Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати укладений між нею та [PERSON] договір довічного утримання (догляду) на житловий будинок від 05.03.1986 року, та повернути у її власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: смт. Новопокровка, вул. Весняна (колишня Ворошилова), № 43, Чугуївського району, Харківської області. [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, на позові наполягає та фіксацію процесу технічними засобами просить не проводити (а.с.18). Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Враховуючи цей факт, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача за наявності доказів в справі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 05 березня 1986 року між позивачем та її сестрою [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений секретарем Новопокровської селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області. Відповідно до умов цього договору [PERSON] передає у власність [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 1330 кв.м за адресою: смт. Нова Покровка, вул. Ворошилова, буд 43, Чугуївського району, Харківської області. [PERSON] зобовязується забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно, надаючи необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг, належний догляд, необхідну матеріальну допомогу зі збереженням права пожиттєвого проживання у відчужуваному житловому будинку. Як зазначила позивач в своєму позові, 08 жовтня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 615758 виданим 17.10.2017 року виконавчим комітетом Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 10). Діти померлої [PERSON], яки є спадкоємцями першої черги, що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9), та відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] спадщину у вигляді зобовязання за договором довічного утримання не прийняли та приймати не бажають, що і підтвердили в судовому засіданні. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Частиною другою статті 757 ЦК України передбачені правові наслідки смерті набувача, а саме: якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється. Таким чином, повно, всебічно й обєктивно зясувавши і дослідивши обставини справи, а також враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання договору довічного утримання.

Outcome: approved