 2008 року випуску, шасі № Y6D0XCE7584358556 W0L0XCE7584358556, державний номер [NUMBER]. /а.с.39 т.1/ Відповідно до договору застави транспортного засобу № 155/18-279-98-1, посвідченого 22 липня 2008р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2608, спірний автомобіль був переданий у заставу АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» на забезпечення виконання зобовязань за Договором кредиту №155/18-278-98 від 22 липня 2008 р. /а.с. 36-37 т.1/ Згідно з довідкою банку № 10.1-186/96-13193 від 24.09.2014 р. у період з 22.07.2008 р. по 01.09.2014 р. щомісячно в рахунок погашення заборгованості [PERSON] зобовязання були виконані частково, борг за кредитом погашений за період з 05.08.2008 р. по 03.03.2011 р. у сумі 1763,71 доларів США, проценти за кредитом в сумі 8056,72 доларів США, та в період з 15.08.2013 р. по 29.07.2014 р. борг за кредитом не сплачувався, сплачені проценти за кредитом у сумі 2\~040,00 доларів США. Строкова заборгованість зазначена в сумі 5\~196,16 доларів США, прострочена заборгованість визначена в сумі 15\~560,73 доларів США, прострочена заборгованість по нарахованим процентам визначена банком в сумі 8\~663,47 доларів США /а.с. 44-45 т.1/ Відповідно до копії закордонного паспорту [PERSON]В з 17.12.2009 р. вона виїхала за межі України в Італію, де за показаннями допитаної в якості свідка [PERSON] працювала. Повернулася в м. Маріуполь, та стала надавати особисті заяви до суду по справі починаючи з серпня 2015 р. /а.с.71-81, 106, 114 т.2/. Згідно паспорту [PERSON] він з 02.08.1990 р. зареєстрований в [INFO]./а.с.8-9 т.1/ Згідно паспорту [PERSON] вона з 03.11.1989 р. зареєстрована у [INFO]. /а.с.6 т.1/ В акті від 18.08.2014 р., наданим представником [PERSON] адвокатом [PERSON], складеним комісією в составі майстрів [PERSON] та [PERSON], затвердженого начальником дільниці № 4 ООО «Житло-Плюс», зазначено, що [PERSON] мешкав [ADDRESS] до травня 2014 р., але не зазначено з якого часу він мешкав, чи мешкав він постійно та в якості кого. /а.с.52 т.1/ Представниками [PERSON] суду були надані акти про таке: в акті від 14.11.2014 р., затвердженого головою КСН «Старогородской», зазначено, що [PERSON] дійсно мешкав за адресою [ADDRESS] у період з листопада 2010 р. по вересень 2012 р. В акті № 223 від 14.11.2014 р., складеному КСН «Центральний 1» зазначено про проживання [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. /а.с.182-183 т.1/ Відповідно до довіреності, виданої [PERSON] щодо передачі повноважень [PERSON], остання мешкає за адресою: [ADDRESS]. /а.с. 136 т.1/ У судовому засіданні 06 жовтня 2015 р. представник [PERSON]- адвокат [PERSON] надала суду квитанцію на підтвердження внеску на депозит суду 27\~319,54 грн. для сплати [PERSON] по справі № 263/9090/14-ц. Враховуючи встановлені в суді обставини, до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню такі норми матеріального права. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. \~ \~ До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). \~\~\~\~\~\~ У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). \~\~\~\~\~\~ Згідно\~\~з ч. 2\~ст. 71 СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктом 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Таким чином, стягнення на користь одного з подружжя частки коштів, сплачених за кредитними зобов'язаннями із передачею другому із подружжя у власність автомобіля, не є поділом майна відповідно до зазначених положень закону. Тому, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] компенсації ? частини \~витрачених коштів на погашення кредитного зобов'язання під час сумісного проживання сторін, не відповідають зазначеним положенням закону та роз'ясненням\~\~Пленуму Верховного Суду України, тому не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON]В також в частині залишення за [PERSON] невиконаних зобовязань за кредитним договором, оскільки кредитний договір був укладений в інтересах сім'ї, а кошти, одержані за кредитним договором були використані на придбання спірного автомобілю, який визнається [PERSON] як спільне сумісне майно подружжя. \~\~ Судом по справі встановлено, що спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу, укладеному сторонами, за кредитні кошти, одержані [PERSON]А та використані в інтересах сім'ї, право власності на який зареєстроване в передбаченому порядку та на ім'я [PERSON] видане відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Між сторонами по справі відсутній спір щодо питання про визнання автомобілю спірним сумісним майном подружжя, та сторони згодні щодо залишення автомобілю, як неподільну річ, у власності [PERSON], та про те, що кредитний договір від 22.07.2008 р. був укладений в інтересах сім'ї, а гроші витрачені саме на придбання спірного автомобілю. Суд вважає, що вимоги ч. 4 ст. 71 СК України, що регламентують можливість присудження грошової компенсації суто за згодою того з подружжя, кому така компенсація відводиться, - не застосовується до даних відносин, де в конкретному випадку ініціатор позову [PERSON] що не має прав на керування транспортним засобом, вимагає такої компенсації на свою користь, а не залишення за собою майна в натурі. В даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 364 ЦК України, що поряд із нормами Сімейного кодексу України мають субсидіарне законодавче регулювання спірних правовідносин у даній справі. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В сенсі ст. 364 ЦК України і викладених положень у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-4ц14 від 19.02.2014р. право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. В сенсі положень абз. 2 ч. 1 ст. 71 ЦК України істотне значення для вирішення спору має те, що автомобіль, придбаний сторонами у період шлюбу є неподільною річчю, право на управління якою, позивачка не має, і яка не бачить іншого способу поділу цього майна, як шляхом отримання грошової компенсації. При цьому суд враховує, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 вересня 2014р., яке є законним і сторонами не оскаржувалося, встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки на момент звернення до суду з позовом. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу у липні 2014р. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд не бере до уваги твердження [PERSON] що всі внесені банку з листопада 2010р. кошти на виконання кредитних зобовязань не є спільною сумісною власністю подружжя, а є його особистою власністю, оскільки вони спростовуються вищевказаним рішенням суду. З цих же підстав суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], фотознімки, надані в судовому засіданні представником [PERSON], на яких відображений [PERSON] із [PERSON] \~\~ Таким чином, частки кожного зі сторін в обсязі набутого майна, з огляду на положення ч. 1 ст. 70 СК України і відсутність домовленостей сторін про інший порядок розподілу майна, є рівними. Вартість автомобіля марки OPEL, модель MERIVA, бежевого кольору, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], згідно судової автотоварознавчої експертизи на теперішній час становить 115\~874,45 грн. /а.с.2-11 т.2/ Виходячи з загальної вартості автомобіля марки OPEL, модель MERIVA, бежевого кольору, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], частка кожного зі сторін (1/2) в майні становить: 5793,22 грн., що має бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] у відповідності з ч. 2 ст. 71 ЦК України в порядку розв'язання виниклого спору про розподіл майна подружжя. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. На цій правовій підставі підлягають задоволенню вимоги про припинення права спільної часткової власності сторін на автомобіль OPEL MERIVА, з визнанням за [PERSON] права власності на цей автомобіль. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з міркувань того, що оскільки ціна позову, яка відповідає вартості спірного автомобілю, складає 115874,45 гривень, по справі має бути сплачено судовий збір у розмірі 1158,74 гривень, по 579,37 гривень з кожного. При цьому суд враховує, що при подачі позову позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір квитанцією № 8 від 20.08.2014 року у розмірі 243,60 гривень /Т.1 а.с. 2/ та квитанцією № 30 від 01.09.2014 року /Т 1 а.с. 11/ у розмірі 950,00 гривень, а всього - 1193,60 гривень, а відповідачем [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 357,80 гривень. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 221,57 гривень (579,37 грн. - 357,80 грн. = 221,57 грн.), а надмірно сплачений судовий збір у розмірі 392,66 гривень підлягає поверненню позивачці. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 86, 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частковоз [PERSON] на користь [PERSON], підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 300 грн. (тобто половина вартості експертизи 600 грн. : 2 = 300 грн.), відображені у квитанціях (Т2 а.с. 18). Враховуючи принцип взаємозаліку грошових зобовязань за судовими витратами, остаточно суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на проведення експертизи у розмірі 78,43 гривень (300 грн. витрат за експертизу 221,57 грн. суд. збір = 78,43 грн.) Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial