Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона та [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані їх сини [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 2014 року не мешкає в даній квартирі, він у 2014 році виїхав до Російської Федерації, мешкає там постійно, працює, та вже має російське громадянство та постійну реєстрацію. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається, витрат по утриманню майна не несе. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири [NUMBER] № 261125, посвідченим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І., реєстр № 2273, від 26 жовтня 2001 року та зареєстрованим у Сєвєродонецькому МБТІ за № 324 від 21 листопада 2001 року. Згідно з довідкою про склад сім`ї № 22044, виданою відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 01 жовтня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом № 1740 від 22 вересня 2017 року, актом від 05 березня 2019 року, додатком до протоколу № 12/2737 від 19 березня 2019 року відповідач в квартирі [ADDRESS] , не мешкає з 2014 року, а постійно проживає [PERSON] . Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу\~захисту позивачем\~свого права\~власності,\~а саме\~права користування\~та розпорядження\~житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже,\~враховуючи,\~що відповідач\~за місцем\~реєстрації не\~проживає з\~2014\~року без\~поважних причин,\~тобто більше\~одного року, не є власником житлового приміення, а існування реєстрації відповідача в квартирі позивача обмежує його право власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову\~\~ [PERSON] про визнання\~\~ [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1481916141.1 від 02.10.2019 у сумі 768,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved