Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобовязання останньої знести самовільно збудований металевий паркан по межі земельних ділянок № 165 та № 165-а по вул. Горького в м.Ромни, за адресою м.Ромни,вул. Горького,165-А. Свої вимоги мотивувалатим, що [PERSON] по межі належної їй згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 426714 від 16.03.2012 року земельній ділянку було встановлено металевий паркан по відмостці її будинку, чим було позбавлено її виходу на вул.Горького та входу в її власний будинок від вул.Горького, а також було встановлено паркан на відстані 0,63 м. від її сараю, чим позбавлено її можливості доглядати за будівлею та здійснювати поточний ремонт. Повітряна траса газопроводу низького тиску до її будинку за адресою : м.Ромни, вул.Горького,165-а залишилася за парканом на території [PERSON], чим позбавлено її можливості обслуговування вказаного газопроводу. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2014 року встановлено, що межа земельної ділянки [PERSON] накладається на межу позивачки на 0,98 метра, а тому металевий паркан , встановлений [PERSON] по межі згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 426714 від 16.03.2012 року, знаходиться на належній їй, позивачці [PERSON], на праві власності земельній ділянці за адресою : м.Ромни, вул.Горького,165-а. Крім того згідно п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. А встановлення [PERSON] паркану по відмотці на відстані 0,70 см від стіни належного їй будинку та на відстані 0,63 м від стіни сараю порушує її право на догляд за будинком і здійснення його поточного ремонту. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав , викладених у позові. Додатково пояснила , що [PERSON] встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 24.04.2004 року вона не підписувала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених у позові. Додатково пояснив, що зважаючи на обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2014 року та матеріалами цивільної справи підтверджено самовільне будівництво паркану [PERSON] на належній позивачу земельній ділянці за адресою м.Ромни вул.Горького,165-А, а тому позов про зобовязання [PERSON] знести самовільно збудований металевий паркан, на його думку, є обґрунтованим і відповідно до ст..16, 376,391 ЦК України та ст.152 ЗК України підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечувала проти їх задоволення. В своєму письмовому запереченні на позов вказала на те, що нею постійно вживались заходи щодо встановлення зовнішніх меж належної їй земельної ділянки. Так актом встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 11.03.2008 року, їй я, к землевласнику, передано на зберігання межові знаки на підставі викопіювання земельної ділянки по вул.Горького,165, наданої архівним відділом виконавчого комітету Роменської міської ради. В натурі межі земельної ділянки закріплені існуючою огорожею та межовими знаками в кількості 7 шт. Тобто межі її земельної ділянки відповідно до викопіювання, на підставі якого винесене рішення виконкому Роменської міської радим № 35 від 28.01.1998 року встановлювались неодноразово, а [PERSON] таких заходів жодного разу не вживала, межі належної їй земельної ділянки в натурі до цього часу не встановлені та межовими знаками не закріплені. Додатково зазначила, що на даний час у неї в користуванні знаходиться земельна ділянка площею 595 кв.м., тобто на 11 кв.м. менше ніж було виділено рішенням роменського міськвиконкому № 35 від 28.01.1998 р., в той час як у [PERSON], згідно абрису ПП «Ромземпроект» за заявою [PERSON] від 30.01.2004 року, знаходиться земельна ділянка 451 кв.м., тобто на 30 кв.м. більше ніж їй було надано у користування вищевказаним рішенням міськвиконкому. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, заперечував проти його задоволення. Додатково зазначив, що позивач [PERSON] у визначеному законодавством порядку меж належної їй земельної ділянки площею 421 кв.м. не встановила, а тому її посилання на порушення її законних прав та інтересів унаслідок порушення меж її земельної ділянки є безпідставним, а звернення до суду із позовом про знесення побудованого [PERSON] паркану без розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) є передчасним. Вказав на те, що позивач в позовній заяві не навела належних та допустимих доказів щодо порушення її прав та інтересів будівництвом паркану, який побудований в межах земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві власності та межі якої закріплені актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 15 липня 2005 року. Суд, вислухавши пояснення сторін , їх представників , дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 93 від 18 березня 1998 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 421 кв.м. по вул.Горького-165 в м.Ромни, Сумської області. ( а.с.7). Згідно ухвали суду від 03 березня 2004 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , якою затверджено мирову угоду між сторонами- за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння по вул.Горького № 165 в м.Ромни в якості компенсації за частину домоволодіння № 165-А по вул.Горького в м.Ромни, на яку вона має право власності, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] ( а.с.12). Згідно рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради № 35 від 28 січня 1998 року надано в постійне користування із земель міської Ради земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель : гр..[PERSON]-вул.Горького площею -421 кв.м.; [PERSON]- вул.Горького 165 170 кв.м.( а.с.52). Згідно рішення Роменської міської ради Сумської області від 02.07.2004 року [PERSON] передано безкоштовно у власність земельна ділянка по вул.Горького,165- площею 595 кв.м. ( а.с.54). Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння 26.06.2000 року виконавчим комітетом Роменської міської ради посвідчено, що обєкт домоволодіння( складається з жилого будинку та господарських будівель). по вул.Горького,165-А належить [PERSON] ( а.с.11). Відповідно до висновку експерта №836 від 05.02.2016 р. встановлено, що з технічної точки зору має місце порушення землекористування [PERSON], яке визначене межами згідно генерального плану присадибної ділянки №165-а по вул.Горького від 16.05.2000 року, з їх привязкою до незмінних меж по вул..Горького 165-а та між домоволодіннями №159 та №165-а по вул..Горького, унаслідок будівництва [PERSON] паркану, що розмежовує земельні ділянки по вул.. Горького 165 та по вул.. Горького 165-а в м. Ромни Сумської області. Твердження представника відповідача про те, що додаток №4 до висновку експерта є незрозумілим саме в частині визначення ширини земельної ділянки [PERSON], а тому висновок не повинен братись до уваги, на думку суду є надуманими, оскільки знімання фактичного використання земельних ділянок за адресою: вул.Горького 165, вул.Горького 165-а м.Ромни виконано фахівцями ПП «Ромни-Проект», надані експерту в паперовому та електронному вигляді і саме вони представлені в зазначеному додатку (а.6 висновку, зворотній бік а.с.194). Крім того, графічно співставлення розташування меж земельних ділянок домоволодінь за адресою: вул.Горького 165, вул.Горького 165-а м.Ромни, відповідно до даних інвентаризаційних справ та даних їх фактичного розташування представлено у додатках №6,№7 до висновку експертизи, на яких і відображено розмір порушення розташування межі землекористування [PERSON] фактичною спільною межею парканом (а.с. 204-205). Розмір порушення розташування межі землекористування [PERSON] фактичною спільною межею, згідно з даними інвентаризаційних справ та досліджувані домоволодіння ( станом на 16.05.2000) парканом становить : - 1,74 м-1,93 м., 0,40 м-0,47 м, 0,45 м-0,32 м (площа перетину -15,3 кв.м.), довжина паркану 24,46 м; 1,18-1,33 (площа перетину 8,1 кв.м.), довжина паркану 5,87 м.; - 0,23 м-0,28 м-0,00 м ( площа перетину 1,2 кв.м.), довжина паркану 5,59 м. (зворотній бік а.с.195 ) З фототаблиці до висновку експерта вбачається, що паркан збудований [PERSON] розташований близько до одного із входів до будинку, чим унеможливлено користування ним (а.с.197). Твердження представника відповідача про те, що за даними інвентарної справи даний вхід до будинку відсутній, а тому і не має там бути, не заслуговує на увагу, оскільки фактично цей вхід існує і суду не надано доказів того, що його облаштування суперечить вимогам ЦК та ДБН. Відповідно до ст. 125 ЗК України (яка діяла станом до 05 березня 2009 року) заборонялось приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право на неї. Оскільки рішенням Апеляційного суду Сумської області Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 426714 від 16.03.2012 року [PERSON] визнано недійсним то відповідно, наявність паркану суперечить вимогам ЗК України, оскільки межі земельних ділянок залишились не визначені. Твердження представника відповідача про те, що межі земельних ділянок по вул. Горького 165 та 165-а не встановлювались , а відтак не може бути й порушення прав позивача, суд оцінює як те, що відповідачем збудовано паркан всупереч вимогам ст.ст.90 п.д, 91 п.г,106-108 ЗК України. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В пунктах 4, 5, 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з Розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) розяснено, що відповідно до ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоровю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). За змістом ст.ст. 10, 11\~\~ЦПК України\~\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та\~\~на підставі наданих доказів.\~\~Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вище викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню з зобов'язанням [PERSON] знести самовільно збудований металевий паркан на земельній ділянці за адресою м.Ромни, вул.Горького,165-А, Сумської області , оскільки цією спорудою створюються перешкоди у здійсненні права користування позивача будівлею, що належить їй на праві власності та земельною ділянкою належною позивачці, усунути ці перешкоди в інший спосіб, аніж як знесенням, неможливо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору (а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved