Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даному житловому приміщенні приписана [PERSON] , однак понад 11 років там не проживає. [PERSON] жодних дій по утриманню будинку не здійснює. Позивач не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явилася,\~хоча належним\~чином була\~повідомлена про\~час,\~дату та\~місце розгляду, жодних заяв щодо подальшого руху справи, до суду не скерувала. Судом ухвалено\~розглядати справу\~в порядку\~заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 20.01.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Чіпко І.П. за реєстрованим №42. У вказаному житловому будинку окрім позивача зареєстрована також відповідачка [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 25.01.2019 р. № 31 [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2008 року Згідно\~ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України\~передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно ч.2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені,\~\~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Судом встановлено, що відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі, не допомагає позивачу в проведенні поточних ремонтів. Таким чином суд вважає, що відповідачка [PERSON] добровільно покинула житловий будинок, у якому зареєстрована, а оскільки вона не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратила право на користування житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved