Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством «Миколаївтерміналкомплекс» у зв`язку зі звільненням з посади декларанта за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, з 10.11.2020 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 02.11.1994 року на підставі наказу № 27а про прийняття на роботу її було прийнято на посаду декларанта до ТОВ П «Миколаївтерміналкомплекс». Єдиним учасником та директором підприємства був [PERSON] , який [INFO] помер. Після його смерті спадкоємці не успадкували права на підприємство. Фактично підприємство перестало займатися підприємницькою діяльністю. Із серпня 2020 року припинилася виплата заробітної плати, у зв`язку із чим вона направила на адресу відповідача заяву про звільнення її за власним бажанням з 10.11.2020 року, але відповіді не отримала, лише трудову книжку без внесених відомостей про звільнення. Враховуючи, що смерть єдиного засновника та директора підприємства позбавляє її можливості вирішити питання про розірвання трудового договору, вона змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 08.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка та її представник надали заяви, в яких підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачу направлені копії позовної заяви з додатками та роз`яснено порядок подання відзиву та доказів. У визначений судом строк відповідач наданим правом не скористався, заперечень проти позову не надав. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02.11.1994 року [PERSON] прийнята на роботу до ТОВ П «Миколаївтерміналкомплекс» на посаду декларанта на підставі наказу № 27а, про що в трудовій книжці позивачки зроблено відмітку від 02.11.1994 року № 10. У трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] від 01.08.1988 року відсутні відмітки про припинення трудових відносин з ТОВ П «Миколаївтерміналкомплекс». Засновником та керівником ТОВ П «Миколаївтерміналкомплекс» є [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на [INFO] . Інших учасників товариства нема. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2019 року, виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 884. ТОВ П «Миколаївтерміналкомплекс» не ліквідоване. Спадкоємці, які б успадкували права на підприємство, після смерті [PERSON] , а також дані про юридичних осіб - правонаступників, відсутні. Фактично, підприємство припинило свою господарську діяльність. [PERSON] надіслала на адресу ТОВ П «Миколаївтерміналкомплекс» заяву про звільнення, відповідно до якої просила звільнити її з посади декларанта за власним бажанням з 10.11.2020 року, але відповіді не отримала, лише трудову книжку без внесення відомостей про звільнення, що підтверджується копією трудової книжки і не спростоване відповідачем. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Відповідно до статей 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що трудові відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинені, позивачка позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку за ст. 38 КЗпП, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує її конституційні права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved