Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що на утриманні у позивача перебуває спільна дитина від шлюбу з відповідачем. Згоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. У зв'язку з цим позивач звернулась з позовом до суду, в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с. 24). Відповідач до початку судового засідання також подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 23) Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення первісного та зустрічного позовів з таких підстав. Між сторонами було укладено шлюбу 22.05.2010р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського РУЮ у м. Києві, про що видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 4). У сторін є спільна дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). Судом також встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Згоди щодо утримання спільної дитини не досягнуто. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Згідно зі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, а між сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дитини, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 16.03.2017р. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, враховуючи все вищевикладене, а також те, що відповідач звернувся із заявою до суду, згідно якої визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наявність документального підтвердження понесення судових витрат у виді правової допомоги на суму з боку позивача (а.с. 12), а також визнання цих вимог відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: approved