Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним Договору купівлі продажу житлового будинку, Договору купівлі продажу земельної ділянки, Договору про надання утримання, розірвання Договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що в липні 2001 року [PERSON] прийняла в спадщину житловий будинок №31 по вул. Щедріна в м. Ужгород та земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул.. Щедріна, 31. В червні 2010 року загинув син позивачки [PERSON], а у вересні 2010 року у чоловіка позивачки [PERSON] стався перший інсульт. Внаслідок цих трагічних подій родина позивачки опинилася в складних життєвих обставинах та протягом даного часу переживала фінансову скруту. Починаючи з часу загибелі сина, рідний брат позивачки [PERSON] говорив про те, що він із сином [PERSON] можуть надавати допомогу по хазяйстві. Так, в березні 2011 року відповідачі на власник розсуд розпочали ремонт у санвузлі належного позивачці будинку. В січня 2013 року в чоловіка [PERSON] стався другий інсульт, після чого [PERSON] запропонував укласти Договір довічного утримання, внаслідок якого відповідачі будуть піклуватися про позивачку та її чоловіка. Так, 02.03.2013 року сторони прибули до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], якої вже були надруковані та готові для підпису документи. Оскільки у [PERSON] поганий зір, вона не змогла самостійно прочитати дані договори. Однак, довіряючи своєму братові та не здогадуючись про його дійсні наміри підписала всі документи. Про здійснення безумовної передачі майна у власність [PERSON] позивачка усвідомила після того, як 09.04.2013 року [PERSON] почав себе поводити по відношенню до [PERSON] та її чоловіка [PERSON] зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивачку в результаті чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року. Таким чином, в березні 2013 року між [PERSON] та відповідачами було укладено Договори купівлі продажу житлового будинку, земельної ділянки та договір про надання утримання, яким відповідачі неправомірно заволоділи власністю позивачки. Окрім того, позивачка не отримувала від відповідачів жодних коштів в рахунок оплати за житловий будинок та земельну ділянку, розписку з цього приводу не видавалося. Такими діями з боку відповідачів позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, що призвело до порушення нормального життєвого укладу, втрату поваги друзів, знайомих, спокою та сну. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 60000грн. Оскільки, [PERSON] при укладені договорів помилялася щодо обставин, котрі мають істотне значення, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі продажу будинку №31 по вул. Щедріна в м. Ужгород, укладеного 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним Договір купівлі продажу земельної ділянки розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31, укладеного 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним Договір про надання утримання, укладеного 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 60000грн., витрати на правову допомогу в розмірі 12000грн. та судові витрати. Позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не зявилися. Однак, в попередніх судових засіданнях збільшили позовні вимоги, а саме просили суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі продажу будинку №31 по вул. Щедріна в м. Ужгород, укладеного 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним Договір купівлі продажу земельної ділянки розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31, укладеного 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним Договір про надання утримання, укладеного 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], визначити, що між [PERSON] та [PERSON] фактично був укладений Договір довічного утримання [PERSON] та її чоловіка [PERSON] та розірвати цей договір у звязку із невиконанням [PERSON] зобовязань даного договору, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 60000грн., витрати на правову допомогу в розмірі 12000грн. та судові витрати. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в останнє судове засідання не зявилися. Однак, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечили. Пояснили, що викладені позивачем в позові обставини не відповідають дійсності, [PERSON] не могла помилитися щодо умов договорів, оскільки бажала відчужити житловий будинок та земельну ділянку. Так, позивачка, усвідомлюючи, що прямих спадкоємців першої черги в неї не має, сама запропонувала своєму братові [PERSON] укласти дані договори, за які він би забезпечив гідну старість їй та її чоловіку [PERSON], внаслідок чого було укладено також Договір про надання утримання. Грошові кошти за житловий будинок та земельну ділянку позивачка також отримала, що відображено в спірних договорах. А тому, просили суд винести рішення, яким відмовити в задоволенні даного позову. Надали суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не зявився. Однак, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечив. Пояснив, що позивачка [PERSON] добровільно уклала з відповідачем [PERSON] Договір купівлі продажу та Договір земельної ділянки, за які отримала грошові кошти. Третя особи приватний нотаріус [PERSON] в останнє судове засідання не зявилася, однак, в попередньому судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що позивачка [PERSON] свідомо, без введення в оману, за власною волею уклала із відповідачами зазначені вище договори, усвідомлюючи настання саме цих наслідків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, вона приходиться доброю знайомою [PERSON] Одного дня позивачка попросила її посидіти із чоловіком [PERSON]. Прийшовши додому вона розповіла, що зробила щось нерозумне а потім все розповіла. Грошей в неї не було. Допитана в судовому засіданні якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працівником соціальної служби, на обліку в якій стоїть гр. [PERSON] з її слів їй відомо, що брат та племінник шляхом обмну заволоділи її житловим будинком та земельною ділянкою. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є родинкою сторонам у справі, а саме її чоловік [PERSON] є рідним братом позивачки та відповідача. Їй відомо, що [PERSON] не бажала продавати будинок. Після смерті сина їй було дуже важко, грошей не вистачало, чоловік важко захворів. Грошей в неї не було. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. По справі встановлено, що 02.03.2013 року було укладено договір купівлі продажу будинку, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність належний позивачці житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ужгород, вул. Щедріна, 31 і сплачує за нього ціну, визначену цим договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого договору. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], про що зроблено відповідний запис в реєстрі за №424. Також 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу земельної ділянки, згідно якого позивачка продала відповідачу у власність земельну ділянку загальною площею 0,0591 га, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого договору. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], про що зроблено відповідний запис в реєстрі за №421. Позивачка в позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях вказує на те, що має поганий зір, у звязку з чим не змогла самостійно прочитати дані договори. Однак, довіряючи своєму братові [PERSON] та не здогадуючись про його дійсні наміри підписала всі документи. Про здійснення безумовної передачі майна у власність [PERSON] позивачка усвідомила після того, як 09.04.2013 року [PERSON] почав себе поводити по відношенню до [PERSON] та її чоловіка [PERSON] зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивачку в результаті чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року. Таким чином, відповідачами було укладено Договори купівлі продажу житлового будинку, земельної ділянки та договір про надання утримання, яким відповідачі неправомірно заволоділи власністю позивачки, оскільки [PERSON] при укладені договорів помилялася щодо обставин, котрі мають істотне значення. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Однак, з наявної в матеріалах справи Довіреності від 23.02.2013 року, засвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що позивачка [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями у будь яких органах, підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності, перед юридичними та фізичними особами з будь яких питань, що стосуватимуться виготовлення та належного оформлення документів, необхідних для відчуження належних [PERSON] на праві власності обєктів нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: м. Ужгород, Закарпатської області, вул. Щедріна, 31. Таким чином, суд не вбачає підстав вважати, що [PERSON], укладаючи Договір купівлі продажу житлового будинку та Договір купівлі продажу земельної ділянки від 02.03.2013 року помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Так як із зазначеної вище Довіреності вбачається чітке волевиявлення відчужити житловий будинок та земельну ділянку за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна, 31. У відповідності до п.2.1 Договору купівлі продажу будинку від 02.03.2016 року вбачається, що ціна нерухомого майна, що купується за цим Договором становить 279000грн., які Продавець отримала від Покупця повністю до підписання цього договору. У відповідності до Розділу ІІ Договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.03.2013 року продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 23000грн., які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього договору. Сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків. Позивачка в позовній заяві та наданих судових засіданнях поясненнях вказує на той факт, що в неї поганий зір та фізично не могла прочитати документи самостійно. Однак, жодного належного доказу суду в підтвердження даної обставини суду не надала. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про визнання недійсним Договору купівлі продажу будинку та Договору купівлі продажу земельної ділянки необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам поданими представником відповідача, а тому такими, що не підлягають до задоволення. Окрім того, 02.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання утримання, у відповідності до якого відповідач зобовязується у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором надавати [PERSON] та її чоловікові [PERSON] У відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.ч. 2-5 ст.203 ЦК України\~особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для визнання вказаного Договору на надання утримання недійсним, так як [PERSON] підтвердила факт свого волевиявлення на укладення даного договору, усвідомлюючи та спрямовуючи свої дії саме на настання наслідків від його укладення, договір було вчинено у встановленій законом формі. Окрім того, [PERSON] зазначає, що [PERSON] почав себе поводити по відношенню до [PERSON] та її чоловіка [PERSON] зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивачку в результаті чого заподіяв їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року. З наявної в матеріалах справи Епікрізу 5636/380 вбачається, що [PERSON] знаходилася на лікуванні в неврологічному відділенні з 27.05. по 07.06.2013 року. Однак, в даній довідці не вбачається причина поступлення заподіяна з боку фізичного насильства хвороба. Також, з наявної в матеріалах справи Постанови від 29.05.2013 року Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області вбачається, що кримінальне провадження №12013070030001625 від 11.04.2013 року закрито на підставі п.2 ч.1 сь.284 КПК України у звязку із відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України. А тому вимога про визнання недійсним Договору на надання утримання від 02.03.2013 року не підлягає задоволенню. Позивачка та представник позивачки просили суд визнати, що між [PERSON] та [PERSON] фактично був укладений Договір довічного утримання [PERSON] та її чоловіка [PERSON] та розірвати цей договір у звязку із невиконанням [PERSON] зобовязань даного договору. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, судом встановлено, що Договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] ніколи не був укладений, жодних правовідносин та наслідків з нього ніколи не виникало, а тому не вбачає підстав для визнання укладеним неіснуючого договору та його розірвання у звязку із невиконанням неіснуючих умов, так як такий Договір було укладено між [PERSON] та [PERSON] із дотриманням всіх його істотних умов та нотаріально завірений. Згідно ч.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх\~вимог і заперечень. Враховуючі наведенні обставини, суд приходить до переконання, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed