Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, укладеного 23.05.1998 року у виконкомі Петрівської сільської ради Виноградівського району за актовим записом №11 та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що із [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23.05.1998 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Старша донька сторін [PERSON] , 2000 р.н., є повнлітньою, вона продовжує навчання в Угорській Республіці. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Їхній шлюб існує тільки формально, сторони проживають окремо. Відповідач усувається від матеріального забезпечення дітей. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину: на утримання доньки [PERSON] , 2000 р.н. до закінчення нею навчання; на утримання доньки [PERSON] , 2008 р.н. до досягнення повноліття. Позивач належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутності відповідача не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст.280, 281, 283 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволенню. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.05.1998 року у виконкомі Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.2020 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стали різні характери, погляди на життя сторін. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Ухвалою суду від 18.03.2020 року сторонам було надано строк на примирення терміном на 3 місяці, однак таке позитивного результату не принесло. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому вимоги позовної заяви про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, то суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з довідки ЗЗСО «Вилоцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №1» №174 від 16.01.2020 року, [PERSON] дійсно навчається в 6 класі даної школи. Старша дочка сторін [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, продовжує навчання, а саме - навчається в навчальному закладі імені [PERSON] м.Будапешт Угорської Республіки на денній формі навчання, що підтверджується довідкою про навчальні трудовідносини від 13.01.2020 року (переклад). Позивач переконана, що відповідач має матеріальну можливість брати участь в утриманні і повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, так як систематично виїздить на роботу за кордон. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст.180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як випливає з положення ст.181 Сімейного кодексу України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд, на підставі ст.182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові від 29.01.2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 190-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідач не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі.\~ У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров`я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, а саме: доньки [PERSON] , 2008 р.н., слід визначити в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно, з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог відносно стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2000 р.н., яка навчається у навчальному закладі Угорської Республіки на денній формі навчання, суд приходить до переконання про визначення аліментів в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно, з моменту подання позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.\~ Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 840,80 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави та позивача належить стягнути судовий збір у розмірі по 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved