Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28.09.2007 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 708. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. На теперішній час фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені та у суді вирішується питання стосовно розірвання шлюбу. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач працює та має постійний дохід, але добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється, просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50% з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 28.09.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 708, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖС № 042547, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 28.09.2007 року (а.с. 2). 16.11.2009 року у шлюбі [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 132196, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 26.11.2009 року (а.с. 3). З червня 2016 року сторони мешкають окремо. Після того, як [PERSON] та [PERSON] стали мешкати окремо, їх дитина залишилася проживати з матірю, а тому перебуває на її повному утриманні. Факт спільного проживання дитини з матірю підтверджується довідкою, виданою ЦОА № 12 за № 162 від 20.10.2015 року (а.с. 4). Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає. Інших аліментних зобовязань не має. Відповідно до довідки про доходи від 19.07.2016 року за № 121, відповідач працює у КЗ Міська клінічна лікарня № 3 на посаді сторожа. Сума його загального доходу за період з січня 2016 року по червень 2016 року без урахування аліментів становить 12\~193 грн. 15 коп. (а.с. 5). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітнього [PERSON], його стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, але в добровільному порядку коштів на утримання дитини не виділяє, враховуючи те, що відповідач не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у зазначеному позивачем у позовній заяві розмірі. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved