Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що вона, її чоловік [PERSON] та [PERSON] , працюють на різних посадах в ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання». 22 грудня кожного року визначене їх професійне свято «День енергетика». Святкування вказаного свята було призначено на 21 грудня 2018 року у нічному клубі «МегаДенс». Дирекціям ТОВ «ЛЕО» було запропоновано підготувати привітання робітникам ТОВ «ЛЕО» на свій розсуд. [PERSON] , яка раніше працювала на телебаченні, вирішила зробити подарунок робітникам ТОВ «ЛЕО» від дирекції з питань забезпечення бізнесу ТОВ «ЛЕО», у якій працює на посаді інженера відділу експлуатації будівель та споруд, у вигляді репортажу новин. В основу вказаного репортажу було покладено висловлювання співробітників дирекції з питань забезпечення бізнесу ТОВ «ЛЕО», директором якої є її чоловік [PERSON] . Поставлене запитання російською мовою звучало так: «Что Вы думаете о директоре? Какой он?». У відеозаписі прозвучала відповідь російською мовою: «Красивый, молодой, не женатый», хоча в дійсності перше запитання інтерв`юеру звучало, якого Діда Мороза вони б хотіли бачити у Новорічну ніч. Перед оприлюдненням вказаного відео запису [PERSON] не надала його ані керівництву ані колегам для попереднього перегляду. Позивачка особисто не була присутня на заході 21.12.2018 року, 26.12.2018 року особи, які бачили вказаний запис запитували у неї щодо її ставлення до нього. Так, 26 грудня 2018 року їй стало відомо про поширення щодо неї та її чоловіка, [PERSON] недостовірної інформації, шляхом створення відео файлу та наступного його поширення серед значної кількості осіб (понад 100), чим було порушено її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Оскільки з 2013 року по 2017 рік вони з чоловіком, [PERSON] перебували у громадянському шлюбі, а з 11 серпня 2017 року перебувають у зареєстрованому Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області шлюбі та носять обручки, як атрибут подружнього життя. Вважає, що діями відповідачки було порушено її не майнові права на честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок вказаних порушень прав позивача, в порядку статті 23 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканність ділової репутації інформацію, щодо статусу її чоловіка [PERSON] , як неодруженого, яка прилюдно поширена [PERSON] , шляхом створення відео файлу використаного для поширення серед значної кількості осіб. Зобов`язати спростувати інформацію, поширену серед значної кількості осіб під час перегляду відео файлу 21.12.2018 року, шляхом створення нового відео файлу із спростуванням поширеної інформації та прилюдно перед нею та її чоловіком поширити новий відео файл й той самий спосіб, особам які були присутні на перегляді 21.12.2018 р., стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду у сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснила, що через недостовірну інформацію, поширену [PERSON] , вона відчуває зниження цінності її особистості, принижує її гідність. Оскільки вона, працюючи на посаді директора з правової роботи з 2015 року, відповідно до займаної посади виконує функціональні обов`язки із застосуванням відповідних професійних знань та навиків набутих роками, робітники ТОВ «ЛЕО» постійно звертаються до неї, за отриманням правової допомоги під час виконання ними своїх службових обов`язків. Після поширення вказаного інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь та ділову репутацію. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації щодо неї та її чоловіка вважає, що [PERSON] завдано шкоди її немайновим інтересам. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що дійсно напередодні свята «Дня енергетиків» та Нового року їхньому колективу від в.о. директора відділу забезпечення бізнесу ТОВ «ЛЕО» [PERSON] було надано завдання придумати новорічний номер для участі у новорічному розважальному конкурсі, присвяченому професійному святу. Колегами було зроблено багато невдалих спроб. [PERSON] зробив відповідальною за це її, після чого вона зробила змонтований жартівливий відео файл, в якому ставили питання кореспондентам, а потім намагаючись придати відеоролику жартівливого характеру замість поставленого питання про Діда Мороза , в відео ролику замінила питанням: «Что Вы думаете про директора? Какой он?». При цьому вона не називала прізвищ та не мала на увазі [PERSON] , оскільки той не є директором, а виконує його обов`язки. Крім того, в ТОВ «ЛЕО» є з десяток директорів з різних питань. В день коли вона його оприлюднила [PERSON] подякував їй за виконану роботу, хоча наступного дня він же, вимагав від неї звільнення. Тому має оціночний характер вказаного відео. Готувала цей ролик з чистими помислами, без будь-яких навмисних намірів, не використовувала чиїхось образів, тим паче позивачки та її чоловіка. Просить суд в задоволенні позову відмовити за неогрунтованістю. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює в ТОВ «ЛЕО» та сторони є її колегами, 21 грудня 2018 року вона бачила знятий [PERSON] відео ролик на корпоративі, присвяченому професійному святу «День енергетика». Який саме сюжет ролику їй не було відомо при його формуванні, питання, які їм ставилися здебільшого стосувалися Нового року. Наприклад, вона на запитання: « якого ви бачите Діда Мороза ?», вона, як не заміжня жінка відповіла: «не одруженого, без аліментів, молодого». На запитання: «скільки я хочу отримувати заробітної плати?», вона відповіла - «мільйон». Коли з`явилася заставка відео ролика про те, що ми думаємо про директора, подумала про [PERSON] , це її особиста думка. Відповідаючи на запитання, вона не знала, що її відповідь буде змонтована під інше запитання. Вважає даний відео файл гумористичним. З якого часу [PERSON] обіймав посаду директора їй не відомо, оскільки це кадрові питання, на теперішній час [PERSON] займає посаду в.о. директора із забезпечення діяльності. В самому відео файлі не звучить прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] та яку він займає посаду. Вислухавши сторони та свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно з переглянутим у судовому засіданні переносним оптичним диском для збереження інформації, доданим до позовної заяви позивачем, на якому міститься відео запис, в якому після напису: «Что Вы думаете о директоре? Какой он?». Перший кореспондент російською мовою відповіла: «Молодой, не женатый». Другий кореспондент відповів російською мовою: «Мужественный, не жадный, хороший любящий отец». Третій кореспондент відповіла російською мовою: «З квартирою, машиною, без аліментів». Четвертий кореспондент відповів російською мовою: «Честный». Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] своїми діями, порушила її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом оприлюднення змонтованого відео файлу на святкуванні свята «День енергетиків», в якому міститься недостовірна інформація. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 1від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3цього Кодексу. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З вищенаведеного суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] , як особа, відносно якої поширено, як вона вважає, недостовірну інформацію, скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , як до особи, яка є автором змонтованого відео файлу, та яка поширила недостовірну інформацію, шляхом його оприлюднення на святкуванні професійного свята «День енергетика», у зв`язку з тим, що вважає оприлюднену відповідачкою інформацію відносно неї та її чоловіка недостовірною. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. Щодо поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом також встановлено наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З пояснень позивача та свідка судом встановлено, що 21 грудня 2018 року на святкуванні професійного свята «День енергетика» в нічному клубі «МегаДенс» відповідачко [PERSON] оприлюднено змонтований відеоролик, в якому був напис: «Що Ви думаєте про директора? Який він?, на, що були вставлені відповіді колег, які відповідали на запитання, про Діда Мороза , що він: «Молодой, не женатый, мужественный». Однак, суд зауважує, що вислову, на який посилається позивач, а саме, що її чоловік [PERSON] є «не женатый» , у відеоролику відповідачки не було, оскільки в ньому взагалі не фігурували чиї небудь прізвища чи імена. Тобто позивач на власний суб`єктивний розсуд сформувала думку про інформацію, яка була змонтована у жартівливому відеоролику [PERSON] та стосувалося її та чоловіка особисто, а саме: «Что Вы думаете о директоре? Какой он? Молодой, не женатый, мужественный, не жадный, хороший любящий отец, з квартирою, машиною, без аліментів, честный», що підтверджується відеозаписом, який було переглянуто в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що інформація, яка поширена відповідачкою [PERSON] шляхом оприлюднення змонтованого відеоролику в нічному клубі «МегаДенс», а саме: «Что Вы думаете о директоре? Какой он? Молодой, не женатый, мужественный, не жадный, хороший любящий отец, з квартирою, машиною, без аліментів, честный», не є предметом судового захисту, адже є оціночним суб`єктивним судженням позивачки, що саме її чоловіка, як виконуючого обов`язки директора мала на увазі відповідачка, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, діями відповідачки їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні її ділової репутації, як працівника ТОВ «ЛЕО», а саме директора з правової роботи серед колективу, вказує на принизливе ставлення відповідачки до неї, що впливає на зниження цінності її особистості - принижує її гідність, створення негативної соціальної оцінки її особи в очах оточуючих, порушуючи її честь та ділову репутацію. Оскільки судом встановлено, що інформація, яка поширена відповідачкою [PERSON] , є оціночним судженням, то позивач має право вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Разом з цим, суд вважає, що змонтований відеоролик відповідачки викладений у висловлюванні: «Что Вы думаете о директоре? Какой он? Молодой, не женатый, мужественный, не жадный, хороший любящий отец, з квартирою, машиною, без аліментів, честный», у конкретному випадку не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлений в брутальній, принизливій чи непристойній формі. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відсутні законні підстави, а позов заявлено не обґрунтовано, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Outcome: dismissed