Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про про визнання її втратившою право користування житловим будинком із зняттям з реєстрації. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і суду пояснила, що відповідно до договору про розподіл майна подружжя їй належить 46/100 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], право власності на який зареєстровано 05.09.2006 року. В належній їй частині житлового будинку нею зареєстрована [PERSON], яка ніколи в будинку не проживала, не є членом її сім*ї, місце її фактичного проживання чи перебування вона не знає. Вона працювала в Росії і з метою перетину кордону їй була необхідна реєстрація, оскільки чоловік останньої продав житло і зняв її з реєстрації. На даний час [PERSON] переїхала до Росії на постійне місце проживання, отримала паспорт громадянина Росії і надіслала їй з м. Красногорськ Московської області довіреність на її ім'я та паспорт громадянина України для зняття з реєстрації, на даний час строк дії довіреності закінчився і в міграційній службі їй відмовили у знятті з реєстрації. Дії посадових осіб вона не оскаржувала. Догшовір житлового найму з [PERSON] не укладала, належного їй майна теж немає, вказана реєстрація є перешкодою для належного розпорядження частиною житлового будинку , тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, позивач помилково отримувала від її імені поштові повідомлення з судовою повісткою. Виходячи з наведеного, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Свідок [PERSON] показала суду, що вона живе по сусідству з [PERSON], також знайома з відповідачем, з якою вони є земляками і тривалий час підтримували стосунки проживаючи в м. Цюрупинську. Від відповідача їй відомо, що та під час розлучення з чоловіком була з ініціативи його знята з реєстрації. Для поїздок на роботу до РФ і їй необхідна була реєстрація і сусідка зареєструвала [PERSON] у себе, хоча та ніколи не проживала в будинку позивача іі не зберігала ніяких власних речей. На даний час відповідач проживає постійно в Росії, договору найму сторони не укладали. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 46/100 частин житлового будинку, в [ADDRESS] відповідно до договору про розподіл майна подружжя від 05.09.2006 року. Згідно довідки Цюрупинського РС УДМС України в Херсонській області від 03.11.2014 р. [PERSON] значиться зареєстрованою у [ADDRESS], однак у вказаному будинку відповідач не проживає, договір житлового найму відсутній. Особистих речей відповідача за місцем проживання позивача немає, що підтверджено показаннями свідка. Вказані обставини судом встановлені на підставі довідки Цюрупинського РС УДМС України, показань допитаного свідка, будинкової книги, договором розділу майна.. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень 405 ЦК України члени сім*ї власника житла , які проживають разом з ним , мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. Таким чином, відповідач у спірному приміщенні не проживає та належним позивачеві житлом не користуються, доказів щодо наявності усної домовленості про збереження за відповідачем права на користування жилим приміщенням чи письмового договору щодо цього, судом не встановлено, тому підстав бути зареєстрованою у будинку позивача у відповідача немає, як і підстави для проживання відповідача у будинку за відсутності згоди власника відсутні. Реєстрація відповідача у будинку позивача обмежує майнові інтереси позивача, як власника, які пов'язані з правом володіння, користування та розпорядження відповідно до положень ст.316 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України власник житла вправі вимагати усунення перешкод у здійснення свого права користування та розпорядження своїм майном. Тому зазначені обставини є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування належною позивачу частиною житлового будинку. Витрати у справі суд вважає за необхідне віднести на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved