Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 08 серпня 2020 року вони уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилась дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Сторони спільно проживали до 01 липня 2019 року, після чого шлюбні відносини фактично були припинені. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тому позивач вважає продовження шлюбних відноси недоцільним, і шлюб бажає розірвати та повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 08 серпня 2015 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Липчанської сільської Ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №15. На підтвердження наведеного, видано свідоцтво серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Як встановлено згідно пояснень позивача в позовній заяві, сімейні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим, про що свідчить зміст позовної заяви. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати та змінити прізвище позивачки на дошлюбне.

Outcome: approved