Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є її дочкою, яка [INFO] року народила сина - [PERSON]. Після народження дитини [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. Однак через невеликий проміжок часу, [PERSON] залишила їй дитину, оскільки зловживала наркотиками. Крім того, [PERSON] скоювала неодноразово злочини, за що була притягнута до кримінальної відповідальності, а саме, вироком Бердянського міськрайонного суду від 30.10.2015 року [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності за ознаками ч.1 ст.263 КК України, в середині 2017 року [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності за ознаками ч.3 ст.185 КК України. Крім того, відповідачка була поставлена на облік до ПНД, як особа яка зловживає наркотичними засобами. Крім того, дочка розпочала зловживати наркотичними засобами кожен день, перестала слідкувати за сином, не мала роботи, уходила з дому, інколи її відсутність тривала близько двох тижнів, викрадала з дому речі та здавала їх з метою придбати наркотики. Вона сама утримувала онука, при цьому [PERSON] жодної матеріальної допомоги у вихованні сина не надавала, а навпаки забирала грошові кошти з сім'ї та витрачала їх на наркотичні засоби. Вихованням дитини не займається, до садка не водить, а коли знаходиться вдома, то не звертає на дитину жодної уваги та ігнорує її. Відповідачка своїх батьківських обов'язків, зокрема, обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на її виконання. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов'язків вона не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала спілкуватися з дитиною, купувати йому одяг і харчі, відвідувати батьківські збори в садку, брати іншу участь у його вихованні та утриманні. Але цього робити відповідачка не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я сина, не дбає про його інтереси. [PERSON] не має постійного місця роботи. Просила суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат [PERSON] (довіреність від 18.01.2017р.) - позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивачка сама займається вихованням онука [PERSON], сама його утримує. Відповідачка жодної допомоги у вихованні та утриманні дитини не приймає, вживає наркотичні засоби та зловживає алкогольними напоями, вчиняє злочини, неодноразово судима, перебуває на обліку в ПНД, викрадає з дому речі та гроші, намагалась і вдома вжити наркотичні засоби, життям сина взагалі не цікавиться, не відвідує садочок та батьківські збори, не надає грошей ні на харчування дитини, ні на ліки, ні на розвиток дитини, всі гроші, яка отримувала на дитину витрачала на себе. Батько дитини невідомий, записаний у свідоцтво зі слів матері. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області - Аліпова І.А. (довіреність №01-0051/40 від 02.01.2018р.) - вважала можливим позов задовольнити. Пояснила, що відповідачка з'являлась на бесіду до служби у справах дітей, сама не заперечує, що не займається вихованням сина, вживає наркотичні засоби, намагається боротися з цим, але в неї не виходить. Дитиною займається бабуся та дідусь. [PERSON] під час бесіди зазначив, що ображений на матір, любить бабу та діда. Дитина добре розвинута. Крім того, надала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка позивачки. Знає, що відповідачка [PERSON] не займається вихованням сина [PERSON], часто бачать її в стані сп'яніння, неадекватну, приходить пізно, стукає в під'їзді, викрадає з дому речі, якось викидала речі з балкону. Також був випадок, коли [PERSON] просила допомогу, оскільки [PERSON] застосувала до неї фізичну силу. [PERSON] неодноразова судима, перебуває на обліку в ПНД, висловлюється на сина нецензурною лайкою. Дитину доглядає та виховує баба та дід, дитина завжди охайна, має свою кімнату, іграшки та необхідні речі. Вона ніколи не бачила, щоб [PERSON] водила сина до дитячого садка. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, свідка, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] року у батьків: мати - [PERSON], батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.9-10, 11). Позивачка [PERSON] є рідною бабусею [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народженням [PERSON] (а.с.29). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 30.06.2018 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Вареник Я.Є., малолітній [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON] Умови проживання задовільні, дитина має окрему кімнату та необхідні меблі та речі, іграшки, стосунки в сім'ї родинні, конфліктів не виникає (а.с.12-13). Згідно довідки КДНЗ №28 «Малятко» №102 від 21.06.2017р., [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад №28 «Малятко» з 11.09.2014р.. Дитина завжди доглянута, охайно одягнута, без ознак фізичного насильства. Оплата за харчування вноситься своєчасно бабусею. Мати [PERSON] дитину до дитячого садка не приводить і не забирає, не відвідує батьківські збори, не підтримує зв'язок з вихователями (а.с.15). Згідно довідки дитячо-юнацької спортивної школи від 22.06.2017 р. №228 [PERSON], [INFO], займається у відділенні ушу, на заняття дитину на протязі навчального року супроводжували бабуся та дідусь (а.с.22). Як вбачається з характеристики, наданої ДОП Бердянського ОП ГУНП майором поліції Битюцким С.В, [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS], протягом шести місяців, її місцезнаходження не відоме. За вказаною адресою проживають її батьки, які виховують її сина [PERSON], [INFO]. Раніше була притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 263 КК України, до адміністративної відповідальності не притягувалась, схильна до вживання наркотичних засобів (а.с.18). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надав суду висновок № 01-1339/47 від 26.02.2018р., з якого вбачається, що 09.02.2018р. службою у справах дітей проведено бесіду з матір'ю дитини [PERSON]. В ході бесіди вона повідомила, що з моменту коли сину виповнилось 6 місяців вона припинила грудне вигодовування та почала вживати спиртні напої. Виховання дитини взяла на себе [PERSON], перевела дитину на штучне харчування, оскільки матір завжди була в нетверезому стані. Через два місяці [PERSON] познайомилась з чоловіком, який на той момент вже вживав наркотичні речовини, пішла з дому та почала жити разом з ним і також вживати наркотичні речовини. Так вона прожила з ним півтора роки і весь цей час [PERSON] не дозволяла їй бачитись з сином через її спосіб життя. Після того як співмешканець потрапив до місць позбавлення волі, [PERSON] повернулась додому, але після першої крадіжки її вигнали. З грудня 2017 вона знову повернулась додому, проживає разом з батьками та дитиною. Матір купує їй ліки і [PERSON] весь цей період не вживає наркотичних речовин. Повідомила, що була проти того, щоб мати позбавляла її батьківських прав, але зізналась, що дійсно ніколи не допомагала їй виховувати дитину, витрачала повністю на себе дитячі виплати, крім того, скоювала крадіжки грошей у матері. На даний час виплати не отримує, оскільки втратила паспорт та диплом про вищу освіту. 15.02.2018р. службою у справах дітей проведено бесіду з дитиною [PERSON], [INFO] р.н. дитина повідомила, що проживає разом з бабусею та дідусем, а мама проживає з ними з недавнього часу та приходить додому пізно ввечері. Більш всього його любить дідусь, бо він возить [PERSON] на море, бере з собою на дачу та дає шлангом поливати город, займається з ним. Матір ніколи не приділяє йому часу, скільки б він не просив. На день народження мама подарувала сину пачку солоного печива. Згадував маминого співмешканця [PERSON], від якого очікує подарунку після його повернення. Наприкінці бесіди [PERSON] сказав, що любить бабусю і дідуся. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради в інтересах малолітнього вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO] р.н. по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки вона свідомо усунулася від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, не піклується про його виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, родинні зв'язки між ними не підтримуються, фактично матір існує лише за документами. Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідачка допомогу на дитину не надає, хоча працездатна. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 640,00 грн (квитанція №0.0.896607355.1 від 18.11.2017р.), а також на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved