Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. Просила виселити без надання іншого жилого приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із належного їй на праві приватної власності житлового будинку по [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилалась на такі обставини. Вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 09.06.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2393. В ? частині вказаного житлового будинку проживає вона із зареєстрованими у встановленому законом порядку членами сім'ї: чоловіком - [PERSON] та двома малолітніми дітьми - [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. В іншу частину житлового будинку по [ADDRESS] самочинно, без будь - яких правових підстав вселились відповідачі у справі. На неодноразові звернення щодо виселення із належного їй на праві приватної власності житла відповідачі не реагують, виселитися в добровільному порядку відмовляються, чим порушують її права як власника житлового будинку в частині користування та розпорядження ним. Крім того, відповідач [PERSON] намагається позбавити її житла шляхом подачі позовних заяв до суду: - про визнання договору купівлі - продажу частини домоволодіння таким, що відбувся, визнання права власності на ? частину домоволодіння та усунення перешкод у користуванні власністю (ухвалою Христинівського районного суду від 19.02.2014 р. залишена без розгляду); - про визнання договору дарування їй її батьком житлового будинку недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку (ухвалою Христинівського районного суду від 26.12.2014 р. залишена без розгляду). У листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся до апеляційного суду Черкаської області із апеляційною скаргою на рішення Христинівського районного суду від 19.07.2007 р., яким визнано за її батьком право власності в порядку спадкування на житловий будинок по [ADDRESS] (ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2014 р. відмовлено у прийнятті апеляційної скарги). У подальшому [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Христинівської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на ? частину житлового будинку. Просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] від 09.06.2011 р., укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON], за яким дарувальник подарував, а обдарована прийняла в дар вказаний житловий будинок та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилався на такі обставини. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до нього та членів його сім'ї про виселення без надання іншого жилого приміщення. Підставою для задоволення позову зазначена та обставина, що він самочинно, без будь - яких правових підстав вселився разом з іншими відповідачами в ? частину будинку по [ADDRESS], чим порушує її право як власника житлового будинку користуватись та розпоряджатись ним. Зазначені в позові [PERSON] обставини не відповідають дійсності, тому він звертається до суду із зустрічним позовом. [PERSON], посилаючись на нібито незаконність його проживання в будинку, не зазначає часу, коли саме він вселився в половину вказаного житлового будинку, а дана обставина є важливою, оскільки в даному будинку він проживає з родиною понад 19 років. Крім того, ? частина будинку по [ADDRESS], в якій він проживає з родиною, ніколи на законних підставах не належала ні [PERSON], ні її батькові [PERSON], який 09.06.2011 р. вчинив фіктивний договір дарування на її ім'я неналежного йому майна - ? частини зазначеного будинку. ? частина будинку по [ADDRESS] на підставі рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. належала [PERSON], дружині двоюрідного брата [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO]. Цю частину будинку він із своєю покійною дружиною [PERSON] купили у [PERSON], заплативши їй гроші в сумі 160 мільйонів карбованців. На той час, після розлучення з [PERSON], [PERSON] мала прізвище «[PERSON]». Дана обставина підтверджується шістьма письмовими розписками [PERSON], написаними нею в листопаді 1995 р., про отримання грошових коштів за продану нею йому із дружиною ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Разом з розписками [PERSON] передала їм і рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р., в якому зазначено, що належна їй на підставі цього рішення та продана їм частина будинку включала в себе приміщення 1-2, площею 9,1 кв. м; 1-3, площею 10,9 кв. м.; частину приміщення 1-4, площею 9 кв. м.; у веранді приміщення 1-1, площею 6,9 кв. м. та сарай, загальною вартістю 3959 рублів. Вартість купленої ними частини будинку на даний час згідно з даними технічного паспорта складає 16250,50 грн. В придбаній частині будинку він та його дружина [PERSON], яка померла [INFO]., проживали з листопада 1995 р. разом із дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час в будинку зареєстровані син [PERSON], його дружина [PERSON], його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], яка продала їм частину будинку, померла в жовтні 2013 р. в будинку для інвалідів та престарілих в м. Звенигородці Черкаської області. З часу купівлі будинку в листопаді 1995 р. і до даного часу він постійно проживав у належній йому частині будинку. Після смерті дружини діти від своє частки майна у спадщині відмовились на його користь. Тому він є одноосібним власником ? частини будинку по [ADDRESS]. В той же час, [PERSON] на законних підставах міг успадкувати після смерті свого двоюрідного брата [PERSON] тільки належну останньому на підставі рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. ? частину будинку по [ADDRESS], а тому, відчужуючи по договору дарування від 09.06.2011 р. на користь своєї дочки [PERSON] весь вказаний житловий будинок, діяв незаконно, всупереч рішенню Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. та вимогам ЦК України. Обдарованій за зазначеним договором дарування [PERSON] на час укладення договору дарування про ці обставини було відомо, як було відомо і те, що в іншій половині даного будинку постійно проживає він із своєю сім'єю. Таким чином, укладаючи договір дарування від 09.06.2011 р. сторони цього договору [PERSON] та [PERSON] діяли за взаємною зловмисною домовленістю, з метою в незаконний спосіб позбавити його та членів його сім'ї права проживання та права власності на ? частину домоволодіння по [ADDRESS]. Про існування договору, що оспорюється, йому стало відомо під час розгляду Христинівським районним судом цивільної справи №706/430/14-ц у серпні - вересні 2014 р. Крім того, у 2008 р. до вчинення договору дарування на користь своєї дочки [PERSON] [PERSON] звертався до Христинівського районного суду із позовом до нього про визнання його особою, що не має права на користування житловим приміщенням та виселення його з ? частини будинку по [ADDRESS]. Ухвалою Христинівського районного суду від 22.02.2008 р. провадження у вказаній справі закрите у зв'язку із відмовою позивача від позову. Ця обставина є підтвердженням зловмисної домовленості сторін договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. [PERSON] та [PERSON] та є підставою застосування судом положень ст. 232 ЦК України щодо визнання цього договору дарування недійсним. Ухвалою суду від 27.04.2015 р. зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з первісним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримала повністю, а зустрічний позов не визнала повністю, посилаючись при цьому на обставини, зазначені у первісному позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, підтримав повністю зустрічний позов та пояснив, що у спірному житловому будинку він з членами сім'ї проживає з 1995 р. Його син [PERSON] у цьому будинку не проживає, а проживає у с. Христинівці Христинівського району. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, підтримала повністю зустрічний позов та пояснила, що вона фактично проживає у спірному житловому будинку з часу смерті дружини [PERSON] - [PERSON] вже протягом 10 років. Вона ніде не зареєстрована. [PERSON] проживає у с. Христинівці Христинівського району. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, підтримала повністю зустрічний позов та пояснила, що у спірному житловому будинку вона проживає вже багато років, з якого саме року вона там проживає сказати не може, вона виросла тут. Вона ніде не зареєстрована, паспорта не має. [PERSON] проживає у с. Христинівці Христинівського району. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, підтримала повністю зустрічний позов та пояснила, що у спірному житловому будинку вона проживає змалечку, з якого саме року вона не знає. Вона ніде не зареєстрована, паспорта не має. [PERSON] проживає у с. Христинівці Христинівського району. При вирішенні справи відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, підтримав повністю зустрічний позов та пояснив, що повністю заперечує проти позову [PERSON], документи якої зроблені неправильно. Він зареєстрований та фактично проживає по [ADDRESS]. При вирішенні справи відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим вирішити справу без участі відповідачів [PERSON], [PERSON] Представник відповідача за зустрічним позовом Христинівської міської ради Швець О.В. у судовому засіданні зустрічний позов не визнав повністю. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов не визнав повністю, пояснив, що йому перейшла у спадщину вся хата, про це є судове рішення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази: копії договору дарування житлового будинку по [ADDRESS] від 09.06.2011 р., витягу про державну реєстрацію прав від 30.06.2011 р., технічного паспорта на вказаний вище житловий будинок, будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по [ADDRESS], довідки УДМС України в Черкаській області про зареєстроване місце проживання відповідачів, копії розписок [PERSON] про отримання коштів від [PERSON], рішення Христинівського районного суду від 24.07.1986 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя, рішення Христинівського районного суду від 19.07.2007 р. у справі за позовом [PERSON] до Христинівської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, яким за [PERSON] визнане право власності на житловий будинок по [ADDRESS], матеріали цивільної справи № 2-64-2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що не має права на користування житловим приміщенням, та виселення без надання іншої житлової площі, інші письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, укладеного 09.06.2011 р. між дарувальником [PERSON] та обдаровуваною [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 2393, дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла в дар дарунок - житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Цей будинок належав дарувальнику [PERSON] на підставі рішення Христинівського районного суду від 19.07.2007 р., яке набрало законної сили. Після укладення договору дарування житловий будинок 25.06.2011 р. був зареєстрований за позивачем [PERSON] Відповідно до будинкової книги у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], у будинкову книгу також вписані їх діти [PERSON], 2004 р. н., та [PERSON], 2010 р. н. У частині житлового будинку по [ADDRESS] на час подання позовної заяви та вирішення справи фактично проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідок УДМС України в Черкаській області про зареєстроване місце проживання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрованими / знятими з реєстрації не значаться, відповідач [PERSON] зареєстрований 23.01.2010 р. по [ADDRESS], за цією ж адресою зареєстрований 04.05.2006 р. відповідач [PERSON] Останній також фактично проживає за цією ж адресою. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з правовою позицією ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 р. стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по своїй суті є гарантією права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. є позивач [PERSON] Вказаний договір дарування є чинним, у встановленому законом порядку він не визнаний недійсним. Тому позивач [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання житловим будинком по [ADDRESS]. Одним із способів усунення перешкод є виселення із житлового будинку без надання іншого житла. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично проживають у житловому будинку по [ADDRESS] без законних на те підстав, чим порушують право позивача [PERSON] на користування та розпоряджання своїм майном, тому вказані особи підлягають виселенню із зазначеного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] не зареєстрований та фактично не проживає. Тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення необхідно відмовити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Христинівської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на ? частину житлового будинку необхідно відмовити повністю з таких підстав. Як на підставу визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилався на положення ч.1 ст. 232 ЦК України, відповідно до якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. У зустрічній позовній заяві зазначено, що, укладаючи договір дарування від 09.06.2011 р., сторони цього договору [PERSON] та [PERSON] діяли за взаємною зловмисною домовленістю. У вказаному договорі дарування зазначені лише сторони: [PERSON] є дарувальником, а [PERSON] є обдаровуваною. У той же час і одна і друга сторона не мають представників. Тому не може бути і зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, відповідно і позовна вимога про визнання недійсним договору дарування житлового будинку не підлягає задоволенню. Враховуючи, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 09.06.2011 р. є власником житлового будинку по [ADDRESS], вказаний договір дарування на даний час є чинним, тому за позивачем за зустрічним позовом [PERSON] неможливо визнати право власності на ? частину цього житлового будинку, а відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню. Суд також відхиляє посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] про набуття ним права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] за набувальною давністю. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Заволодіння позивачем за зустрічним позовом [PERSON] частиною житлового будинку по [ADDRESS] за обставин, зазначених у зустрічному позові, які до того ж не підтверджені допустимими доказами, не може вважатись добросовісним. Не підтверджена належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні, і обставина відкритого, безперервного володіння позивачем за зустрічним позовом [PERSON] нерухомим майном протягом визначеного законом строку. Враховуючи зазначені обставини, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: partial